АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
№22-ц- 721/ 11р. Головуючий 1 інстанції
Категорія: стягнення боргу ОСОБА_1
Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г .

суддів: Сілантьєвої Е.Є.

ОСОБА_2

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА :

02 жовтня 2009 року позивач звернувся у суд з позовом в якому на підставі ст.ст. 625, 1046, 1049 ЦК України, просив стягнути з відповідачів 82500 грн. боргу та судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.08.2008 року ОСОБА_3 взяв у нього у борг вказані грошові кошти та зобов»ячався їх повернути до 27.08.2009 року про що видав розписку, а ОСОБА_7 поручився перед ним , що у разі неповернення ОСОБА_3 боргу протягом місяці після 27.08.2009 року, він поверне зазначену сумі боргу. Однак свої зобов»язання відповідачі не виконали.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник підтримали позовні вимоги з зазначених підстав.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 11 травня 2010 року,позовні вимоги ОСОБА_4, задоволені . З відповідачів на його користь солідарно стягнуто 82500 грн. боргу та 945 грн. судових витрат, а всього 83 445 грн..

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2010 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вказаного заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене заочне рішення суду , та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідністю висновків суду, обставинам справи.

ОСОБА_3 зазначає, що розглянувши справу за його відсутності, суд першої інстанції не дав йому можливості для надання суду документу , який підтверджує, що він повернув позивачу борг в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб. які з»явились. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги. судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти , а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів( суму позики).

В ч.2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми .

Відповідно до вимог ст. 547 ЦК України, правочини щодо забезпечення виконання зобов»язань вчиняються у письмовій формі, а в частинах 1 та 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах. телеграмах, якими обмінялись сторони та вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

В статтях 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель зобов»язується перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов»язання та в разі порушення боржником зобов»язання,забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у тому ж самому об»ємі, включаючи сплату боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків.

Задовольняючи позовні вимоги відносно солідарного стягнення вказаного боргу на користь позивача з ОСОБА_3 ОСОБА_8, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 1046, 553, 554 ЦК України, виходив з того, що між ОСОБА_3 та позивачем був укладений договір позики, а між ОСОБА_8 та позивачем-договір поруки щодо його зобов»язання повернути борг у разі порушення боржником виконання зобов»язання по поверненню зазначеного боргу , а також з того, що у встановлений строк взяті у борг гроші в сумі 82 500 грн. позивачу повернуті не були.

При цьому судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявним у справі оригіналом розписки, написаної відповідачами власноруч , що позивач 27.08.2008 року передав в борг відповідачу ОСОБА_3 гроші в сумі 82500 грн. , які останній зобов»язувався повернути до 27.08.2009 року, а відповідач ОСОБА_7 письмово зобов»язувався перед позивачем , що в разі неповернення ОСОБА_3 зазначеної суми грошей в строк до 27.08.2009 року , повернути вказаний борг протягом місяця після 27.08.2009 року ( а.с.52) .

Факт отримання зазначеної суми боргу написання розписки ОСОБА_3 в якій ОСОБА_8 письмово поручався за відповідача в разі неповернення ним боргу, відповідачами не спростовується.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку як щодо наявності укладених між позивачем на відповідачем ОСОБА_3 договору позики , так і що укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 договору поруки та обгрунтовано стягнув з них солідарно на користь ОСОБА_4 зазначену суму боргу та судові витрати у справі.

При цьому судова колегія вважає, що відповідачем ОСОБА_3 не доведено того факту, що зазначена сума боргу ним була повернута позивачу ще 28 жовтня 2009 року з таких підстав.

В ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порушення вимог зазначеної норми ЦПК України, відповідач не надав суду належних доказів того,що ОСОБА_4 отримав від нього вказану суму боргу.

Надання ж ОСОБА_3 на підтвердження зазначених обставин ксерокопії вчиненої технічним засобом розписки ( а.с. 63) , не є таким доказом, оскільки факт написання такої розписки та повернення відповідачами боргу заперечується позивачем, оригінал такої розписки ОСОБА_3 не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції при тому, що він мав таку можливість ще при розгляді справи судом першої інстанції , оскільки належним чином повідомлявся судом першої інстанції про час та місце розгляду зазначеної справи ( а.с.32,37,38,41, 50).

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317, 319, 218 ЦПК України,

судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 травня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: підпис

Судді: підписи

З оригіналом вірно, суддя :