секретар: Тодоряк Г.Д.
за участю: сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спільне майно подружжя, застосування наслідків удаваного правочину та позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння по вул. Гараса 8-а в м.Чернівці, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 травня 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
В жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спільне майно подружжя, застосування наслідків удаваного правочину. Посилався на те, що з 1981 року по лютий 2007 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2
Під час шлюбу ними був побудований житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по вул..Гараса, 8-а в м.Чернівці.
Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину даного будинковолодіння.
Посилався на те, що під час шлюбу на ім.»я відповідачки була придбана земельна ділянка площею 0,0626 га по вул..Руській, 236-г в м.Чернівці. Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки.
Зазначав, що 13.10.2003 року між ОСОБА_3, ОСОБА_10 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір дарування, відповідно до якого відповідачка отримала в дар нежитлову будівлю майстерню літ.Г, розташовану по вул..Руській, 236-г в м.Чернівці. Вважає, що фактично був укладений договір купівлі-продажу, оскільки він особисто був присутнім при передачі грошей, дарувателі не є для них близькими родичами, чи друзями, а тому у них не було мотивів безоплатно відчужувати будівлю комерційного призначення на користь сторонньої особи. Просив визнати договір дарування удаваним правочином з метою приховання сторонами дійсного наміру і характеру правовідносин з приводу відчуження майна.
В червні 2009 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння по вул..Гараса, 8-а в м.Чернівці. Посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 16 квітня 1996 року був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого вони домовились побудувати житловий будинок по вул..Гараса, 8-а в м.Чернівці і відповідно лише вони є власниками цього будинку.
ОСОБА_1 ніякого відношення до спірного будинку не має.
Просив визнати за ним право власності на Ѕ будинковолодіння №8-а по вул..Гараса в м.Чернівці.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 травня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку літ.А, гаражу літ. Б, криниці №1, огорожі №2, 4, вигрібну яму №3, розташованих по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці.

Виділено ОСОБА_2 в натурі легковий автомобіль ОСОБА_9 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32057 грн. 50 коп. (тридцять дві тисячі пятдесят сім гривень 50 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 держмито в сумі 51грн. 51 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

ОСОБА_11 третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ будинковолодіння по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 держмито в сумі 453 грн. та 7,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, до якої приєднався ОСОБА_7, в якій просить рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частину спірного будинковолодіння скасувати та відмовити в цій частині в задоволенні позову. В частині стягнення грошової компенсації за Ѕ частину легкового автомобіля змінити, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 22000,50 грн.

ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмову в задоволенні позову ОСОБА_7

Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково. При цьому колегія суддів виходить з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1981 року по 19 лютого 2007 року.

Встановлено, що в цей період побудований будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2004 року ОСОБА_2 є власницею будинку №8-а з належними до нього будівлями та спорудами по вул..Гараса в м.Чернівці.

Згідно ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне правило передбачене ст.22 КпШС.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину будинковолодіння №8-А що по вул..Гараса в м.Чернівці та задовольняючи позов ОСОБА_7 про визнання за ним права власності на Ѕ частину даного будинковолодіння, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був укладений договір про спільну діяльність на будівництво житлового будинку.

Проте такий висновок суду є помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12 квітня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 (ОСОБА_7Т.) був укладений договір про спільну діяльність для будівництва житлового будинку (т.2 а.с.44).

Згідно з ч.2 ст.430 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення правовідносин, громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб.

За договором про сумісну діяльність будівництво жилих будинків, про що зазначено в ч.1 цієї статті може здійснюватися для досягнення спільної господарської мети лише суб»єктами господарської діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначена угода про спільну діяльність суперечить вимогам закону.

Також слід зазначити, що згідно цього договору та відповідно до акту від 20 січня 2004 року про виконання сторонами зобов»язань за договором про спільну діяльність сторони домовились про те, що споруджений будинок по вул..Гараса, 8-а в м.Чернівці є спільною частковою власністю обох і кожен з учасників договору має право на виділ Ѕ частки в будинковолодінні в натурі.

Разом з тим, свідоцтво про право власності на нерухоме майно отримано ОСОБА_2 одноособово. Дане свідоцтво ОСОБА_7 оскаржено не було, а тому колегія суддів вважає, що він погоджувався з тим, що ОСОБА_2 є власницею житлового будинку без врахування його інтересів.

Суд першої інстанції цих обставин не врахував і ухвалив рішення про визнання за ОСОБА_7 права власності на Ѕ частину спірного будинковолодіння всупереч нормам матеріального права.

Доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_7 для будівництва будинку було передано 75500 доларів США, про що свідчать листи, не заслуговують на увагу.

Так, як вбачається із щоденника (записника) по витратам на будівництво житлового будинку (т.4 а.с.18-38), який вівся колишнім подружжям ОСОБА_2, що витрати проводилися ще з вересня 1995 року. При цьому зазначена як вартість будівельних матеріалів, так і оплата праці робітників, задіяних на будівництві.

Проте листи про передачу ОСОБА_7 коштів датовані з 12.02.1997 року.

Крім цього, ОСОБА_7 не довів в судовому засіданні належними та допустимими доказами, що дані кошти дійсно ним передавалися, яким чином передавалися ці кошти через кордон України та що він був у визначений в листах період часу за кордоном і отримував відповідні доходи.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов ОСОБА_7 є безпідставним, рішення суду в частині задоволення його позову слід скасувати і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки спірний будинок був зведений та зданий в експлуатацію в період шлюбу, то він з врахуванням вимог ст..60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частину в будинковолодінні №8-А по вул..Гараса в м.Чернівці слід скасувати та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити та визнати за ним право власності на Ѕ частину спірного будинковолодіння.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині поділу легкового автомобіля, суд першої інстанції виходив з оцінки автомобіля, зробленої ПП «Автоексперт».

Проте такий висновок суду зроблений на неповно досліджених обставинах справи.

Так, судом встановлено, що сторонами в період шлюбу придбаний легковий автомобіль ОСОБА_9, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до експертної оцінки транспортного засобу, зробленої 17 жовтня 2007 року приватним підприємством «Автоексперт»вартість зазначеного автомобіля становить 64115 грн. (т.1 а.с.28).

Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження від 18 жовтня 2007 року, зробленого науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Чернівецькій області, вартість зазначеного автомобіля становить 44061,50 грн. (т.1 а.с.168).

Приймаючи до уваги оцінку ПП «Автоексперт» і покладаючи її в основу рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що оцінка проводилася зі слів замовника, без огляду транспортного засобу та без реєстраційних документів на транспортний засіб.

В той же час при проведенні автотоварознавчого дослідження в НДЕКЦ, експерту був наданий автомобіль на дослідження і оцінка проводилась із врахуванням його технічного стану, пробігу, зовнішнього вигляду та інше.

Висновки суду про те, що експертиза в НДЕКЦ проводилася відносно іншого автомобіля зроблені на неповно з»ясованих обставинах справи. Зокрема, до апеляційної скарги ОСОБА_2 додала свідоцтво про рестрацію спірного транспортного засобу, з якого вбачається що номер кузова зазначений той самий, що і у висновку автотоварознавчого дослідження від 18 жовтня 2007 року.

Висновки суду про те, що дослідження замовлено іншою особою, зокрема ОСОБА_13, а тому воно не приймається до уваги є безпідставним. Встановлено, що 18 жовтня 2007 року ОСОБА_2 по біржовій угоді продала вказаний вище легковий автомобіль. В цей же день при продажу проводилося авто товарознавче дослідження, яке замовив покупець ОСОБА_13 Проте, колегія суддів вважає, що оцінка зроблена відносно спірного транспортного засобу і на час його відчуження, а тому саме вона повинна прийматися до уваги.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення грошової компенсації за Ѕ частку в легковому автомобілі підлягає зміні.

Відмовляючи задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання договору дарування нежитлового приміщення майстерні літ.Г по вул..Руській, 236-г в м.Чернівці удаваним правочином з метою приховання договору купівлі-продажу та визнання за ним права власності на Ѕ частину цього приміщення, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог.

Такий висновок суду є вірним та таким, що постановлений на підставі повно та всебічно досліджених доказах, яким дана вірна оцінка.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 13.10.2003 року ОСОБА_2 є власницею нежитлової будівлі, розташованої по вул..Руській, 236г в м.Чернівці.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Аналогічне правило передбачалося й ст..24 КпШС України.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦК України в редакції 1963 року, чинної на час виникнення правовідносин, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що свідки в судовому засіданні пояснили, що сім»я ОСОБА_1 за спірне нежитлове приміщення заплатила гроші не можуть прийматися до уваги, оскільки заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0626 га по вул..Руській, 236-г в м.Чернівці, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ця земельна ділянка придбана ОСОБА_2 як приватним підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, а тому вона не є спільним майном подружжя.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0626 га, розташованої по вул..Руській, 236-г в м.Чернівці на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2005 року.

Як вбачається з даного договору, що ОСОБА_2 купила земельну ділянку як приватний підприємець, цільове призначення земельної ділянки землі комерційного використання, для обслуговування нежитлових будівель.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст..52 ЦК, п.29 роз»ясень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності .

За таких обставин рішення суду в цій частині відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з постановленням нового рішення, то відповідно підлягає скасуванню і рішення суду в частині судових витрат.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 травня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ј частину житлового будинку, визнання за ОСОБА_7 права власності на Ѕ частину будинковолодіння №8-А що по вул..Гараса в м.Чернівці та в частині стягнення судових витрат скасувати.

ОСОБА_11 Васильовича в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку літ.А з господарськими спорудами та будівлями по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б., криниці №1, огорожі №2, 4, вигрібної ями №3, що розташовані по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння по вул..Гараса, 8-А в м.Чернівці відмовити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 травня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку в легковому автомобілі ОСОБА_9, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 змінити. Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частину легкового автомобіля ОСОБА_9, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 в сумі 22000 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 625,38 грн. за сплату судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 655,38 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

Апеляційний суд Чернівецької області

м. Чернівці, вул. Емінеску, 4, 58002, (0372) 55-34-03