АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: відшкодування шкоди ОСОБА_1
завданої злочином Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Бородіна М.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі її представника ОСОБА_4 , на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 липня 2010 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України » до ОСОБА_3 про стягнення завданої майнової шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА :

21 квітня 2011 року позивач звернувся у суд з позовом в якому, на підставі ч.3 ст. 136 КЗпП України, 1172, 1166,1191 ЦК України в порядку регресу, просив стягнути з відповідача 880 867 грн. 20 коп. матеріальної шкоди,завданої злочином та судові витрати у справі у сумі 1820 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач, будучи працівником банку під час виконання своїх службових обов»язків незаконними діями завдала шкоди ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.02.2009 року відповідача визнано винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.4 ст. 191 , ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади , пов»язані з виконанням організаційно-розпорядних функцій строком на 2 роки. Зазначеним вироком суду встановлено, що відповідач своїми умисними діями незаконно заволоділа грошовими коштами з рахунків родини ОСОБА_7, вчинила зазначені злочини у сфері службової діяльності,що стало можливим внаслідок використання нею службового становища як керівника службового підрозділу юридичної особи.

Позивач також зазначає, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05.07.2010 року позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково та з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто 250 033 грн., на користь ОСОБА_7 -561 189 грн. та на користь ОСОБА_5 69 645 грн. та на користь держави державне мито у сумі 1700 грн. та вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Чернігівської області залишено без змін.

Крім того, позивач вказує на те ,що 13.01. 2011 року ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесені постанови про поновлення виконавчого провадження та на підставі вказаних постанов ним 01.02.2011 року були перераховані зазначені вище суми.

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності сторін.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2011 року , зазначений позов було задоволено в повному обсязі .

В апеляційній скарзі відповідач, в особі свого представника ,просить скасувати вказане з рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує неповним з»ясуванням судом обставин які мають значення для вирішення справи , невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, недоведеністю обставин,що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Апелянт зазначає на те, що всі факти встановлені та виявлені Менським районним судом Чернігівської області не можна вважати такими,що звільняють від доказування під час розгляду справи в Комінтернівському районному суді м.Харкова , оскільки визначення розміру шкоди повинно розглядатись в порядку господарського судочинства.

Апелянт також зазначає, що під час розгляду кримінальної справи, Борзнянським районним судом Чернігівської області взагалі не досліджувався точний розмір спричиненої шкоди.

Апелянт також вказує на те, що під час постановлення вироку від 04 лютого 2009 року не було відомо про існування висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Чернігівського відділення від 01 липня 2010 року ,де зазначено,що сума в розмірі 213 539, 20 грн. не була підтверджена документально як сума виручки, а тому і не може розглядатися як матеріальна шкода. На думку апелянта Менський районний суд та Комінтернівський районний суд не взяли до уваги думку експерта щодо зазначеної суми, яку не можна було розглядати як матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції на підставі п.3 ст. 134 КЗпП України, ч.1 ст. 1191 ЦК України, виходив з того, що з вини відповідача , яка знаходилась в трудових правовідносинах з ВАТ «Державний ощадний банк України », останньому спричинено шкоду внаслідок вчинення відповідачем злочину та вказана шкода відшкодована позивачем в повному обсязі.

При цьому судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем цей факт не спростовано, що згідно до вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.02.2009 року , який набрав законної сили ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади , пов»язані з виконанням організаційно-розпорядних функцій строком на 2 роки. Зазначеним вироком суду встановлено, що відповідач своїми умисними діями незаконно заволоділа грошовими коштами з рахунків родини ОСОБА_5, вчинила зазначені злочини у сфері службової діяльності,що стало можливим внаслідок використання нею службового становища як керівника службового підрозділу юридичної особи ( а.с.7-14)..

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 05 липня 2010 року, яке також набрало законної сили з позивача, на підставі ст.1172 ЦК України на користь ОСОБА_6 стягнуто 250 033 грн., на користь ОСОБА_7 -561 189 грн. та на користь ОСОБА_5 69 645 грн. , шкоди , заподіяної його працівником ОСОБА_3та на користь держави державне мито у сумі 1700 грн. ( а.с.40 -42).

Згідно до вимог частин 3 та 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов»язкові для суду,що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи , стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено платіжними дорученнями, що стягнуті з позивача зазначені вище грошові суми перераховані ним в ВДВС Печерського районного управління юстиції 01 лютого 2011 року ( а.с. 22-24).

В п.3 ст. 134 КЗпП України встановлено повну матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно ж до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право - зворотної вимоги ( регресу) до винної особи виплаченого відшкодування.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтваного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чернігівського облуправління ВАТ «Державний ощадний банк України» зазначеної вище матеріальної шкоди, оскільки вказані вище обставини справи та докази свідчать про те, що шкода спричинена з вини ОСОБА_3, внаслідок вчинення нею злочину та відшкодована позивачем в повному обсязі.

Доводи, викладені відповідачем, в особі свого представника,в апеляційній скарзі вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо наявності наданої ним думки експерта про розмір матеріальної шкоди, оскільки як розмір матеріальної шкоди так і винні дії ОСОБА_3 встановлені набравшими законної сили вказаними вище вироком та рішенням суду та цей факт, у відповідності до вимог частин 3 та 4 ст. 61 ЦПК України ,звільняє позивача від доказування щодо винних дій та розміру спричиненої йому шкоди, при розгляді зазначеної справи.

З зазначених вище підстав, суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги доводи апелянта щодо необхідності доказування розміру матеріальної шкоди в порядку господарського судочинства.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317 , 319, 218 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, особі її представника ОСОБА_4 , відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 липня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : підпис

Судді : підписи