Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 4493/ 11 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т. Є.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_1

при секретарі: Свинаренко О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2011 року по справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» звернулось до суду із позовом, який у ході розгляду справи неодноразово уточнювало, до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Зазначало, що 24.11.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3», найменування якого змінено на ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3 банк» ( далі ОСОБА_3 ), та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № КФ 31-06/Н , відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в розмірі 30 000 доларів США в формі поновлюваної кредитної лінії строком до 23.11.2011 року зі сплатою 14 відсотків річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов'язань 24.11.2006 року між банком та відповідачем укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира № 43 загальною площею 53, кв.м, що розташована у буд. № 179 по пр. Леніна в м. Запоріжжя.

Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, проценти за користування кредитом своєчасно не сплачував, порушував графік погашення кредиту, у зв'язку з чим станом на 12.05.2010 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 29 897,41 доларів США, за відсотками у розмірі 1 083,73 доларів США. Крім того, за умовами пункту 4.5 договору за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом ОСОБА_2 зобовязаний сплатити штраф у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості, що дорівнює 5 225 грн. 06 коп. Таким чином загальна сума заборгованості становить 250 778 грн. 48 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № КФ 31-06/Н від 24.11.2006 року у сумі 250 778 грн. 48 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, наданим доказам, а також на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, просять заочне рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 02 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове, рішення по суті позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 16 серпня 2011 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не сповістив, тому на підставі частини 2 статті 305 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами, що 24 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_3», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №КФ 31-06/Н, за умовами якого ОСОБА_3 надав відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США із строком погашення кредиту не пізніше 23 листопада 2011 року і сплатою 14,0% річних.

За змістом статей 526,530,611 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( штрафу, пені ).

Задовольняючи позовні вимоги банку та стягуючи з відповідача 250 778 грн. 48 коп., суд першої інстанції правильно виходив із того, що укладений договір кредиту відповідає вимогам закону, а відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Заборгованість перед позивачем за кредитним договором станом на 12 травня 2010 року становить 30 981,14 доларів США, що є еквівалентом 245 553 грн. 43 коп., і складається з суми боргу за кредитом 29 897,41 доларів США, заборгованості по процентах 1 334,73 доларів США. Також за умовами пункту 4.5 договору за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом ОСОБА_2 зобовязаний сплатити штраф 5 225 грн. 06 коп., виходячи з 20 відсотків від суми заборгованості.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що ОСОБА_3 не мав права надавати кредит в іноземній валюті, а також на відсутність у позивача індивідуальної ліцензії Національного банку України на використання іноземної валюти на території України, не відповідають наданим доказам та вимогам закону.

Основним актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання є Декрет кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю від 19.02.1993 року з послідуючими змінами.

Відповідно до ст. 5 зазначеного Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету, згідно до якого генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/ 5921 ) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою ( купівля, продаж, обмін),що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів ) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Оскільки позивач має Генеральну ліцензію Національного банку України, Дозвіл на право здійснювати відповідні банківські операції ( а. с. 104-107 ), викладені вище доводи відповідача не заслуговують на увагу.

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Доводи ОСОБА_2, що умови договору є несправедливими, що банк при укладанні договору кредиту порушив вимоги закону, спростовуються наведеними нормативними актами, а також тим, що, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Виходячи ж із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: