Справа № 22ц-2213/2011 Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Доповідач Березовенко Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В.,Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Хворостяній А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов"язання повернути грошові кошти та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопада 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що між ним та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений шлюб 11.08.1979 року, який вони розірвали 10.02.2004 року. Вироком Обухівського районного суду, Київської області він був засуджений за ст. 118 КК України до двох років позбавлення волі і знаходився під вартою з 04.05.2005 року по 04.07.2007 року. Перебуваючи під вартою в СІЗО №13 до нього на побачення з"явилась відповідачка та попросила оформити на її ім"я довіреність на вчинення продажу земельної ділянки від його імені, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Така дія зі сторони відповідачки була пов"язана з тим, що іде оптова продажа землі в садовому товаристві "Дубок", де знаходилась земельна ділянка позивача, а тому її треба терміново продати. Довіреність на вчинення зазначеного правочину була оформлена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 28.09.2006 року. На підставі зазначеної довіреності між відповідачкою та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0674 га., яка була розташована на території Української міської ради в с/т "Дубок", Обухівського району, Київської області. Ціна продажу земельної ділянки становила 85093 грн. Після звільнення з місць позбавлення волі позивач звернувся до відповідача про повернення йому грошових коштів за продаж зазначеної земельної ділянки, але станом на день звернення до суду відповідачка категорично відмовилась йому їх повертати, а тому він просить суд стягнути з відповідачки на його користь 85093 грн., належних йому від продажу земельної ділянки коштів, відсотки за прострочення повернення грошових коштів в сумі 6594 грн. 70 коп., моральну шкоду в сумі 10000 грн., та понесені ним судові витрати при зверненні до суду.

В судовому засіданні позивач, підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі, та заявив клопотання про поновлення пропущених строків звернення до суду, в зв"язку з тим, що він пропущений з поважних причин, оскільки в лютому 2010 року він звертався до суду з аналогічним позовом, але не отримував ухвали про повернення матеріалів, а тому отримавши матеріали в листопаді 2010 року він повторно звернувся до суду з вказаним позовом. Крім того позивач пояснив, що між ним та відповідачкою була домовленість, що після продажу земельної ділянки остання зобов"язувалась відкрити рахунок і покласти отриманні кошти на нього, але відповідачка цього не зробила, в зв"язку з незаконними діями відповідачки щодо продажу його земельної ділянки він неодноразово звертався до міліції, але справу порушено не було.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2010 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 85093 грн., та понесені позивачем судові витрати при звернені до суду в розмірі 970 грн., а всього 86063 грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі апеляційної скарги, так і за межі вимог заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 13.12.2000 року, ОСОБА_2 належала земельна ділянка №22 площею 0,0674 га. в с/т "Дубок", для ведення садівництва, що розташована на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області.

10.02.2004 року сторони розірвали шлюб, в якому перебували з 11.08.1979 року, що підтверджується рішенням Обухівського районного суду від 10.02.2004 року.

Вироком Обухівського районного суду від 04.07.2007 року ОСОБА_2 був засуджений за ст.118 КК України до двох років позбавлення волі і знаходився під вартою з 04.05.2005 року по 04.07.2007 рік.

28.09.2006 року ОСОБА_2, під час перебування під вартою, була видана довіреність на ім"я ОСОБА_1 на представлення його інтересів щодо продажу земельної ділянки №22 площею 0,0674 га. в с/т "Дубок" для ведення садівництва, що розташована на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області. В п. 2 вказаної довіреності зазначалось, окрім інших повноважень наданих ОСОБА_1, вона може одержати належні мені ОСОБА_2 гроші, або майно за продаж зазначеної ділянки.

05.10.2006 року між ОСОБА_2 від імені якого діяла ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №22 площею 0,0674 га. в с/т "Дубок", що розташована на території Української міської ради, Обухівського району, Київської області для ведення садівництва, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю від 13.12.200 року. Продаж земельної ділянки було вчинено за ціною 85093 грн., про що зазначено в договорі купівлі- продажу землі, та визнається сторонами.

В лютому 2010 року позивач звертався до суду з аналогічною позовною заявою, однак вона була визнана суддею неподаною, але позивачу не повернута.

01.10.2010 року позивачем було направлено лист ОСОБА_1 про повернення йому належних грошових коштів за продаж зазначеної земельної ділянки, які відповідачка відмовилась повернути.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно керувався ст.ст. 79, 88 ЦПК України та ст.ст. 237 ч.1, 238 ч.1, 1006 ч. 3 ЦК України і вважав, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 85093 грн. за продаж земельної ділянки, яка належала позивачу підлягає задоволенню, також вимоги позивача в частині стягнення із відповідача на його користь суми сплаченого державного мита, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Що ж стосується решти позовних вимог про стягнення відсотків за прострочення повернення грошових коштів та стягнення моральної шкоди, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції також правомірно вважав, що вони задоволенню не підлягають, оскільки є необгрунтованими та безпідставними.

З урахуванням конкретних обставин справи, судом першої інстанції, також було вірно застосовано норми ст.ст. 256 ч. 3, 261 ч. 1, 267 ч.4,ч.5 ЦК України та визнано поважними причини пропуску строків позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_2 звертався до Обухівського районного суду з аналогічним позовом в лютому 2010 року, і ухвалою суду від 17.02.2010 року його позов залишено без руху, а ухвалою суду від 26.02.2010 року, позов визнано неподаним та повернуто позивачу. Однак матеріали справи ОСОБА_2 було отримано лише 03.11.2010 року.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: