г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 2-71/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2011 року, Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Колайчук І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстрації та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи і просить суд:

- усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні домоволодінням № 3 по вул. Ашхабадській в м. Кривому Розі, який належить йому на праві приватної власності;

- позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням за адресою: вул. Ашхабадській, буд. 3 в м. Кривому Розі;

- виселити ОСОБА_3 з житлового приміщення за адресою: вул. Ашхабадській, буд. 3 в м. Кривому Розі;

- виселити ОСОБА_4 з житлового приміщення за адресою: вул. Ашхабадській, буд. 3 в м. Кривому Розі.

В обгрунтування предявлених вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індівідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30.07.1958 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2009 року належить домоволодіння за адресою вул. Ашхабадській, буд. 3 в м. Кривому Розі.

Крім нього за цією адресою зареєстровані відповідачі по справі.

З 1 вересня 1997 року і по теперешній час позивач не має можливості проживати в належному йому будинку у звязку з тим, що відповідачі створюють йому неможливі для проживання умови, постійно знущаються з нього, відбирають гроші, лаються нецензурними словами. Під час мешкання позивача в спірному будинку він неодноразово отримував тілесні ушкодження.

Починаючи з 1997 року позивач мешкає у знайомих за наступними адресами:

1)з 01.09.1997 року по 04.01.1999 року: м. Кривий Ріг, вул. Ангарська, 90;

2)з 06.10.2005 року по 10.03.2006 року: м. Кривий Ріг, вул. Краснодонська, 28;

3)з 11.03.2006 року по 17.09.2006 року: м. Донецьк, вул. Сомова, 28;

4)з 20.01.2007 року по 20.05.2010 року: с. Березуватка, Устинівського району, Кіровоградської області.

Крім того, позивач в разі відсутності помешкання, змушений ночувати на вокзалах, горищах, в підїздах.

Відповідачі по справі є його рідною донькою та рідним онуком. Після рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2009 року, яким було розірвано договір довічного утримання та визнано за ним право власності на спірне домоволодіння, відповідачі постійно погрожують йому, що в разі, якщо він повернеться до належного йому будинку, то вони його вбють. Відповідачі постійно погрожують йому фізичною розправою, створюють умови, що загрожують його здоровю.

За таких обставин він звертався до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу із письмовою заявою, яка була передана на розгляд до Інгулецького районного відділу. 13.05.2010 року він отримав відповідь, в якій зазначено, що в ході перевірки факти, зазначені в заяві підтвердилися частково та йому рекомендовано звернутися до суду для можливості вирішення питань, зазначених в заяві.

На теперішній час позивач проживає у своїх знайомих, оскільки відповідачі встановили залізні двері при вході у домоволодіння та недають йому змоги користуватися та розпоряджатися належним йому будинком.

Він є літньою людиною, постійно хворіє, терпить незручності, змушений постійно страждати та хвилюватися за своє життя. Відповідачі причиняють йому фізичні і моральні страждання, обмежують його можливості вести звичний спосіб життя.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, пояснив суду, що відповідачі його били і погрожували його вбити, якщо він повернеться до себе додому, таким чином він змушений жити по знайомим.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі, просила суд його задовольнити. В судове засідання призначене на 08.09.2011 року представник позивача не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надав. В цей день позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність його представника, яка була задоволена судом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову і пояснила суду, що вона і ОСОБА_4 не перешкоджають жити позивачу дома, навпаки коли він приходить додому вони постійно просять його повернутись і жити разом з ними, а у разі, якщо у нього є жінка, вони не перешкоджатимуть мешкати і їй разом з ними. Крім того, для того щоб позивач переконався у їх намірах, вони позивачу давали ключі від дому, проте позивач додому не повертається. Вона і зараз просить позивача повернутись додому і жити разом з ними.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і пояснив, що він ніколи не перешкоджав позивачу жити дома і на даний час просить позивача повернутись додому і жити разом з ними.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін по справі і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За весь час сусідства він жодного разу не бачив, щоб відповідачі погрожували позивачу, чи били його. Він памятає один день, коли прийшов на вул. Ашхабадську, буд. 3 до ОСОБА_7, який там займається господарством і іноді ночує. В цей день прийшов позивач разом з робітниками міліції і почав казати, що його відповідачі не пускають додому. Проте відповідачі у цей час навпаки запрошували позивача додому, після чого робітники міліції уїхали, а також пішов і сам позивач.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона безпосередньо була свідком події, яка була в 2009 році, коли відповідач ОСОБА_3 прохала позивача іти додому, за адресою вул. Ашхабадська, буд. 3 і жити там, при цьому відповідач давала позивачу ключі від дому, проте він їх не брав. В серпні 2010 року до неї додому приходив депутат ОСОБА_9, а також позивач і відповідач ОСОБА_3 і вона давала свої пояснення про те, що позивачу ніхто з відповідачів не перешкоджає жити у себе дома, а навпаки прохають його повернутися додому.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що жінка позивача була рідною сестрою її матері і являлась її рідною тіткою. Вона разом з відповідачем ОСОБА_3 доглядали жінку позивача, яка була паралізована і з цієї причини позивач вже збирав речі щоб кудись піти. Ніхто з відповідачів ніколи йому не перешкоджали мешкати у себе дома, вона також не бачила, щоб відповідачі погано з ним поводились, лаялись з ним, ображали його чи застосовували насилля.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він вже пять років є головою вуличного комітету № 6 приватного сектору в Інгулецькому районі і вулиця Ашхабадська входить в його дислокацію. Він не розуміє, чого саме позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки останній жодного разу не звертався до нього зі скаргами на відповідачів, не повідомляв його про те, що відповідачі перешкоджають йому жити у його будинку, погрожують йому чи застосовують насилля. При цьому позивач звертався до нього в січні 2009 року для того, щоб отримати довідку з місця проживання про склад сімї і його не проживання там. За весь час його роботи головою вуличного комітету до нього не поступала інформація про те, що відповідачі перешкоджають позивачу жити в своєму будинку, погрожують йому фізичною розправою чи застосовують до нього фізичну силу. Один раз була створена комісія по скарзі позивача, яку останній подав до депутата ОСОБА_9 Комісія провела опитування мешканців по вул. Ашхабадській, за результатами якого ніхто з останніх не підтвердив слова позивача про те, що відповідачі перешкоджають йому проживати у його будинку, лаються з ним і бють його, а навпаки запрошують позивача повернутися додому, згідно з чим комісією був складений відповідний ОСОБА_12. Він був присутній у той день в комісії. Сам він вважає, що позивач безпідставно, з яких то особистих мотивів, звернувся до суду з цим позовом, оскільки він може повернутись додому в будь який час і жити там разом з відповідачами, нічого не вигадуючи.

