Справа № 22ц-534 Головуючий у 1 інстанції: Малех І.Б.
Категорія: 31 Доповідач : Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Цяцяка Р.П.

Суддів Мікуш Ю.Р., Курій Н.М.

при секретарі: Панчук І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 липня 2010 року та ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 06 липня 2010 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06 липня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_1 Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 4484 грн. відшкодування вартості очного кристалика, 323 грн. витрат на медикаменти всього стягнути 4807 грн. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути із ОСОБА_3 51 грн. судового збору в дохід держави та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 06 липня 2010 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в частині стягнення коштів в сумі 133 грн. витрачених на придбання окулярів провадженням закрити.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що вважає незаконним рішення суду в частині відмови йому у стягненні вартості окулярів щоденного вжитку на суму 133 грн. та 296 грн. щомісячно з 01.04.2010 р. 0,35% втрати працездатності.

Покликається на те, що вина відповідача ОСОБА_3 доведена вироком Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.1994 р. Судом не враховано, що будучи травмованим ОСОБА_3, він став інвалідом 111 групи пожиттєво.

Просить скасувати рішення суду у частині відмови йому у стягненні 296 грн. щомісячно та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду про відмову у стягненні 133 грн. за окуляри.

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, вважає його незаконним.

Вирішуючи даний спір про відшкодування шкоди, завданої злочином, який був вчинений 12.10.1994 року, суд керувався положеннями ЦКУ, який набрав законної сили з 01 січня 2004 р. (п.1 Прикінцевих та Перехідних положень). Вважає, що положення ч.1 ст.1195 ЦК України до даних правовідносин сторін застосовано судом невірно, необхідно керуватися ст.455 ЦК Української РСР.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.12.2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої здоровю, встановлено, що офтальмологічною МСЕК позивачу ОСОБА_1 відсоток втрати або зменшення працездатності після травми заподіяної відповідачем ОСОБА_3 не встановлювався.

Відповідно до ст. 455 ЦК Української РСР необхідність у додаткових витратах (видах допомоги) та їх тривалість визначається висновком МСЕК. На зазначене вище звернуто увагу у постанові Пленуму ВСУ від 27.03.1992 р. № 6, п.п. 18 і 19 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. У позивача відсутній висновок МСЕК, не було проведено судово-медичної експертизи з цього питання.

Жодними доказами не підтверджено необхідність витрат на придбання позивачем медикаментів (вартість яких стягнуто з відповідача) та їх взаємоповязаність з отриманою позивачем травмою.

Судом невірно вирішено питання про стягнення витрат на ІТЗ розгляду справи у сумі 120 грн. Відповідно до постанови КМУ від 21 грудня 2005 р. № 1258 (в ред. постанови КМУ від 05 серпня 2009 року № 825) по даній категорії справ встановлено суму витрат 15 грн.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині оскарження та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_3, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_3 та заперечення апеляційної скарги ОСОБА_1, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що до задоволення підлягає апеляційна скарга ОСОБА_3

Матеріалами справи та судом підставно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 визнаний Личаківським районним судом м.Львова винним за ст. 101 ч.1, 206 ч.2 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України йому було визначено покарання строком на 4 (чотири ) роки позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму.

Судом також було задоволено позов МКЛШД та стягнуто з відповідача на її користь 17957400,00 карбованців, крім цього частково задоволено цивільний позов позивача ОСОБА_1 на суму 2000000 крб., в решті заявлених вимог залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та закриваючи провадження у частині позовних вимог щодо стягнення вартості окулярів в сумі 133 грн., суд правильно покликався на ст. 205 ч.1 п.2 та рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17.12.2009 року, де питання стягнення вартості окулярів в сумі 133 грн. було предметом позову та судового розгляду, а відтак апеляційна скарга позивача в цій частині не підпадає до задоволення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу ОСОБА_1 щомісячних стягнень в сумі 296 грн. Зазначене питання щомісячних стягнень було предметом розгляду Шевченківського районного суду м.Львова та рішенням цього суду від 17 грудня 2009 р. позивачу в цьому відмовлено. Позивач ОСОБА_1 погодився із мотивами відмови та рішенням, яке прийняв суд, його не оскаржував, таке набрало законної сили.

Згідно ст. 1195 ч.1 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати або зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Виходячи із вище зазначеної норми матеріального права та предявлених позивачем ОСОБА_1 виписок з історії хвороби Львівського міського центру хірургії ока щодо операції імплантації та підшивання ІОЛ на правому оці, суд задоволив позов ОСОБА_1 в частині стягнення 4484 грн. вартості кристалика ока та 323 грн. витрат на лікування при проведенні операції.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки необхідність у додаткових витратах (видах допомоги) та їх тривалість визначається МСЕК якщо шкода була заподіяна у звязку з виконанням працівником трудових обовязків ( в тому числі на шляху до роботи і з роботи), судово-медичною експертизою в решті випадків.

Про вище зазначене наголошує п.18,19 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1, висновок МСЕК у нього відсутній, судово-медична експертиза про встановлення причинного звязку між травмою та наслідками не проводилася.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає до скасування із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення 4484 грн. відшкодування вартості очного кристалика.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на суму витрат на медикаменти, суд виходив із предявлених позивачем чеків на придбання ліків в різний період часу (а.с.44-52) та різних груп, а не тих, які були затрачені на проведення операції, як пояснив сам позивач ОСОБА_1 Доказів придбання ліків та інших необхідних медичних засобів на проведення операції по заміні кришталика, позивачем не предявлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до Закону України „Про державне мито та постанови КМУ від 21 грудня 2005 року № 1258 (в редакції постанови КМУ від 05.08.2009 року № 825 „Про стягнення витрат на ІТЗ розгляду справи підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_3 судових витрат по справі.

Згідно ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.2, 309ч.1п.4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, - колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 6 липня 2010 року в частині стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 4484 грн. відшкодування вартості очного кристалика, 323 грн. витрат на медикаменти та в користь держави судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення згідно якого відмовити позивачу ОСОБА_1 у стягненні із ОСОБА_3 4484 грн. відшкодування вартості очного кристалика, 323 грн. витрат на медикаменти.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в решті позовних вимог залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 06 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання рішенням суду апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий:

Судді: