Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -4076 / 2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИЛА:

29 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 65 605 грн. 97 коп.

Зазначав, що 26 березня 2010 року ОСОБА_3 позичив у нього 60 000 грн., які зобовязувався повернути не пізніше 09 квітня 2010 року. Це підтверджується розпискою, підписаною відповідачем власноруч. Оскільки в порушення умов договору у визначений строк ОСОБА_3 позику не повернув, просив суд стягнути з відповідача 65 605 грн. 97 коп. (з урахуванням 3 % річних та пені) та сплачені судові витрати в сумі 777 грн.

03 лютого 2011 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, що в дійсності за підписаним ним договором позики будь-яких коштів він не отримував. Спірний договір був складений на вимогу керівництва ТОВ «Атлантіс», в якому він працював торговим агентом, а ОСОБА_4 працював заступником начальника служби безпеки. Між ним та підприємством виникло непорозуміння стосовно фінансових відносин з окремими контрагентами. Були висунуті претензії щодо привласнення ним коштів підприємства. Після виявлення недостачі, яка потребувала додаткової перевірки та звірення з первісними документами. На вимогу керівництва підприємства був підписаний договір позики, який виступав забезпеченням виконання його зобов'язань перед підприємством у разі дійсного підтвердження недостачі. Домовленості працівники підприємства не дотримались, не здійснили повної звірки фінансових документів, а після підписання договору позики звернулись до правоохоронних органів із заявою про скоєння ним злочину. З урахуванням зазначеного, вважає, що оскаржуваний правочин є удаваним, вчиненим ним під впливом обману та під впливом тяжких для нього обставин, не відповідає вимогам ст.ст. 230, 233, 235 ЦК України.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2011 року зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики обєднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_4 про стягнення боргу ( а. с. 60 ).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по договору позики від 26 березня 2010 року в сумі 60 000 грн., 3 % річних 793 грн. 97 коп., пеню у розмірі 4 812 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі 657 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що висновки суду про наявність у нього боргових зобовязань не відповідають обставинам справи, тому просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_6, заперечення ОСОБА_4 і його представника, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що воно постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Стягуючи з відповідача заборгованість по договору позики та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним укладеного 26 березня 2010 року між сторонами договору позики, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на наданих по страві доказах та положеннях матеріального права, а ОСОБА_7 не довів належними доказами факт безгрошовості письмового договору позики.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом правильно встановлено, що згідно статей 1049,1050 ЦК України, а також відповідно до умов пункту 8 договору позики, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості , ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до правил статті 59 ЦПК України про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особам , які беруть участь у справі.

Оскільки при розгляді справи ОСОБА_3 не надав письмові докази у підтвердження того, що гроші за договором позики він не отримував, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_4 і відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Рішення відповідає фактичним обставинам справи, наданим доказам, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: