АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов укладеного з позивачем кредитного договору від 08.06.2007 року в частині повернення кредиту та оплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 22.02.2010 року в розмірі 110824,53 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 за укладеним кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_3 08.06.2007 року укладено договори поруки.

Оскільки відповідачі, як солідарні боржники, в добровільному порядку за вимогою позивача не сплатили заборгованість за кредитним договором, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 110824,53 грн., 1108,25 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 110824,53 грн., 1108,25 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Крім того, судом не враховано, що позивачем, в порушення норм діючого законодавства, надано кредит в іноземній валюті за відсутності у нього індивідуальної ліцензії та інших дозвільних документів, які видаються НБУ, а тому укладений кредитний договір є недійсним. Також судом не досліджено, що при збільшенні розміру процентної ставки, позивачем не дотримано порядку, передбаченого п. 9.2 укладеного кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на одержання кредиту в іноземній валюті в розмірі 13300 дол. США, що еквівалентно 67165 грн. зі сплатою 13,5% річних на строк до 07.06.2017 року.

08 червня 2007 року в забезпечення виконання зобовязання за укладеним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 Змінила прізвище на ОСОБА_2), ОСОБА_3, з кожним окремо укладено договори поруки.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування станом на 22.02.2010 року виникла заборгованість в загальному розмірі в сумі 13856,52 дол. США що еквівалентно 110824,53 грн., з яких:

-заборгованість по кредиту 11415,43 дол. США, що еквівалентно 91300,61 грн.;

-заборгованість по процентам 2084,90 дол. США, що еквівалентно 16675,03 грн.;

-пеня на суму заборгованості по процентам 186,75 дол. США, що еквівалентно 1493,69 грн.;

-пеня на суму заборгованості за кредитом 164,99 дол. США, що еквівалентно 1355,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_4 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також поручителями ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо усунення такого порушення, й права банку, у звязку з цим вимагати від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, як солідарних боржників, дострокового повернення частини позики, що залишилася сплати процентів та пені.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення відповідає вказаним вимогам законності та обґрунтованості.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обовязок виконання зобовязання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Умовами п.п. 5.5 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08.06.2007 року передбачено право позивача, як кредитора вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів, комісій у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору (а.с. 12-16).

Відповідно до п.п. 2.2. укладених договорів поруки № 0П, № 0П/2 від 08.06.2007 року, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковим до виконання ним на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) (а.с. 17,18).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_4 основного обовязку погашення заборгованості по кредиту, позивачем на адресу відповідачів було направлено повідомлення-вимоги про усунення порушення основного зобовязання, які були отримані ними особисто, однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачами у відповідності до умов укладених ними договорів здійснено не було (а.с. 35, 36, 38 т.1).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_4 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції відповідно до ст. 554 ЦК України й умов кредитного договору та договору поруки, дійшов вірного висновку про обовязок позичальника ОСОБА_4 та його поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 нести солідарну відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту в загальній сумі 13856,52 дол. США, що еквівалентно 110824,53 грн.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 4-10), колегія суддів погоджується з розміром, стягнутої судом заборгованості за кредитним договором. Доказів в спростування правильності розрахунків суми заборгованості відповідачем ОСОБА_4, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано.

При цьому доводи апеляційної скарги відповідача про неправомірність дій позивача з підвищення відсоткової ставки за укладеним договором спростовуються наданими позивачем доказами в підтвердження виконання п.п. 9.2 договору про надавання споживчого кредиту щодо підстав підвищення розміру процентної ставки в сторону збільшення, порядку повідомлення про це позичальника та її застосування. Так, листом від 09.06.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» повідомлено відповідачів про зміну процентної ставки за користування кредитними коштами за договором в сторону збільшення на 2% річних, починаючи з 01.07.2008 року, листом від 20.11.2008 року позивачем повідомлено відповідачів про збільшення процентної ставки на 3% річних, починаючи з 05.12.2008 року. Відповідач ОСОБА_4 не надав письмових доказів в підтвердження того, що він не погодився з такою зміною умов договору в частині збільшення відсоткової ставки й направив на адресу банку свою письмову незгоду в порядку, передбаченому п. 9.2 вказаного договору.

Не встановлено колегією суддів й порушень чинного законодавства позивачем при укладенні 08.06.2007 року ним договору про надання споживчого кредиту № 0 з відповідачем щодо використання іноземної валюти при видачі кредиту, оскільки укладаючи цей договір ПАТ «УкрСиббанк» діяло на підставі виданої Національним банком України ліцензії № 75 від 20.01.2000 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, перелічених в додатку, а також на підставі дозволу № 75-2 від 19.11.2002 року, додатком до якого передбачено право АКІБ «УкрСиббанк» на здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Отже, при укладенні кредитного договору, здійснивши кредитну операцію в іноземній валюті (доларах США), позивач діяв у відповідності до ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року.

А тому доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 щодо незаконності дій позивача про надання відповідачем кредиту в іноземній валюті за відсутності у нього відповідної ліцензії на її використання безпідставні й спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи.

Що ж стосується посилання відповідача в апеляційній скарзі на підвищення курсу іноземної валюти з моменту укладення договору по момент звернення позивача з позовом, колегія суддів зазначає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Отже, підстави вважати, що договір про надання споживчого кредиту укладено в порушення вимог чинного законодавства, у колегії суддів відсутні, як і відсутнє право у відповідача ОСОБА_4 вважати вказаний договір недійсним, оскільки така вимога не була предметом розгляду справи суду, а його висновок про це ґрунтується тільки на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення норм процесуального права щодо неповідомлення його про розгляд справи не впливають на суть ухваленого рішення й відповідно не можуть бути підставою для його скасування з одних лише формальних міркувань.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: