Справа № 2-481/11
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2011 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Штрикіну С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого безбалансового відділення № 10026/0583

про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку придбала з прилюдних торгів 18.05.2011 року. Квартира була продана ВАТ «Державний ощадний банк України», з яким відповідач перебував у договірних стосунках та з яким ним 27.07.2007 року був укладений договір іпотеки № 2155. Невиконання відповідачем своїх зобовязань перед банком за кредитним договором стало підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за яким і було звернуто стягнення на спірну квартиру. Незважаючи на викладене, відповідач продовжує проживати у вказаній квартирі та порушує тим самим її право власності щодо неї. На її письмову вимогу від 07.07.2011 року ОСОБА_2 так і не виселився, ключів від квартири їй не передав.

Просить виселити ОСОБА_2 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_2 та зобовязати останнього передати їй ключі від квартири.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за викладених у позові обставин та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник позов визнали частково. Відповідач при цьому суду пояснив, що він уклав з ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитний договір та в забезпечення останнього договір іпотеки, предметом якого стала належна йому квартира. З часом він втратив роботу і у звязку зі сплатою аліментів перестав сплачувати кредит. Це тривало близько двох років. Банк попереджував його про необхідність сплати кредиту та відсотків за користування ним, але він не мав можливості проводити платежі і його квартира була продана з прилюдних торгів. Вважає ціну продажу заниженою. Бажав вирішити з банком питання розстрочки боргу, але той відмовився. Також уточнив, що на його думку позивач придбала квартиру законно, її право власності на останню він не оспорює, але його відмова виселитися перешкоджає їй вселитися у квартиру.

Представник відповідача доповнив, що ні його довіритель, ні він не оспорюють права власності позивача на квартиру та її вселення в останню, але не погоджуються з вимогою про зобовязання відповідача передати позивачу ключі від квартири, оскільки вони являються власністю ОСОБА_2 і не були предметом прилюдних торгів, законність яких оспорювалася у суді його довірителем, але йому було відмовлено і таке рішення суду на даний час набуло законної сили. Непередача ОСОБА_2 ключів позивачу не може рахуватися як перешкода з його боку позивачу вселитися у квартиру. Вони визнають право власності позивача на квартиру та визнають вимогу про вселення, але щодо порядку виселення покладаються на розсуд суду, оскільки на сьогоднішній день відповідачу на разі виселення немає де проживати.

Разом з тим, і відповідач і його представник, незважаючи на надані ними у судовому засіданні пояснення щодо часткового визнання позову просили у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи позов підтримав та просив його задовольнити з тих підстав, що позивач є законним власником квартири, яка придбана нею з прилюдних торгів.

Заслухавши сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_1, яка стала предметом договору іпотеки №2155 від 27.07.2007 року, укладено між ним та третьою особою у справі в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» на забезпечення кредитного договору. У звязку із невиконаням ОСОБА_2 умов кредитного договору нотаріусом був вчинений виконавчий напис, який став підставою для примусового продажу вказаної квартири з прилюдних торгів, на яких її придбала позивач у даній справі ОСОБА_1. Разом з тим, до даного часу вона не може скористатись всіма наданими їй законом правами власника цієї квартири і в тому числі правом користування даною квартирою, оскільки відповідач добровільно з неї не виселяється., на її письмову вимогу від 07.07.2011 року не реагує і що стало причиною її звернення за захистом порушених прав до суду. Право власності позивача на квартиру відповідачем не оспорюється. Позаяк, він оспорював у судовому порядку незаконність торгів, проте рішенням Рокитнянського районного суду від 18.08.2011 року у задоволенні таких його вимог було відмовлено. На даний час вказане рішення суду набуло законної сили.

Викладене підтверджується показами у судовому засіданні сторін спору та їх представників, представника третьої особи та сукупністю досліджених у судовому засіданні письмових доказів у справі, якими є:

●Іпотечний договір № 2155 від 27.07.2007 року;

●Виконавчий напис від 05.05.2011 року;

●Протокол проведення прилюдних торгів №1-064/11/Р-І від 18.05.2011 року;

●Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.05.2011 року;

●Свідоцтво, посвідчене державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу 28.05.2011 року;

● Витяг від 14.06.2011 року із державного реєстру прав;

●Письмова вимога ОСОБА_1 про виселення від 07.07.2011 року на імя ОСОБА_2;

●Повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення здійснюється у встановленому ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку»та ч.3 ст. 109 ЖК України порядку. Зокрема, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи новий власник квартири ОСОБА_1 07.07.2011 року направила відповідачу письмову вимогу про добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання останньої. Дана вимога отримана відповідачем та визнана ним у судовому засіданні. На день розгляду справи 28.11.2011 року відповідач вимогу позивача в добровільному порядку не виконав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У даному випадку зобовязання відповідача звільнити квартиру виникає безпосередньо зі змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку», а тому, зважаючи, що новим власником квартири виконано імперативно-диспозитивні приписи вказаної норми та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення відповідача, а відповідач добровільно не бажає виселитися, то є усі правові підстави для задоволення позову щодо виселення відповідача зі спірної квартири. Суд при цьому також бере до уваги ту обставину, що відповідачем вимога про виселення його із квартири по суті визнана у судовому засіданні і ним не оспорюєтьсся право власності позивача щодо квартири АДРЕСА_1.

Доводи відповідача та його представника про те, що він не виселяється із квартири, тому, що він не погоджується із законністю проведених прилюдних торгів і що йому не має де проживати, зважаючи, що ним оспорювалася у судовому порядку законність проведених прилюдних торгів і судовим рішенням, що набуло законної сили, відмовлено у задоволенні його вимог, на переконання суду не можуть вплинути на висновок суду у даній справі, а тому на увагу суду не заслуговують.

Вимога позивача про зобовязання відповідача передати ключі від квартири на думку суду охоплюється вимогою про виселення із квартири, а тому окремого вирішення не потребує і у її задоволенні необхідно відмовити. Вказане питання може бути предметом примусового виконання судового рішення в частині виселення відповідача із квартири.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою судові витрати по оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 37-00 грн...

На підставі викладеного, керуючись ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 174, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири № 12 в будинку № 16-Б, що в смт.Рокитне Київської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Звільнити сторони від сплати судового збору .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи 37-00 грн..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при постановленні рішення, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне обґрунтування рішення виготовлено 02.12.2011 року.

Суддя О.В. Литвин