АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

31 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ «УкрСиббанк», про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначила, що в період перебування у шлюбі з відповідачем, ними було придбано в кредит квартиру АДРЕСА_1, яку в добровільному порядку відповідач поділити не бажає.

Оскільки на придбання квартири вона позичала грошові кошти у матері та сестри, крім того, після розірвання шлюбу з відповідачем, з нею залишилася проживати неповнолітня дитина, вважає, що її частка в квартирі має бути збільшена.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати вказану квартиру спільним майном подружжя та здійснити її поділ, виділивши їй 2/3 частини спірної квартири, а відповідачу - 1/3 частину, визнати право власності за нею на 2/3 частини спірної квартири, а за відповідачем - на 1/3 частину квартири.

В лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у спільній сумісній власності й посилаючись на те, що після розірвання шлюбу погашення заборгованості за кредитом в розмірі 23165 грн. було здійснено ним особисто, а тому з урахуванням його частини у погашенні кредиту просить виділити йому 3/5 частини в квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 2/5 частини спірної квартири.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2011 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Виділено за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кожним з них по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В інших частинах позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення заявленого ним позову та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд не дав оцінки обставині сплати ним залишку по кредиту в сумі 23162,80 грн. та наявності у звязку з цим підстав для збільшення його частки в спірній квартирі відповідно до ч.2 ст. 70 СК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та необґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони, перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 15.09.2006 року по 18.08.2010 року, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладеного договір № 0 про надання споживчого кредиту в сумі 42000 грн. для придбання квартири АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 10.10.2007 року придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку оформлено на ім'я ОСОБА_4

24.01.2011 року кредитні зобовязання за договором № 0 про надання споживчого кредиту виконано ОСОБА_4 в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з презумпції належності придбаного за час шлюбу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 до спільної сумісної власності подружжя та можливості його поділу між подружжям в рівних частках.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 69 СК України передбачено право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи належність спірної квартири до обєкта права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не оспорюється, а спір між сторонами виник з приводу розміру часток кожного з них в спільній сумісній власності подружжя квартирі АДРЕСА_1.

Порядок визначення часток подружжя у праві власності на спільне майно у разі його поділу встановлюється ст. 70 СК України, згідно з положеннями частини 1 якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п. 30 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року.

Також Пленумом в даній постанові розяснено поняття обставин, що мають істотне значення для справи, під яким потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, в порушення вказаних норм закону, ані позивач, ані відповідач при вирішенні судом питання про поділ їхнього майна, не довели обставин, що мають істотне значення для справи, за наявності яких суд мав би підстави для відступу від засади рівності часток при його поділі.

Посилання ж відповідача в апеляційній скарзі на те, що він особисто сплатив залишок по кредиту в сумі 23162,80 грн. не є обставиною, що має істотне значення для справи в контексті ст. 70 СК України, а тому відповідно не може бути підставою для застосування положень її частин 2 та 3 до врегулювання спірних правовідносин.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: