Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-101/11
РІШЕННЯ

Іменем України

01.06.2011 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Дубас Т.В. при секретарі - Іскра. І.Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення 47/100 вартості прибудови з господарськими будівлями, побудованих в період шлюбу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення 47/100 вартості прибудови з господарськими будівлями, побудованих в період шлюбу.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1982 року, вони з чоловіком власного житла не мали. За усною згодою матері чоловіка - ОСОБА_3, вони почали будувати на її садибі власний дім шляхом здійснення прибудови до однієї з стін її будинку. її батько мав декілька будівельних спеціальностей і досвід будівництва. Він приїхав до них і розпочав будівельні роботи. Для цього він купив на Виноградарі за власні кошти цегляний будинок на знос. Розібрав його і перевіз на садибу ОСОБА_3. Він зробив розмітку та заклав фундамент. За гроші, які позивачці подарували батьки, вона найняла мулярів, які зробили цегляну кладку стін. Після цього її батько з братом - ОСОБА_4 виконали всі столярні та інші роботи по добудові будинку, зробили дах, зробили внутрішні перегородки, копали погріб під будинком, послали підлогу та поставили вікна та двері. Відповідач участі у будівництві не брав. Частину робіт вона виконала самостійно. Матеріали, яких не вистачало для будівництва, були придбані за гроші, зняті з дошлюбної ощадної книжки. В 1985 році добудова була закінчена будівництвом і вони разом з чоловіком та дочкою - Іриною перейшли жити в добудову. В 1988 році народилася друга дочка - Альона. В 1996 року шлюб за ініціативою чоловіка був розірваний. В 2001 році вона за власні кошти здійснила телефонізацію прибудови. З отриманої 27 січня 2006 року позовної заяви про її виселення вона дізналась що ОСОБА_3 67/100 домоволодіння подарувала своєму сину - ОСОБА_2. Рішенням Києво-Святошнського районного суду від 14 жовтня 2008 року та додатковим рішенням від 9 лютого 2009 року був задоволений зустрічний позов і визнано, що прибудова була побудована в період шлюбу і є спільною власністю подружжя. Рішенням проведений поділ прибудові в натурі. Рішенням * Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2009 року рішення Києво-Святошнського районного суду від 14 жовтня 2008 року та додаткове рішення від 9 лютого 2009 року були скасовані. В задоволенні її зустрічного позову було відмовлено. Причиною відмови було те, що була відсутня угода подружжя з матір'ю чоловіка про створення спільної власності.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь ринкову вартість 47/100 від 67/100 часток вартості прибудови до будинку № 19 та господарських будівель по вул. Гагаріна в с. Петропавловська Борщагівка Києво- Святошинеького району Київської області з врахуванням вкладу в будівництво її дошлюбних коштів та коштів , подарованих батьками , братом , а також її власних , зароблених в шлюбі коштів.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали

Відповідач проти позову заперечує. Стверджує, що ніякої згоди від його матері - ОСОБА_3, на те, щоб вони почали будувати на її садибі власну прибудову до її будинку не було. Це було рішення самої ОСОБА_3 та її покійного чоловіка. ОСОБА_3 від свого імені зверталась у Відділ архітектури Києво-Святошинського райвиконкому; який листом від 23 квітня 1984 року погодив їй побудову веранди та добудову до будинку. Також листом від 20 липня 1988 року Відділ архітектури Києво-Святошинського райвиконкому погодив ОСОБА_3 добудову до будинку розміром 8,22м х Зм. Ввесь об'єм будівельних робіт здійснено за рахунок коштів ОСОБА_3 та її покійного чоловіка. В будівництві приймали участь найняті ОСОБА_3 робітники. Жодних доказів про те, що батько позивачки купив на Виноградарі за власні кошти цегляний будинок на знос, розібрав його і перевіз на садибу ОСОБА_3 суду не надано. Батько та брат позивачки ніяких робіт не виконували. Ніяких робіт не виконувала і позивачка. Доказів того, що гроші, зняті з дошлюбної ощадної книжки позивачки використані саме на будівництво добудови не надано. Після того як добудова була закінчена будівництвом і вони разом з позивачкою вселились в добудову не як співвласники, а як члени сім'ї, за згодою ОСОБА_3. Будучи власником всього будинку, ОСОБА_3 12 серпня 2005 року за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори подарувала відповідачу - ОСОБА_2 67/100 ідеальних часток будинку, це сталось вже після розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечує.

Представник відповідача проти позову заперечує. Спірна добудова до будинку № 19 по вулиці Гагаріна в селі Петропавліська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області здійснена в 1984 - 1985 роках. Перебіг строку позовної давності (три роки) розпочалось у 1985 року. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за перебігом строку позовної давності.

Третя особа - ОСОБА_5, в судовому засіданні проти позову заперечує.

Суд заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 1982 року. 16 липня 1996 року шлюб розірваний.

ОСОБА_1 разом з відповідачем в 1983 році поселись в належному на праві власності матері відповідача - ОСОБА_3, будинку № 19 по .вулиці Гагаріна в селі Петропавліська Борщагівка Києво- Святошинського району Київської області.

В 1984- 19855 роках здійснена добудова до будинку № 19 по вулиці Гагаріна в селі Петропавліська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області здійснена в 1984 - 1985 роках, яка остаточно погоджена архітектурою в 1988 році.

Мати відповідача - ОСОБА_3 від свого імені зверталась у Відділ архітектури Києво-Святошинського райвиконкому, який листом від 23 квітня 1984 року погодив їй побудову веранди та добудову до будинку. Також листом від 20 липня 1988 року Відділ архітектури Києво-Святошинського райвиконкому погодив ОСОБА_3 добудову до будинку розміром 8,22м х Зм."'

Доказів про наявність згоди матері відповідача - ОСОБА_3, на те, щоб позивачка та відповідач почали будувати на її садибі власну прибудову до її будинку суду не надано.

З нагаданих копій документів та показів свідків не вбачається, що позивачка вклала в будівництво добудови свої кошти чи виконала певні будівельні роботи. Батько та брат позивачки не звертались з жодними вимогами до відповідача щодо оплати за виконані роботи. Доказів того, що гроші, зняті з дошлюбної ощадної книжки позивачки використані саме на будівництво добудови не надано.

Після того як добудова була закінчена будівництвом позивачка разом з відповідачем вселились в добудову не як співвласники, а як члени сім'ї.

Це здійснено згідно ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, яка передбачає, що члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), мають право на користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

12 серпня 2005 року ОСОБА_3 за договором, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори, подарувала відповідачу - ОСОБА_2 67/100 ідеальних часток будинку №19 по вулиці Гагаріна в селі Петропавліська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, зокрема: приміщення 1-1 коридор площею 3,4 кв. м; приміщення 1-2 - кухню площею 6,0 кв. м; приміщення 1-3 - житлову кімнату площею 14,3 кв. м; приміщення 1-4 - житлову кімнату площею 23,4 кв. м; приміщення 1-5 - житлову кімната площею 6,3 кв. м; погріб під житловим будинком, 67/100 частин огорожі № 2-4, гараж літер «Ж», оглядову яму під «Ж».

За відсутності доказів про здійснення конкретної участі в добудові до будинку вимоги позивачки не можуть бути задоволені.

Крім того позивачка пропустила строк позовної даності.

За відсутності належним чином оформленого договору, умови якого передбачали право позивачки та відповідача будувати на садибі ОСОБА_3 власну прибудову до її будинку, перебіг строку позовної давності, щодо повернення коштів, затрачених на будівництво та оплати власної праці, розпочався в час закінчення будівництва прибудови, тобто в 1985 році. Клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлялось, доказів про поважність пропуску цього строку суду не надано.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року загальний строк для захисту права по позову особи, права якої порушені (позовна давність) встановлюється в три роки.

Згідно ч.І ст. 80 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 4, 5, 71, 80, 128, 134 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, ст.ст. 5, 11, 16, 202, 203, 208, 209, 509, 626 Цивільного кодексу: України, п.п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 208, 209, 211, 212-215, 218 ЦПК

України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення 47/100 вартості прибудови з господарськими будівлями, побудованих в період шлюбу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів дня його проголошення.

Суддя