Справа № 2-320/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2011 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Закаблук О. В. ,

при секретарі Селезень Н. В.,

за участю представників: позивачів- адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 м.Біла Церква справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна, зустрічним позовом про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із названим позовом, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ними шляхом купівлі-продажу на ім»я відповідачки було придбано житлову квартиру № 116 в житловому будинку №35 по вул.Курсова в м.Біла Церква. Посилаючись на вимоги ст.ст.60,70 СК України просить визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири, так як відповідач оспорює його право на ? частку спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 заявила зустрічний позов до ОСОБА_3, просить визнати за нею право особистої власності на спірну квартиру, мотивуючи тим, що нею особисто за грошові кошти, які були подаровані їй матір»ю та отримані від продажу квартири тітки ОСОБА_5 в м.Києві, яка і була зареєстрована в спірній квартирі, було куплено квартиру № 116 в житловому будинку №35 по вул.Курсова в м.Біла Церква. Ні відповідач ні позивач не мали самостійного доходу, так як на час придбання квартири були студентами, а тому квартира була придбана за грошові кошти, які подарувала їй матір, ОСОБА_6, про що знав позивач та погоджувався з цим, а тому просить застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строків позовної давності з часу придбання квартири, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3,зустрічний позов задовольнити посилаючись на вимоги ст.57 СК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги та суду показав, що шлюб з відповідачкою було зареєстровано 07.02.2004 року. До реєстрації шлюбу він проживав спільно з відповідачкою однією сім»єю та накопичував грошові кошти для придбання квартири, працював за кордоном, отримував грошові перекази поштою від своїх батьків, які також працювали за кордоном та надавали матеріальну допомогу на ім»я його сестри ОСОБА_7, а тому квартиру вони придбали з відповідачкою 18.02.2004 року за спільні грошові кошти, однак оформили договір купівлі-продажу лише на відповідачку. Розписка продавцем квартир була також написана на ім»я відповідачки, так як грошові кошти за квартиру передавала вона в сумі 82680 грн. В квартирі проживала тітка відповідачки ОСОБА_5, яка була також зареєстрована в спірній квартирі, так як вона користувалась пільгами дитини війни зі сплати комунальних послуг. Ні він ні відповідачка не були зареєстровані в квартирі. В зв»язку з тим, що вони з відповідачкою розлучились 17 серпня 2010 року, виник спір про право власності на квартиру, так як відповідач вважає квартиру своєю власністю, а тому просить позов задовольнити.

Представник позивача за договором адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги суду пояснив, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя позивача з відповідачкою, посилання відповідачки про те, що квартира була придбана за її особисті кошти не відповідають дійсності, так як відповідачка сама не мала ніякого доходу, квартира тітки в м.Києві була продана за 14 000грн. 10.02.2004 року, тоді як спільно придбана квартира в м.Біла Церква коштувала 82 000 грн., а тому заперечення відповідачки в частині того, що грошові кошти за спірну квартиру були нею отримані від матері за продаж квартири в м.Києві не відповідають дійсності.

Представник відповідача за договором адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову ОСОБА_3, просить задовольнити зустрічний позов, суду показала, що на придбання квартири № 116 в житловому будинку №35 по вул.Курсова в м.Біла Церква були витрачені грошові кошти ОСОБА_4, які подарувала їй в присутності свідків матір, ОСОБА_6А, яка в свою чергу отримала кошти від продажу квартири тітки в м.Києві. Щоб не оформляти договір купівлі-продажу квартири на тітку, яка переїхала проживати в м.Біла Церква та була зареєстрована до смерті і проживала в спірній квартирі, так як все одно б квартира залишилась відповідачці, договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_4, з чим погоджувався позивач, який не мав самостійного доходу та особистих грошових коштів. Ще до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири мати відповідачки намагалась купити іншу квартиру тітці, внесла завдаток, однак договір не відбувся, після чого придбали іншу, спірну квартиру. Вказує, що спірна квартира не могла бути придбана за спільні грошові кошти подружжя, так як вони перебували у шлюбі всього десять днів на час придбання квартири, посилання позивача на те, що він отримував грошові кошти від батьків, які працювала за кордоном голослівні, так як грошові перекази на незначні суми здійснювались ще в 2002 році, за два роки до придбання квартири, надсилались для проживання сестрі позивача, позивачу та витрачались ними, так як самостійних заробітків у позивача не було. Посилаючись на вимоги ст. СК України просить визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1, як придбану за особисті кошти одного із подружжя.

Заслухавши позивача, представників сторін, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо не обґрунтованості вимог позивача щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, необхідності задоволення зустрічного позову по таким підставам.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК Укаїни у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 57 ч.1 п.3 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.Обов»язок доказування покладаться на сторони.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2004 року по 17.08.2010 року, коли шлюб між ними було розірвано. Під час спільного подружнього проживання, через 11 днів після реєстрації шлюбу, 18.02.2004 року за особисті кошти відповідача ОСОБА_4, які їй були подаровані 17.02.2004 матір»ю, ОСОБА_6 в сумі 83 000грн., і які були виручені від продажу 10.02.2004 року житлової квартири тітки відповідачки, ОСОБА_5 в м.Києві по вул.П.Тичини,24-а,№19, відповідачем ОСОБА_4 шляхом оформлення договору купівлі-продажу на своє ім»я було придбано житлову квартиру АДРЕСА_1 за 82680 грн. для проживання тітки ОСОБА_5, яка заповіла все своє майно матері відповідачки ОСОБА_6, після оформлення договору купівлі-продажу була зареєстрована в спірній квартирі та проживала до часу смерті в ній, та для уникнення процедури переоформлення житла після смерті тітки на відповідача, що потребує додаткових зусиль та матеріальних затрат, що є загальновідомим фактом.

При цьому договір купівлі продажу однокімнатної житлової квартири в м.Києві був посвідчений нотаріально та в ньому зазначена вартість квартири в 14000грн., договір купівлі продажу спірної квартири в м.Біла Церква також посвідчений нотаріально та в ньому зазначено вартість квартири за домовленістю сторін в 16 тис. грн., що суперечить фактичній вартості спірної квартири, яка була придбана за 82680 грн. та що не заперечується позивачем ОСОБА_3, а тому суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що квартира в м.Києві була продана за 14000грн., так як вартість житла в м.Києві значно перевищує вартість аналогічного житла в м.Біла Церква, що є загальновідомим фактом та не підлягає доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України.

Вищенаведене підтверджується окрім показань позивача, представників сторін, договорами купівлі-продажу житлових квартир в м.Києві від 10.02.2004 року, в м.Біла Церква від 18.02.2004 року, свідоцтвами про одруження сторін у справі від 07.02.2004 року, про розірвання шлюбу від 17.08.2010 року.

На час придбання спірної квартири в м.Біла Церква ні позивач ні відповідач не працювали, відповідач була студентом Миколаївського аграрного університету, що підтверджується студентським квитком відповідачки, позивач ОСОБА_3 після закінчення навчання в Білоцерківському державному аграрному університеті в 2003 році не працював, що підтверджується копією диплома позивача та копією трудової книжки ОСОБА_3, з якої вбачається, що 03.05.2006 року він був прийнятий на роботу вперше. Позивачем не надано суду доказів своєї роботи за кордоном, отримання ним будь яких доходів самостійно, а тому суд вважає, що посилання позивача на те, що ним накопичувались грошові кошти на придбання спірної квартири є голослівними, до уваги судом не приймаються.

Згідно розписки від імені ОСОБА_8, продавця квартири АДРЕСА_1, грошові кошти за квартиру він отримав від відповідача ОСОБА_4 в сумі 82680 грн.

Після придбання спірної квартири в ній була зареєстрована та проживала тітка відповідачки ОСОБА_5, що підтверджується довідками Білоцерківської ЖЕД № 1 від 30.05.2006 року № 1386 та № 3145 від 08.10.2004 року, яка сплачувала за комунальні послуги з водопостачання та за користування комунальними послугами в ЖЕД, що також підтверджується квитанціями про списання коштів з компенсаційного рахунку для погашення заборгованості по квартплаті, водопостачанню від 28.10.2005 року,11.11.2005 року.

Грошові кошти в сумі 83 тис. грн. були подаровані матір»ю відповідачки ОСОБА_6 своїй дочці, відповідачці у справі, що підтверджується договором дарування грошей від 17.02.2004 року. Суд вважає названий договір таким, що не відповідає вимогам закону, так як договір не посвідчений нотаріально, однак приймає факт наявності названого письмового договору як доказ передачі грошових коштів відповідачу у справі в сукупності із іншими доказами у справі, крім цього відповідачем надано суду договір № 17 від 31 січня 2004 року від імені матері відповідачки ОСОБА_6, посвідчений приватним підприємством «Ельміра», про наміри матері відповідачки придбати житлову квартиру по вул.Водопійна в м.Біла Церква за 12 тисяч умовних одиниць, внесення завдатку для придбання квартири, що з врахуванням обставин справи, хронології подій, розцінюється судом як доказ існування наміру придбання житла матір»ю відповідачки в м.Біла Церква для проживання тітки, ОСОБА_5, свідчить про факт наявності грошових коштів у матері відповідачки на придбання квартири.

Позивачем ОСОБА_3 для підтвердження факту накопичення грошових коштів на придбання квартири надано суду квитанції про отримання грошових переказів із Італії про отримання грошових коштів. Суд вважає названі докази неналежними, не приймає їх до уваги, так як грошові переводи отримувались в різних незначних сумах на ім »я ОСОБА_7, в 2001-2002 роках, згідно квитанції до грошового переказу від 14.01.2002 року позивач отримав 180 доларів США, крім цього, на ім»я сестри позивача ОСОБА_7 був відкритий рахунок в Банку «Аваль», з якого вбачається, що сестра позивача використовувала грошові кошти у валюті, Євро, періодично знімаючи з рахунку незначні суми, а тому суд вважає, що названі кошти надсилались батьком позивача його сестрі та один раз йому в розмірі 180 доларів для проживання та вирішення побутових питань, а не для придбання квартири одноразово, доказів передачі позивачу грошових коштів сестрою суду не надано.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача як на підставу відмови в задоволенні позову на вимоги ст.256 ЦК України, пропуск строків позовної давності позивачем, так як шлюб між сторонами був розірваний 17.08.2010 року, після чого у позивача виникло право на звернення до суду протягом трирічного строку за захистом свого невизнаного права власності на житлову квартиру відповідачки, а тому строки позовної давності позивачем не пропущені.

Таким чином, в судовому засіданні на підставі наявних доказів, які подані сторонами, доведений факт придбання житлової квартири відповідачкою ОСОБА_4 за власні кошти, які були отримані нею від матері, ОСОБА_6 в дар, для придбання квартири для проживання тітки відповідачки ОСОБА_5, а тому суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання за ним права власності на ? частину житлової квартири, як придбану за спільні грошові кошти подружжя під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити на підставі того, що житлова квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, які належали їй особисто, згідно ст. 57 ч.1 п.3 СК України.

Судові витрати в сумі 188, 20 грн., які понесені відповідачкою під час подачі зустрічного позову та підтверджені квитанціями про сплату судового збору, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст. 57 СК України та ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 188, 20 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене через Білоцерківський міськрайонний суд до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_9