Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-84/2011
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Облакевич А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд визнати дійсним договір позики, укладений в усній формі між ним та ОСОБА_2 12.06.2009 року, стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 40558 грн. , проценти за користування позикою в розмірі 7127 грн. 92 коп., інфляційні втрати в розмірі 7868 грн. 22 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2293 грн. 47 коп., понесені судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 7800 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі письмового договору від 12.06.2009 року ОСОБА_2 позичив в нього 40558 грн., про що особисто написав розписку. Відповідно до умов вказаного договору відповідач повинний був виконати взяте на себе зобов»язання по поверненню коштів в строк до 01.09.2009 року. У визначений правочином строк останній кошти не повернув.

Заборгованість відповідача за договором позики станом на 21.06.2011 року складає 40558 грн., відсотки за користування позикою становить 7127 грн. 92 коп., інфляційні втрати становлять 7868 грн. 22 коп., три відсотки річних від простроченої суми становлять 2293 грн. 47 коп. З підстав стягнення наявної заборгованості змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додав, що неодноразово намагався вирішити з позивачем питання щодо мирного врегулювання спору, однак відповідачем не було вчинено жодних дій щодо погашення суми боргу. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги та пояснення дані позивачем підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, пояснила, що сторони по даній справі спільно працювали, ОСОБА_2 отримував від позивача картки на поповнення рахунку та повертав грошові кошти. Після відповідач перестав реалізовувати картки та повернув кошти частково картками, частково грошима.

Написана відповідачем розписка не свідчить про передачу коштів та не є підставою для нарахування штрафних санкцій. Стверджує, що відповідач повернув грошові кошти, однак забрати розписку забувся. Просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача його представника, заперечення відповідача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором у такій же самій сумі, що була передана йому позикодавцеві.

Судом встановлено, що 12.06.2009 року між сторонами по даній у простій письмовій формі було укладено договір позики.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобов»язався повернути борг в розмірі 40558 грн. ОСОБА_1 строком до 01.08.2009 року.

Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, суд приходить до висновку, що відповідач засвідчив факт отримання грошових коштів в розмірі 40558 грн., особисто зазначивши про обов»язок їх повернення до 01.08.2009 року. Заперечення сторони відповідача в цій частині є необґрунтованими і такими, що спростовуються змістом розписки.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правилами ст. 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із роз»яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Будь-які законні підстави для визнання договору позики від 12.06.2009 року дійсним відсутні, оскільки жодна із сторін не заперечує факту вчинення даного правочину, при цьому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та недоведеними і розумінні ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач взяті на себе зобов»язання щодо повернення суми позики в строк до 01.08.2009 року не виконав, порушивши тим самим умови договору та прострочивши його виконання.

З наведених підстав стягненню з відповідача підлягає основний борг в розмірі 40558 грн., інфляційні втрати в розмірі 7868 грн. 22 коп. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2293 грн. 47 коп. Вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування позикою в розмірі 7127 грн. 92 коп. є безпідставними, так як їх сплата умовами договору позики не передбачена.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково доведеними і такими, що підлягають частковому задоволенню, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт наявності між сторонами зобов»язальних відносин, за якими одна сторона надала іншій стороні в строкове платне користування грошові кошти в сумі 40558 грн. Факт отримання коштів підтверджено відповідачем у написаній ним розписці, згідно з умовами якої останній зобов»язувався віддати борг, що свідчить про фактичне отримання ним грошових коштів в сумі 40558 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджують позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З цих підстав вимоги позивача про стягнення із відповідача державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи також підлягають частковому задоволенню, пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині, з урахуванням кількості робочих годин та судових засідань, в яких приймав участь представник позивача, а тому з урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення 2500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 204, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики в розмірі 40558 (сорок тисяч п»ятсот п»ятдесят вісім) грн., інфляційні втрати в розмірі 7868 (сім тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн.. 22 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2293 (дві тисячі двісті дев»яносто три) грн. 47 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п»ятсот) грн., судовий збір в розмірі 507 (п»ятсот сім) грн. 19 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 (сто двадцять) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.П.Маценко