АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа Дослідний завод відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом», про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ОСОБА_4 Фонду), третя особа Дослідний завод відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом», про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, посилаючись на те, що у звязку з ушкодженням здоровя на підприємстві внаслідок нещасного випадку, висновком МСЕК від 10.06.1985 року йому встановлено 50% втрати профпрацездатності безстроково та ДЗВАТ «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом» призначено страхові виплати у відшкодування втраченого заробітку.

Позивач вважає, що підприємством призначено й виплачувалося відшкодування шкоди здоровю у звязку з втратою профпрацездатності, без коригування його середнього заробітку за січень-квітень 1992 року в розмірі 4035,15 крб. на коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, починаючи з 01.05.1995 року по 01.07.2000 року.

Враховуючи те, що починаючи з 01.04.2001 року страхові виплати на його користь здійснює ОСОБА_4 Фонду у неправильному розмірі, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з останнього недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 01.11.2007 року по 31.01.2011 року в сумі 88945,85 грн. щомісячні страхові виплати, починаючи з 01.02.2011 року в розмірі 3284,83 грн. до зміни обставин, які впливають на їх перерахунок.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 Фонду на користь ОСОБА_2 недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 01.11.2007 року по 31.01.2011 року в сумі 88945,85 грн., щомісячні страхові виплати в сумі 3284,83 грн., починаючи з 01.02.2011 року і до виникнення обставин для перерахування страхових виплат або їх припинення.

Стягнуто з ОСОБА_4 Фонду на користь держави 889,46 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріла нього та процесуального права.

Відповідач вважає, що суд безпідставно залучив ОСОБА_4 Фонду до участі у справі в якості відповідача, а не третьої особи; не перевірив чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству, не витребував відомості про нарахування та одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, не надав належної правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за період з 01.05.1992 року по 01.07.2000 року.

Крім того, судом невірно визначено розмір страхових виплат станом на 01.04.2011 року, оскільки при їх розрахунку не застосовано до врегулювання спірних правовідносин п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1100 від 03.10.1997 року й не проведено порівняння перерахованого на 100% розміру втраченого заробітку з середньомісячним заробітком відповідного працівника. Не погоджується відповідач із висновками суду щодо стягнення судового збору та розміру стягнутих витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 Фонду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.1985 року з ОСОБА_2 при виконанні трудових обовязків токаря-розточника ДЗВАТ «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом», стався нещасний випадок, внаслідок якого його було травмовано.

Висновком МСЕК від 10.06.1985 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

За наказом по підприємству ОСОБА_2 призначені і виплачувались виплати у відшкодування шкоди в розмірі 98,37 грн., починаючи з 12.06.1985 року.

Спір виник з приводу неправильного, на думку позивача, застосування коефіцієнтів при здійсненні перерахування щомісячних платежів втраченого заробітку за умови підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві, починаючи з 01.05.1992 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством неправильно розраховані суми відшкодування шкоди у звязку з ушкодженням здоровя позивача, оскільки здійснюючи перерахунок втраченого заробітку, підприємство не застосувало коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів в період з 01.05.1992 року по 01.07.2000 року, що спричинило неправильне нарахування страхових сум ОСОБА_4 Фонду після передачі йому особової справи.

Однак, колегія суддів не може погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що оскаржується, зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позовних вимог ОСОБА_2 є стягнення недоплати з відшкодування страхових виплат у завязку з ушкодженням здоров'я на виробництві за період з 01.11.2007 року по 31.01.2011 року, а підставою неправильне нарахування підприємством сум відшкодування шкоди, починаючи з 01.05.1992 року й по 01.07.2000 року без коригування його середнього заробітку на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Однак, в порушення вказаних норм закону, позивачем не доведено те, що в оспорюваний період підприємство не коригувало його середній заробіток на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів та не застосувало коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідності до діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Так, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 р. «Про підвищення соціальних гарантій для населення» № 276 від 26.05.1992 року в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено обовязок підприємств установ, організацій підвищити з 1 травня 1992 p. державні тарифні ставки і посадові оклади працівників у 2,25 раза.

Згідно п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року (надалі Правил)., перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Отже, якщо при зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок не має.

ДЗВАТ «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом» в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, визначило наступний розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів: 2,25 з 01.05.1992 року, 2,3 з 01.09.1992 року, 1,11 з 01.11.1992 року, 2,0 - з 01.01.1993 року, 2,5 з 01.06.1993 року, 2,5 з 01.09.1993 року, 2,5 з 01.11.1993 року, 1,5 з 01.12.1993 року, 2,0 з 01.02.1994 року, 1,5 з 01.10.1994 року, 2,5 01.12.1994 року, 1,5 01.02.1995 року, 2,0 з 01.06.1995 року, 1,5 з 01.06.1996 року, 1,25- з 01.09.1998 року, 1,25 з 01.12.1999 року, 1,34 - з 01.07.2000 року, що підтверджується довідкою виданою 28.01.2011 року підприємством (а.с. 28-30).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції представник відповідача, на момент передачі особової справи потерпілого до ОСОБА_4 Фонду сума відшкодування шкоди станом на 01.01.2002 року з урахуванням застосованих підприємством коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів склала 269,19 грн.

Визначаючи, що сума страхових виплат позивача станом на 01.04.2001 року повинна становити 959,72 грн. суд першої інстанції не обґрунтував своїх висновків в цій частині, пославшись лише на те, при перерахунку сум відшкодування шкоди підприємством була допущена помилка. Однак, такий висновок суду ґрунтується на припущеннях.

Оскільки немає підстав вважати, що в період з 1992-2000 років підприємство неправильно проводило перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів, та не правильно визначило розмір страхового відшкодування на час передачі справи до ОСОБА_4 Фонду, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для перерахування цих платежів в період з 01.11.2007 року по 31.01.2011 року.

Виходячи із розміру страхового відшкодування в сумі 269,19 грн., ОСОБА_4 Фонду відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХIV від 23.09.1999р. здійснювало ОСОБА_2 щомісячні виплати із застосуванням коефіцієнтів зростання реальної заробітної плати в галузях національної економіки, встановлених постановами правління Фонду, які прийняті в межах його компетенції і є обовязковими для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Згідно з п.п. 4.4.2-4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці і соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2002 р. № 7 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок) при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 01 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому, відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахунок максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Аналогічна норма міститься й в новій редакції Порядку (2007 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 Фонду проводились перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до постанов правління Фонду: з 01 березня 2002 року на коефіцієнт 1,193, з 01 березня 2003 року на коефіцієнт 1,182, з 01 березня 2004 року на коефіцієнт 1,152, з 01 березня 2005 року на коефіцієнт 1,238, з 01 березня 2006 року на коефіцієнт 1,203, з 01 березня 2007 року на коефіцієнт 1,183, з 01 березня 2008 року на коефіцієнт 1,125, з 01 березня 2009 року на коефіцієнт 1,063, з 01 березня 2010 року на коефіцієнт 1.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_4 Фонду на його користь недоплати по щомісячним страховим виплатам відшкодування шкоди за період з 01.11.2007 року по 31.01.2011 року в сумі 88945,85 грн. та щомісячних страхових виплат в сумі 3284,83 грн., починаючи 01.02.2011 року.

Враховуючи те, що суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа Дослідний завод відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут машинобудування з дослідним заводом», про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, а також стягненні судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: