АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2646/11 Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Акопян В.І.,

Суддів : Лобова О.А., Петренка В.М.

При секретарі: Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 червня 2011 року

у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору, договору поруки та договору застави недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 червня 2011 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг»до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 191 914 грн. 21 коп., яка складається із суми основного боргу в розмірі 175 349 грн. 10 коп., процентів за користування кредитними коштами за період з 26 серпня 2009 року по 17 листопада 2009 року включно, пені за період з 27 січня 2009 року по 27 травня 2009 року включно, штрафу в сумі 300 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави -легковий автомобіль марки «Магсіа», реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску -2008, кузов № .ПМ2ВК67 та надано позивачу право продажу вказаного автомобіля будь-якій особі -покупцеві, в тому числі, надати право на вчинення всіх необхідних для продажу дій, в тому числі права зняття транспортного засобу з обліку в органах ДАІ України, отримання оригіналів та дублікатів документів на цей легковий автомобіль, номерних знаків, здійснення будь-яких платежів за продавця, необхідних для продажу легкового автомобіля

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі по 60 грн. з кожного та судовий збір в розмірі 850 грн. з кожного.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» про визнання кредитного договору, договору поруки та договору застави недійсним -відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2. - ОСОБА_3 прохає рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг» про визнання кредитного договору, договору поруки та договору застави недійсним.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню.

Згідно ч.іст.308 ЦГЖ України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 552 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції 24 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»(назву змінено на публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відповідно до Статуту та рішення загальних зборів акціонерів від 23 квітня 2009 року) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СЬ-О03/131/2008, згідно якого банк надав відповідачці в кредит грошові кошти в сумі 21 131 доларів СІЛА, а остання зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути кредитні кошти в строк до 24 вересня 2015 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання взятих на себе ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» з однієї сторони та ОСОБА_5М.з другої сторони було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

24 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки «МА2БА 3» тип легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску -2008, кузов № ІМ2ВК67, колір -сірий.

24 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк»та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № СЬ-БОЗ/131/2008, яким змінено проценту ставку за кредитним договором та затверджено графік платежів у новій редакції, за умовами якого на період з 24 липня 2009 року до 24 грудня 2009 року для розрахунку процентів використовується фіксована процента ставка в розмірі 12,75 %, на період з 24 грудня 2009 року до кінця дії кредитного договору використовується фіксована процентна ставка в розмірі 12,85 %.

Пунктом 3.1.1 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань за цим договором, боржник зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобовязання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Згідно пункту 3.1.2 частини 2 кредитного договору, за прострочення зобовязань за кредитним договором понад 15 календарних днів, боржник, крім пені, передбаченої пунктом 3.1.1 частини 2 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених зобов»язань, але не менше ніж 25 грн.

Згідно пункту 3.1.3 частини 2 кредитного договору, за прострочення зобовязань за кредитним договором понад 30 календарних днів, боржник, крім пені та штрафу, передбачених пунктами 3.1.1 та 3.1.2 частини 2 кредитного договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених зобовязань, але не менше ніж 50 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи договору поруки 8К.-О03/131/2008/1, укладеного 24 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»та ОСОБА_4, останній поручився перед банківською установою за належне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором СЬ-БОЗ/ІЗ1/2008.

Таким чином, у звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, між поручителем ОСОБА_4 та кредитором ПАТ «ОТП Банк» виникли правовідносини з приводу виконання договору поруки.

6 жовтня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» на адресу ОСОБА_4 було направлено досудову вимогу про необхідність виконання зобовязань за договором поруки, однак зазначені вимоги банку на час розгляду справи не виконані.

Згідно положень статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як вбачається з наданого товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»розрахунку, заборгованість по кредитному договору № СЬ-ООЗ/131/2008 від 24 вересня 2008 року складає 191 914 грн. 21 коп., в тому числі, сума основного боргу становить 175 349 грн. 10 коп., проценти за користування кредитом становлять 7203 грн. 96 коп., пеня за період з 27 січня 2009 року по 27 травня 2009 року становить 9061 грн. 15 коп., штраф становить 300 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено факт невиконання ОСОБА_2, ОСОБА_4, взятих на себе за укладеними договорами зобовязань щодо повернення грошових коштів за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення на його користь з відповідачів заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями.

, Судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними кредитного договору та договорів застави і поруки, оскільки відповідач, як банківська установа, що отримала генеральну ліцензію Національного банку України, мав право, відповідно до законодавства, надавати кредити, повертати їх та отримуватидаату за користування кредитними коштами (проценти) в іноземній валюті.

Як вбачається з банківської ліцензії за номером 191, виданої 2 березня 1998 року Національним банком України ЗАТ «ОТП Банк», дана юридична особа має право на здійснення банківських операції, передбачених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Окрім того, 8 листопада 2006 року Національним банком України було видано дозвіл за номером 191-1 на право здійснення ЗАТ «ОТП Банк» банківських операцій, в тому числі й операції з валютними цінностями. ;

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на момент укладення спірного правочину відповідач мав усі необхідні дозвільні документи для здійснення операцій з валютними цінностями, а відтак, і відсутні законні підстави для визнання кредитного договору недійсним, як такого, що вчинений банком без відповідного дозволу (ліцензії).

Твердження ОСОБА_2 щодо знецінення національної валюти, у звязку з чим сума кредитного договору значно збільшилась, про що вона не могла передбачити при укладенні спірного договору, суд правильно не прийняв до уваги, оскільки стабільність курсу гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена.

За таких обставин, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах СІЛА) та беручи на себе зобовязання щодо погашення цього кредиту протягом восьми років, а саме в доларах СІЛА, відповідачка (позивачка) усвідомлювала, що курс національної валюти до долара СІЛА не є незмінним протягом цих років та те, що зміна курсу можливо настане, а тому повинен був передбачати та врахувати підвищення валютного ризику за цим кредитним договором, тим паче, що банк надавав послуги з кредитування і в національній валюті та в можливості отримати кредит в національній валюті відповідачка (позивачка) не була обмежена.

Крім того, так як законні підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, то неможливим є також визнання недійсним і договорів поруки та застави.

Приймаючи до уваги обсяг наданих позивачем доказів та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано застосувавши норми цивільного законодавства, прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та визначив обовязок відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 сплатити заборгованість за кредитним договором, договором поруки та застави.

Доводи апеляційної скарги не містять відповідних доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія судів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим не вбачається підстав для скасування або зміни судового рішення.

Разом з тим, суд помилково вказав, що судові витрати з ОСОБА_2, ОСОБА_4 підлягають стягненню солідарно і частково, тому необхідно виключити посилання на стягнення солідарно, залишивши стягнення судових витрат по 60 грн. витрат на ІТЗ і по 850 грн. державного мита з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 21 червня 2011 року - залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 судових витрат солідарно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_6