Суд, заслухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, позивач на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30.07.1958 року, а також рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2009 року є власником буд. № 3 по вул. Ашхабадсбкій в м. Кривому Розі (а.с. 7) і його місце проживання зареєстровано за цією адресою (а.с.6 зворотня сторона).

Відповідачі являються членами сімї власника вищезазначеного жилого будинку - позивача по справі, місце їх проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де вони зареєстровані і постійно проживають ОСОБА_3 з 1959 року, а ОСОБА_12 з 1977 року (а.с. 12, 25, 36, 55).

Позивач з вересня 1997 року в своєму будинку за вищезазначеною адресою не проживає (а.с. 12), згідно довідок в матеріалах справи позивач проживає - з 01.09.1997 року по 04.01.1999 року у м. Кривий Ріг по вул. Ангарській, 90 (а.с. 13), з 06.10.2005 року по 10.03.2006 року у м. Кривий Ріг по вул. Краснодонській, 28 (а.с. 14), з 11.03.2006 року по 17.09.2006 року у м. Донецьку по вул. Сомова, 28 (а.с. 15), з 20.01.2007 року по 20.05.2010 року в с. Березуватка, Устинівського району, Кіровоградської області (а.с. 16).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до п. 17 зазначеного вище Пленуму, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом було встановлено, що вселення відповідачів до вищезазначеного будинку відбулось з дотриманням встановленого порядку, оскільки згоду на їх вселення і реєстрацію давав власник будинку - позивач, який є батьком відповідача ОСОБА_3 та дідом відповідача ОСОБА_4, вищевказаний будинок є постійним місцем проживання відповідачів, в якому кожний з них проживають тривалий час з самого дитинства і вели разом з позивачем спільне господарство, відповідачі до цього часу сплачують усі комунальні послуги, які нараховуються за вищевказаною адресою (а.с. 60-71), за показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, які є сусідами сторін по справі, а також за показаннями голови вуличного комітету № 6 ОСОБА_11, повноваження якого підтвердились Довідкою № 8/22-2069 від 07.09.2011 року виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, відповідачі за весь час свого проживання в вищевказаному будинку будь якими діями не створювали позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю.

Отже, під час розгляду справи судом не було встановлено факту перешкоджання позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном відповідачами, позивачем і його представником не надано суду доказів, з яких би вбачалась така поведінка відповідачів у відношенні до позивача, при цьому доводи позивача щодо неправомірної поведінки відповідачів спростовуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Також, судом не було встановлено того факту, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, власником якого є позивач, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для позивача проживання із ними в одному будинку, не було встановлено, крім іншого, і антигромадської поведінки відповідачів стосовно позивача, а також інших осіб за місцем їх постійного проживання. Позивачем і його представником не надано суду доказів, з яких би вбачались такі дії відповідачів, при цьому доводи позивача щодо протиправних дій відповідачів відносно нього і його власності також спростовуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Між іншим, згідно пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні, які є сусідами сторін, поведінка відповідачів навпаки була спрямована на те, щоб позивач повернувся додому і проживав у своєму власному будинку разом з ними, що підтвердилось показаннями голови вуличного комітету № 6 ОСОБА_11, а також поведінкою самих відповідачів в ході судового розгляду справи, які неодноразово просили позивача повернутись проживати до його власного будинку.

Отже судом не знайдено підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України, ст. ст. ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити повністю в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстрації та виселення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.