Справа № 2-5408/11
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алтуніна О.В.,

при секретарі Прохорові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ювілейне цивільну справу за позовом Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_1, третя особа відділ Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про припинення права користування та скасування державного акту, -

в с т а н о в и в :

У судовому засіданні представник позивача підтримала вищевказаний позов, зазначивши, що рішенням Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області від 07.06.1995 року ОСОБА_1 було передано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 32,4 га в адміністративних межах Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області і того ж дня вона отримала Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Посилаючись на не використання земельної ділянки за цільовим призначенням та систематичну несплату відповідачкою земельного податку, просила припинити її право постійного користування земельною ділянкою та скасувати відповідний Державний акт.

Відповідачка та третя особа в судове засідання не з?явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, що, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

З положень ст. 2 ЗК вбачається, що земельні відносини - це відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 126 ЗК право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Встановлено, що рішенням Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області від 07.06.1995 року ОСОБА_1 було передано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 32,4 га в адміністративних межах Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Того ж дня на підставі даного рішення відповідачка отримала Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою серії ДП ДН №000123, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування за №777.

Підстави та порядок припинення права користування наданою земельною ділянкою встановлені ст.ст.141, 143, 144 Земельного кодексу України.

Згідно ст.141 даного Кодексу, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Нормами ст.143 ЗК України окремо передбачені підстави примусового припинення прав на земельну ділянку, перелік яких є вичерпним. Зокрема, п.ач. 1 ст. 143 ЗК України встановлено, що у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначення примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Як вбачається з акту відділу Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 03.09.2010 року, складеного за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства землекористувачем ОСОБА_1, надана їй в постійне користування земельна ділянка площею 32,4 га багато років не обробляється, поросла бур?янами та багаторічною паростю дерев.

Проте, покладаючи в основу позову дану обставину, позивачем фактично ототожнено поняття невикористання земельної ділянки за призначеннямта використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, останнє з яких застосовується до випадків, коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійснюється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення. Використання не за цільовим призначенням передбачає дію - використання, а за невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування.

Вирішуючи питання щодо іншої підстави припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, а саме, систематичної несплати відповідачкою земельного податку, суд виходить з наступного.

Згідно ст.17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій належить, зокрема координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель, вирішення відповідно до закону питань у галузі земельних відносин.

Статтею 206 ЗК України, статями 2, 15 Закону України Про плату за землювстановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно із ст. 5 Закону України Про плату за землюоб'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до статті 14 вищевказаного Закону платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом.

Відповідно до ст. 17 цього Закону податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Несплата земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності виробниками сільськогосподарської і рибної продукції та громадянами протягом року, іншими платниками - протягом півроку вважається систематичною і згідно п.дст.141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельними ділянками.

Аналогічні положення містить Податковий кодекс України, введений в дію з 01.01.2011 року.

Матеріалами справи підтверджується факт систематичної несплати відповідачкою земельного податку. Згідно листа Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області №13365/8/19-084 від 15.06.2011 року ОСОБА_1 згідно бази даних ZEMяк землекористувач не зареєстрована, земельний податок їй не нараховувався та нею не сплачувався.

Разом з цим, дана обставина не відноситься до визначених ст.143 ЗК України підстав примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку.

Статтею 144 Земельного кодексу України визначено позасудовий порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства.

Цією статтею визначена процедура припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням норм земельного законодавства, до яких відноситься й систематична несплата земельного податку, спосіб у який фіксуються такі порушення, а також особа, до функціональних обов'язків якої входять питання виявлення таких порушень.

Так, порушення земельного законодавства фіксується державним інспектором по використанню та охороні земель у протоколі про порушення та вказівці про їх усунення. Частиною 2 статті також передбачено, що у разі неусунення порушення земельного законодавства в 30-тиденний строк, державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. Згідно з частиною 3 статті рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Отже, чинним земельним законодавством функції контролю за використанням земельних ділянок покладено на спеціально уповноважений державний орган та орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (власника земельної ділянки).

Враховуючи, що пред?явлений позов ґрунтується на помилковому тлумаченні позивачем норм матеріального права та відсутність правових підстав для примусового припинення у судовому порядку прав відповідачки на земельну ділянку (ст.143 ЗК України), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст.14, 41 Конституції України, ст.ст.2, 4, 5, 17, 141, 143, 144, 211 ЗК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_1, третя особа відділ Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про припинення права користування та скасування державного акту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Алтунін