АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: спадкові ОСОБА_1
Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

18 жовтня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Дванадцята Харківська Державна нотаріальна контора, садівниче товариство «Восток» про усунення від спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що 17 липня 2008 року від тяжкої хвороби, у віці 71 року помер його батько ОСОБА_5, у звязку з чим відкрилася спадщина все належне йому майно.

За свого життя спадкодавець заповіту не склав, а тому єдиними спадкоємцями після смерті останнього є його діти, а саме: сам позивач та його рідний брат - відповідач по справі - ОСОБА_6

Більше року тому їхній батько опинився в безпорадному стані внаслідок тяжких хвороб. Його тодішній стан здоровя вимагав постійного нагляду та піклування, він був непрацездатний і потребував матеріальної допомоги.

При цьому сімя позивача, незважаючи на свої невеликі статки, забезпечувала догляд за хворим та надавала йому необхідну матеріальну допомогу: постійно возили до лікарень, забезпечували його необхідними ліками та консультаціями, сплачували за нього комунальні послуги.

Рідний же брат позивача ніяких обовязків щодо утримання їхнього батька не виконував, батьком не займався й не допомагав позивачу піклуватися останнім, хоча є працездатним, має роботу, квартиру на праві приватної власності та автомобіль.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі ст.ст. 1224, 1268 ЦК України усунути відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_5, який помер 11.10.2008 року, та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після померлого, а саме: трикімнатну квартиру № 28, розташовану в житловому будинку № 1 по вул. А. Ощепкова в м. Харкові, та земельні ділянки № 45 загальною площею 0,118 га. та № 126 загальною площею 0,060 га., що знаходяться на території Веденської сільської ради Чугуївського району Харківської області у садівничому товаристві «Восток».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали заявлені ним вимоги й наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 заявлених до нього позивачем вимог не визнав та заперечуючи проти задоволення цих вимог посилався на їх безпідставність.

При цьому він вказував на те, що їхній із позивачем батько, дійсно хворів в період з жовтня 2007 року по липень 2008 року, але сторонньої допомоги не потребував, позаяк пересувався самостійно й вів активний для його віку спосіб життя.

Крім того, відповідач вказував і на те, що він турбувався батьком, надавав йому матеріальну допомогу, допомагав продуктами харчування, його сімя навідувала батька в лікарні, а також спілкувалися з ним по телефону.

Що ж стосується фізичної допомоги батьку, то такої допомоги він йому надавати не міг з незалежних від нього обставин, оскільки з березня 2005 року по грудень 2008 року працював вахтовим методом на півострові Ямал у Ямало-Ненецькому Автономному національному окрузі Російської Федерації і більшу частину року знаходився поза межами України.

Вказана цивільна справа слухалася судами неодноразово.

Так, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.12.2009 року, позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, усунуто відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування після смерті батька та визнано право власності на спадкове майно після останнього за позивачем в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року вищезазначені судові рішення були скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції у звязку з порушенням судами норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення в частині усунення відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Останнім рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири № 28 у житловому будинку № 1 по вул. А. Ощепкова в м. Харкові, а також на 1/2 частину земельної ділянки № 45 загальною площею 0,118 га. та № 126 загальною площею 0,060 га., що знаходяться на території Веденської сільської ради Чугуївського району Харківської області у садівничому товаристві «Восток», у порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5, померлого 17.07.2008 року.

У задоволенні решти заявлених позивачем вимог судом першої інстанції відмовлено.

08 вересня 2011 року представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через суд першої інстанції подана апеляційна скарга на вказане судове рішення з відповідним клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на його апеляційне оскарження з посиланням на те, що в судовому засіданні під час судом першої інстанції ухваленого по справі рішення він присутній не був, а копію цього судового рішення він отримав лише 01 вересня 2011 року, в звязку з чим був позбавлений можливості оскаржити це судове рішення в установлений законом строк.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 підтримав заявлене його представником клопотання, обґрунтувавши його тими ж самими доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, наведені апелянтом доводи та оцінивши їх у сукупності, судова колегія не вбачає законних підстав для задоволення заявленого клопотання та поновлення відповідачу ОСОБА_7 пропущеного ним процесуального строку на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обгрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою скасування чи зміни неправильних судових рішень.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Статтею 292 ЦПК України передбачено, що в разі, якщо сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, не згодні з рішенням суду першої інстанції, вважають його незаконним і необґрунтованим, вони мають право оскаржити це рішення в апеляційному порядку повністю або частково.

Однак, реалізація сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, свого права на апеляційне оскарження судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, не є безмежною та безумовною.

Так, статтею 294 ЦПК України встановлені конкретні строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 цієї правової норми апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд може поновити особі процесуальний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, однак лише в тому разі, якщо визнає, що цей строк було пропущено нею з поважних причин. В противному ж випадку апеляційна скарга, подана після закінчення наведеного вище процесуального строку, залишається без розгляду.

Такі ж наслідки пропущення процесуальних строків передбачені й статтею 72 ЦПК України, згідно якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Згідно зі статтею 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Оцінюючи поважність заявлених представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 причин пропуску ним встановленого законодавством процесуального строку на апеляційне оскарження зазначеного вище судового рішення суду першої інстанції судова колегія враховує наступне.

Право доступу до суду відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка разом з практикою Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини застосовується при розгляді справ (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд упродовж розумного строку його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Стаття 13 ЦПК України, як зазначалося вище, передбачає право особи на апеляційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом, тобто в цілому зберігає прогнозованість та передбачуваність для сторін наслідків пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення.

У цьому контексті умови використання засобів правового захисту, передбаченого наведеними вище нормами процесуального права визначають обовязок зацікавленої сторони дотримуватися передбачених процесуальним законом строків оскарження, що є засобом дотримання справедливого балансу інтересів сторін у справі стосовно питання набрання чинності ухваленого по справі рішення та відповідає принципу правової визначеності та верховенства права, який діє відповідно до ст. 8 Конституції України.

При дослідженні аналогічного питання Європейський суд з прав людини у п.п. 22, 23 свого рішення по справі «Мельник проти України» від 23 березня 2006 року (заява № 23436/03) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому у якості допустимих умов такого обмеження Європейський суд вказав на необхідність збереження сутності доступу до суду, ці обмеження повинні мати законну мету забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішення по суті розглянутого цивільно-правового спору було ухвалене Фрунзенським районним судом м. Харкова 15 серпня 2011 року (а.с. 146, 147-152).

Як свідчить журнал судового засідання від 15.08.2011 року, позивач ОСОБА_2 приймав особисту й безпосередню участь у цьому засіданні при розгляді цивільної справи судом по суті й був у повному обсязі проінформований про зміст та суть ухваленого по справі судового рішення в день його проголошення, тобто 15.08.2011 року, отримавши також 22.08.2011 року на руки і його копію, що останнім визнається й не заперечується (а.с. 143-145, 155).

При цьому своєї незгоди з рішенням районного суду, ухваленим по справі, позивач ОСОБА_2 будь-яким чином не виказував і в апеляційному порядку оскаржити його не намагався.

Відповідно до наведених вище положень цивільного процесуального законодавства строк на апеляційне оскарження вищезазначеного, ухваленого судом першої інстанції по справі рішення закінчився 25 серпня 2011 року, і воно, як неоскаржене, набрало законної сили та відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що законні підстави для поновлення представнику позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження ухваленого по справі рішення з наведених ним причин відсутні, оскільки дата отримання ним копії рішення суду першої інстанції, в даному випадку ніякого правового значення не має, позаяк останній не є самостійною процесуальною фігурою, а здійснює процесуальну діяльність від імені та в інтересах особи, яку він представляє, тобто позивача, який з моменту проголошення судом рішення по справі мав удосталь часу не тільки визначитися з питанням щодо його апеляційного оскарження, а й з подачею апеляційної скарги на це судове рішення в порядку та строк, встановлені законом, але цим своїм правом не скористався.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 72, 73, 292, 294, 304, 313, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: Дванадцята Харківська Державна нотаріальна контора, садівниче товариство «Восток» про усунення від спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: Дванадцята Харківська Державна нотаріальна контора, садівниче товариство «Восток» про усунення від спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: