АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів : Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Цюрі Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Полтавської міської ради про скасування рішення про приватизацію, визнання недійсними договору дарування, договору купівлі-продажу квартири, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2011 року у позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Виконавчий комітет Полтавської міської ради про скасування рішення про приватизацію, визнання недійсними договору дарування, договору купівлі-продажу квартири, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження №95 від 09.02.2009 року відділу приватизації УЖКГ Полтавського міськвиконкому щодо приватизації квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25.03.2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17.05.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_6.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржили рішення, в апеляційній скарзі просили його скасувати та ухвалити нове про повну відмову у задоволенні позову ОСОБА_5. Вважають, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Полтавського міськвиконкому від 13.02.1991 року ОСОБА_5 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1.

Проживаючи у спірній квартирі, колишня дружина позивача ОСОБА_7 07.11.2008 року звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користуання житловим приміщенням та зняттям його з реєстраційного обліку, у звязку з тим, що останній тривалий час фактично проживив у матері в Диканському районі Полтавської області через її похилий вік та потребуванні у сторонньому догляді. Рішеням Октябрського районного суду Полтавської області від 28.11.2008 року позов ОСОБА_7 був задоволений, визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Розпорядженням відділу приватизації УЖКГ Полтавського міськвиконкому від 09.02.2009 року №95 ОСОБА_7 передано в розпорядження квартиру АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на житло на імя ОСОБА_7

25.03.2009 року ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності та ОСОБА_2 уклали договір дарування спірної квартири, відповідно до якого ОСОБА_7 безоплатно передала ОСОБА_2 вказану нерухомість. 17.05.2010 року ОСОБА_2, від імені якої діяв її представник по довіреності ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Враховуючи вказану норму закону та те, що ОСОБА_5 був зареєстрований у спрній квартирі, мав право на приватизацію, та рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28.11.2008 року, яким його визнано таким, що втратив право на користування житлом, - скасоване, а провадження у справі закрито, у звязку із смертю позивачки, суд першої інстанції вірно визнав недійсним розпорядження №95 від 09.02.2009 року відділу приватизації УЖКГ Полтавського міськвиконкому щодо приватизації квартири АДРЕСА_1.

Оскільки приватизація відбулася без участі квартиронаймача ОСОБА_5, а він намір дарувати квартиру не мав, місцевим судом з урахуваннм вимог ст. 203, 215 ЦК України вірно визнано договір дарування спірного житла від 25.03.2009 року недійсним, що у свою чергу тягне за собою недійсність наступного договору відчуження спірної квартири, зокрема, договору купівлі-продажу від 17.05.2010 року.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді