АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2668/11 Номер провадження 22-ц/1690/3474/11Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Обідіної О.І.

При секретарі: Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталася з його вини, їй було заподіяно значної шкоди, а тому просила стягнути з відповідача 276 094,23 грн. матеріальної шкоди, яка включає в себе: втрачений заробіток 271 272,01 грн., витрати на придбання ліків 4607,63 грн., вартість корсету для позвонка 214,59 грн., а також 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 276 094 (двісті сімдесят шість тисяч девяносто чотири) гривень 23 коп., моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч), а всього 286 094 (двісті вісімдесят шість тисяч девяносто чотири) 23 коп., на користь держави судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Кременчуцькому районному суді в сумі 120 (сто двадцять) гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, його скасувати та ухвалити нове про відмову у задовленні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 січня 2009 року, яка набрала законної сили, відповідач ОСОБА_2 09 вересня 2007 року біля 7 год. 10 хв., керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 державний номерний знак 51374 та рухаючись по вул. 40 років Жовтня з боку вул. 60 років Жовтня в напрямку вул.Красіна в м. Кременчуці, на перехресті вул.40 років Жовтня вул.Красіна виїхав на червоний сигнал світлофора та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухаючись по вул.Красіна з боку вул.60 років Жовтня в напрямку вул.Горького в м. Кременчуці виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка ОСОБА_3, будучи пасажиром в автомобілі БАЗ 2215 під керуванням водія ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого компресійного перелому тіла 11-го грудного хребця, перелому копчика, причиною якої стало невиконання ОСОБА_2 вимог п.п.8.7.3, 8.10, 16.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з наслідками, що настали. Дії ОСОБА_2, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_3 тілесні ушкодження середньої тяжкості кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Згаданою постановою ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.1 п.г, ст.6 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, а кримінальна справа відносно нього за ч.1 ст.286 КК України закрита.

Окрім того, постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15.01.2008 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 ч.1 КУпАП по факту вищезазначеної ДТП.

У звязку з отриманими ушкодженнями позивачка перебувала на лікуванні 8 місяців 17 днів, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 10 жовтня 2007 року та лікарняними листками і згідно довідки МСЕК № 0040964 від 27 травня 2008 року стала інвалідом 3 групи. На лікування нею були витрачені кошти в сумі 4822 грн.22 коп., що підтверджується наданими нею касовими чеками на придбання ліків та корсету для позвонка.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за вказаних обставин причиною ДТП було порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 8.7.3, 8.10, 16.3 ПДР України і саме з його вини заподіяна позивачці майнова та моральна шкода.

Відповідно до ст. 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року амністія не звільняє від обов»язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду.

Згідно з ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі зобовязана відшкодувати потерплому заробіток (дохід) втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Статтею 1198 ЦК України визначено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.

Таким чином, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що внаслідок ДТП та отриманих тілесних ушкоджень позивачці була спричинена моральна шкода, яка виразилась в її психологічних і фізичних стражданнях, оскільки вона потребувала тривалого лікування, хірургічного втручання, що призвело до втрати нею звичного образу життя і потребувало від неї додаткових зусиль для його організації. Тому судом вірно стягнуто на користь позивачки 10 000 грн. моральної шкоди, з урахуваннм принципів розумності, виваженості, справедливості та матеріальний стан відповідача.

Разом з тим, задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції помилково посилався на положення ст. 1197 ЦК України, якою визначено порядок визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, тоді як застосуванню підлягали норми ст. 1198 ЦК України, які стосуються саме визначення доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи-підприємця, оскільки позивачка ОСОБА_3, потерпіла від ДТП, отримувала доходи, як субєкт малого підприємництва- фізична особа ОСОБА_3

Невірне застосування судом ст. 1197 ЦК України призвело до невірного розрахунку втраченого заробітку позивачки, зокрема, значне його завищення до 271 272 грн.01 коп., який отриманий шляхом помноження середнього заробітку за три останні календарні місяці в сумі 31 666 грн. на період непрацездатності з 09 вересня 2008 року по 26 травня 2008 року, який становить 8 місяців 17 днів або 261 день.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду не може погодитись з наступних підстав.

Згідно листа Кременчуцької ОДПІ №9189/3/17-115 від 05.10.2011 року за попередній господарський рік в період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року дохід ОСОБА_3 складав 6000 грн. Виходячи з приписів ч.1 ст. 1198 ЦК України втрачений заробіток позивачки буде становити 4283 грн. (6000 грн. : 12 місяців господарського року х 8 місяців 17 днів).

Враховуючи вищевикладене рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відшкодування втраченого позивачкою заробітку та судових витрат відповідно. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року скасувати в частині відшкодування матеріальної шкоди і стягнення судового збору.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4283,33 грн. втраченого доходу, 4607, 63 грн. витрат на ліки та 214,59 грн. витрат на корсет для позвонка, а всього 9105,55 грн.

В решті позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 91,05 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

ВІРНО: