АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2016/11 Номер провадження 22-ц/954/11Головуючий у 1-й інстанції Альошина Н.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Панченка О.О. суддів: Дорош А.І., ОбідІної О.І. при секретарі: Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Миргородської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Миргородської міської ради, треті особи - Миргородська міська рада, Миргородське КЖЕУ, ДКП «МиргородтехінвентаризацІя», приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради, свідоцтва про право власності на квартиру, договору дарування квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 - задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 158 від 18 березня 2009 року «Про оформлення свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 жилою площею 34,0 кв.м. та загальною площею 88,4 кв.м., видане 19 березня 2009 року виконавчим комітетом Миргородської міської ради ОСОБА_2.

2

Визнано недійсним договір дарування від 02 квітня 2010 року квартири АДРЕСА_2 жилою площею 34,0 кв.м. та загальною площею 88,4 кв.м?, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити. В обгрутування апеляційної скарги посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, щодо залишення поза увагою вимог ст. 331 ЦК України про набуття права власності на нову річ особою яка її виготовила.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та^ перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що кімнату №2 по вулиці Троїцькій, 112 в м.Миргороді Полтавської області, яка є комунальною власністю, ОСОБА_2 одержала в користування як житло внаслідок поділу між подружжям вказаної квартири. Рішенням виконкому Миргородської міської ради від 15.08.1984 року № 367 дозволено квартиронаймачу ОСОБА_2 провести добудову. Згідно рішення виконкому Миргородської міської ради від 22.01.1986 року дозволено зареєструвати батька позивачів - ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3, жилою площею 23,2 кв.м., яка складалась із жилої кімнати площею 9,1кв.м. та перебувала в комунальній власності, та іншої частини, яку добудувала відповідачка ОСОБА_2 відповідно до^ рішення виконкому Миргородської міської ради № 367 від 15.08.1984 року.

Відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 05 лютого 2007 року, що набрало законної сили 18.04.2007 року (а.с. 13,14) за позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3, які з дня свого народження проживали в квартирі, яка фактично в 1986-1987 роках складалась із двох самостійних з окремими входами квартир. Там же вони проживають до теперішнього часу, іншого житла у них немає.

Без відома проживаючих в спірній квартирі, що не є її членами сімї, відповідачка ОСОБА_2 29.08.2005 року в управлінні архітектури та містобудування виконкому Миргородської міської ради отримала акт про закінчення і прийняття в експлуатацію Індивідуального будинковолодіння по вул. Троїцькій, 112 в м.Миргороді, в якому зазначено корисну площу 88,4 кв.м., як добудову до будинку та житлову площу 34 кв.м., куди ввійшли 9,1 кв.м. комунальної квартири, де проживали позивачі.

Однак відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2008 року, що набрало законної сили 02 квітня 2009 року визнано за ОСОБА_2 право власності на новостворену квартиру площею 79,3 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., що становила 1/4 частину житлового будинку №112 по вулиці Троїцькій в м.Миргороді та складається: з коридора 5-1 площею 4,6 кв.м., передньої 5-2 площею 6,8 кв.м., кімнати 5-3 площею 14,2 кв.м., ванної 5-4 площею 2,7 кв.м., вбиральні 5-5 площею 1,3 кв.м, коридора 5-7 площею 1,5 кв.м., коридора 5-8 площею 6,2 кв.м., кімнати 5-9 площею 10,7 кв.м., коридора 5-10 площею 1,0 кв.м, кухні 5-11 площею 8,0 кв.м., передньої 5-12 площею 8,8 кв.м., сіней 5-13 площею 3,8 кв.м., санвузла 5-14 площею 1,3 кв.м, веранд# У1 площею 3,7 кв.м., веранди У11 площею 4,7 кв.м.(а.с. 15,16)

Відповідно до вимог пунктів 2 та 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових-прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, ОСОБА_2 зобовязана була зареєструвати право власності, але не зареєструвала його, а тому в технічних документах не були внесені зміни площі квартири.

Під час знаходження справи в суді за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3, ОСОБА_2, як позивачка, не повідомила Миргородську міську раду та виконком про наявність в суді справи, та прийнятого судом рішення про визнання за нею права власності на новостворену квартиру по вулиці Троїцькій, 112 в м.Миргороді площею 79,3 кв.м., а не 4 88,4 кв.м., що призвело до прийняття виконкомом Миргородської міської ради Полтавської

області помилкового рішення № 158 від 18.03.2009 року про надання дозволу управлінню архітектури та містобудування видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4, та отримання нею даного свідоцтва 19 березня 2009 року. Зазначене свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 А.П. здала в ДКП «Миргородтехінвентаризація» та воно було 20.03.2009 року зареєстроване.

Згідно частини 1 статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або Інтереси.

Частина 1 статті 18 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним особам на новозбудовані об'єкти ^ нерухомого майна.

За таких обставин, з урахуванням вимог зазначених зпконів, суд прийшов до вірного висновку про визнання недійсними рішення виконкому Миргородської міської ради № 158 від 18.03.2009 року та свідоцтва про право власності на квартиру від 19.03.2009 року, оскільки квартира площею 88,4 кв.м, не являється новозбудованим об'єктом нерухомого майна в повному обсязі, а є лише добудовою до вже існуючої квартири комунальної власності.

Згідно договору дарування, укладеного 02.04.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, відповідачка ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_6 жилою площею 34,0 кв.м та загальною площею 88,4 кв.м.

Частина 1 статті 317 ЦК передбачає, що власникові належить право розпорядження своїм майном. Але ОСОБА_2 не набула права власності на квартиру площею 88,4 кв.м, а тому не набула права розпорядження квартирою такого розміру.

За змістом частини 1 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що, оскільки ОСОБА_2 уклала договір дарування спірної квартири загальною площею 88,4 кв.м , яка фактично не відповідає площі квартири за судовим рішенням (79,3 кв.м), то і договір дарування є незаконним.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування

рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

ВІРНО: