Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/331/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицької Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Ганько Ю.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 Аваль в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ „ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2010 року публічне акціонерне товариство „ОСОБА_2 Аваль звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідачів солідарно 71005грн. 69коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати, посилаючись на те, що 05.09.2007 року між ВАТ „ОСОБА_2 Аваль та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/8071/74/117840 на строк до 05.09.2017 року, відповідно до якого відповідачу видано кредит в сумі 53000грн. для поточних потреб під 17% річних, та додаткову угоду №1 від 05.09.2007 року, поручителем по яких виступала ОСОБА_4 згідно

договору поруки №014/8071/74/132925 від 29.05.2009 року. Однак відповідачі свої зобовязання за договорами належним чином не виконують.

Зазначало, що згідно рішення загальних зборів акціонерів №3б-45 від14.10.2009 року ВАТ „ОСОБА_2 Аваль перейменовано на публічне акціонерне товариство „ОСОБА_2 Аваль, а отже останнє є правонаступником свого попередника.

Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 01.09.2010 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір, укладений між ПАТ „ОСОБА_2 Аваль та ОСОБА_3 від 05.09.2007 року №014/8071/74/117840.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 Аваль заборгованість за кредитним договором від 05.09.2007 року №014/8071/74/117840 в сумі 71055грн. 69коп., з них: заборгованість за кредитом - 50518грн. 05коп., заборгованість по відсотках 6070грн. 99коп., пеня по тілу кредиту 10603грн. 11грн., пеня за прострочення відсотків по кредиту 3813грн. 54коп., а також 718грн.55коп. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 71844грн. 24коп.

Ухвалою Барановського районного суду від 09.11.2010 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить заочне рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнення заборгованості за кредитним договором до 54717грн., посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, не дав належної оцінки зібраним по справі доказам та змісту укладеного кредитного договору, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що суд не врахував вимог Закону України „Про захист прав споживачів, яким заборонена нечесна підприємницька діяльність, та ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з врахуванням наступного.

Згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.ст.611,615 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 05.09.2007 року між ВАТ „ОСОБА_2 Аваль, правонаступником якого являється публічне акціонерне товариство „ОСОБА_2 Аваль, та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/8071/74/117840 на строк до 05.09.2017 року та додаткову угоду №1 від 05.09.2009 року, відповідно до яких відповідачу видано кредит в сумі 53000грн. для поточних потреб, а відповідач зобовязувався погасити кредит, сплатити за користування кредитом проценти в сумі, строки та на умовах, передбачені договорами.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника банком було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки належної на праві власності ОСОБА_3 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та договір поруки з ОСОБА_4 №014/8071/74/132925 від 29.05.2009 року.

Однак відповідачі свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконують, внаслідок чого має місце прострочена заборгованість за кредитом в сумі 50518грн. 05коп., заборгованість по відсотках 6070грн. 99коп., пеня по тілу кредиту 10603грн. 11грн., пеня за прострочення відсотків по кредиту 3813грн. 54коп., а всього 71005грн. 69коп., що підтверджується графіком платежів, випискою з особового рахунку позивача та розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 документально в добровільному порядку передала банку повноваження на розпорядження предметом іпотеки , суду не надано.

За даних обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що позов підлягає задоволенню і з відповідачів на користь банку підлягають стягненню в солідарному порядку як суми заборгованих платежів, так і непогашений залишок кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом, в порушення вимог ст.258 ЦК України, не застосована спеціальна позовна давність в один рік, є безпідставними, оскільки згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Апелянт ОСОБА_4, як відповідач по справі, ухилилась від участі в розгляді справи судом першої інстанції і, відповідно, заяви про застосування судом позовної давності не подавала.

Доводи апелянта щодо непогодження з наданим позивачем розрахунком по заборгованості і неврахування судом додаткової угоди від 25.06.2009 року, відповідно до якої заборгованість по кредиту мала капіталізуватися, так як реструктуризація боргу робилася з метою зменшення фінансового навантаження на боржника, є необґрунтованими, оскільки ні власних розрахунків, ні вищевказаної додаткової угоди ОСОБА_4 суду не надала, як не надала і документальних доказів з висновками компетентних органів про встановлення фактів нечесної підприємницької діяльності банку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був застосувати ч.3 ст.551 ЦК України і зменшити розмір нарахованої банком пені, є безпідставним, оскільки розмір стягнутої за рішенням суду пені не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотках за користування кредитом, а на наявність інших обставин, які мають істотне значення для відповідачів, ОСОБА_4 не вказувала.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального закону чи порушення норм процесуального закону, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду немає.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції допущено описку в абзаці третьому резолютивної частини рішення при зазначенні суми заборгованості за кредитним договором: вказано „71055грн. 69коп. замість належної „71005грн. 69коп. Вказану описку слід виправити згідно вимог ст.219 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.218,303,307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді