АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________Справа № 22-ц-965 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: спадкові Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі : Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Дергачівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та продовження строку на прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що з травня 2002 року вона проживала однією сімєю з ОСОБА_5 в належному тій житловому будинку, розташованому по провулку Енгельса, 4 у с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області.

15 липня 2002 року між ними був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, на підставі якого ОСОБА_5 передала їй у власність зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

01 січня 2009 року ОСОБА_5 померла, в звязку з чим відкрилася спадщина на все належне померлій майно, в тому числі й на грошові заощадження останньої, що знаходяться в банківській установі.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що з 2002 року й по день смерті спадкодавиці ОСОБА_5 вона не тільки разом проживала з останньою, а й доглядала за нею, як за рідною тіткою, матеріально утримувала її, придбавала необхідні речі, продукти харчування, готувала їжу, прала білизну, прибирала в будинку та здійснила заходи по його газифікації, оплачувала всі комунальні послуги, обробляла огород, саджала і збирала овочі та інш., позивачка ОСОБА_3 просила суд встановити факт проживання її зі спадкодавицею ОСОБА_5 однією сімєю та продовжити їй строк для прийняття спадщини після померлої як спадкоємцю четвертої черги, оскільки про наявність у банківській установі грошових коштів померлої вона дізналася після сплину шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав заявлені нею вимоги й наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявлені до них позивачкою вимоги не визнали та заперечували проти задоволення цих позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

При цьому вони вказували на те, що позивачка ОСОБА_3М, дійсно проживала у житловому будинку їхньої близької родички ОСОБА_5 - одинокої пенсіонерки похилого віку, яка померла в січні 2009 року.

Однак, проживала вона в цьому будинку не з 2002 року, як вказує сама позивачка, а з літа 2004 року, коли перейшла туди жити, покинувши свого цивільного чоловіка, що зловживав спиртними напоями, й вони вважали її виключно квартиранткою, оскільки інформацію про наявність укладеного між спадкодавицею та позивачкою договору довічного утримання остання ретельно приховувала, переклавши обовязок щодо утримання ОСОБА_5 на відповідачів, а працюючи провідником на залізниці, взагалі тижнями була відсутня за місцем проживання.

Крім того, відповідачі вказували й на те, що вони постійно відвідували та доглядали ОСОБА_5 (свою двоюрідну сестру та тітку), координуючи свій догляд за нею з працівником Дергачівського районного територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, яка приходила до останньої по вівторках та четвергах, купували їй одяг, необхідні речі та піклувалися про стан її здоровя, забезпечуючи лікарськими засобами.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано факт проживання однією родиною позивачки ОСОБА_3 з ОСОБА_5, померлою 01.01.2009 року, в період з 2002 року по день смерті останньої.

Продовжено на два місяці строк на прийняття спадщини позивачкою ОСОБА_3 після ОСОБА_5, померлої 01.01.2009 року.

Не погодившись із прийнятим судом по справі рішенням та вважаючи його неправильним і незаконним, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення, посилаючись в обґрунтування своєї скарги на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачкою ОСОБА_3 позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим факт проживання її однією сімєю з ОСОБА_5 в період з 2002 року й до дня смерті останньої, у звязку з чим і продовжив їй строк на прийняття спадщини після померлої, як спадкоємцю четвертої черги за законом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи й не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою

Черговість спадкування за законом визначена в ст.ст. 1258, 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст. 1264 ЦК України, на яку посилалась позивачка ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог, та яку покладено судом першої інстанції в основу ухваленого по справі рішення, четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю протягом не менше, ніж пяти років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сімєю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні пять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сімєю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Тобто поняття сімї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обовязків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сімю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.

Як розяснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права та розяснень Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що центральною ознакою проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем є наявність взаємних прав та обовязків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї.

Як встановлено по справі, 15 липня 2002 року між гр. ОСОБА_5 та позивачкою по справі ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в установленому законом порядку (а.с. 6).

Згідно цього договору непрацездатна за віком ОСОБА_5 передала у власність позивачці належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по провулку Енгельса, 4 у с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, а остання зобовязалася довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_5, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігаючи в її безкоштовному довічному користуванні вказаний у договорі житловий будинок з надвірними будівлями.

Наступного дня, тобто 16 липня 2002 року зазначений житловий будинок з надвірними будівлями в цілому на підставі вищевказаного договору зареєстрований Слатинським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с. 7).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 померла 01 січня 2009 року у віці 83 років (а.с 8).

По справі також встановлено, що з 2002 року позивачка ОСОБА_3 постійно проживала в належному їй на праві приватної власності житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по провулку Енгельса, 4 у с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, разом із спадкодавицею ОСОБА_5, виконуючи свої договірні зобовязання щодо збереження за останньою права довічного користування цим будинком.

Однак, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю, тобто були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сімї, у прямому розумінні цього слова.

Не надано таких доказів позивачкою ОСОБА_3 й до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим більш справедливим, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_3 позовних вимог за їх безпідставністю.

При цьому судова колегія вважає за необхідне також зазначити, що доводи позивачки ОСОБА_3, наведені в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, про те, що з 2002 року й по день смерті спадкодавиці ОСОБА_5 вона не тільки разом проживала з останньою, а й доглядала за нею, як за рідною тіткою, матеріально утримувала її, придбавала необхідні речі, продукти харчування, готувала їжу, прала білизну, прибирала в будинку та здійснила заходи по його газифікації, оплачувала всі комунальні послуги, обробляла огород, саджала і збирала овочі та інш., у даному випадку не мають ніякого принципового правового значення, оскільки якщо зазначені обставини й мали місце в дійсності, то вони грунтувалися не на принципах існування сімї, як такої, а були безпосередньо повязані з виконанням позивачкою своїх зобовязань перед ОСОБА_5, прямо передбачених укладеним між ними договором про довічне утримання, на підставі якого позивачка й стала власницею житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Енгельса, 4 у с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, в якому доживала свій вік попередня його власниця - непрацездатна ОСОБА_5

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1220, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року скасувати, ухваливши по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавицею ОСОБА_5, померлою 01.01.2009 року, та продовження строку на прийняття спадщини після померлої - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8 (вісім) гривень 50 коп. судового збору, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять) гривень, сплачені останньою при подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: