Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа №2-2096/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в

складі:

головуючого судді: Коцюрби М.П.

за участю секретаря: Кучер В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок і земельну ділянку , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року Позивачі звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок і земельну ділянку.

Свої позовні вимоги обгрунтовували тим, що 26 грудня 1975 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував шлюб із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від шлюбу мають одну дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1. зазначає, що він біля 30 років працював в м. Києві на заводі «Ізумруд» начальником виробництва, був в Україні та СНД провідним спеціалістом по обробці алмазів.

ОСОБА_1 була запропонована робота в Москві в закритому акціонерному товаристві «Альпро», де він пропрацював за контрактом з 01 березня 1997 року до 28 липня 2006 року .

За свою роботу отримував заробітну плату, офіційно 100 доларів СІЛА, а в конверті 4 500 доларів щомісячно, додатково отримував грошові кошти за консультації.

У 2001 році дружина Позивача ОСОБА_2 також переїхала до Москви, де постійно працювала до травня 2010 року, спочатку завідуючою бібліотекою, а потім заступником генерального директора Національно-культурного центру України в Москві, отримуючи заробітну плату 23 000 - 40 000 російських рублів .

08 травня 1999 року дочка Позивачів ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4.

10 червня 1999 року у них народився син - ОСОБА_6 .

Приблизно у червні-липні 1998 року ОСОБА_3 зі своїм чоловіком придбали в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області земельну ділянку, загальною площею 0.1629 га для будівництва свого садового будинку.

Позивачі зазначають, що надавали матеріальну допомогу сім'ї своїй дочці у будівництві їхнього будинку, а також взяли на себе всі витрати, повязані з побутовими потребами їх сім'ї та утриманням їх сина.

У кінці 1999 року прибуток ОСОБА_4 різко скоротився, а дочка Позивачів тільки наприкінці 1998 року зареєструвала своє підприємство, тому витрати, пов'язані з добудовою їх садового будинку, його внутрішнім оздобленням і меблюванням несли в основному ОСОБА_1 , ОСОБА_2.

Позивачі зазначають, що у той же період часу вони прийняли рішення про придбання земельної ділянки для будівництва садового будинку.

Восени 2002 року ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_7 про придбання в нього під забудову земельну ділянку, площею 0,132 га та віддав йому аванс у розмірі 500 доларів США.

Оскільки Позивачі в цей період часу не змогли залишити свої службові справи та виїхати до України, а тому передали дочці ОСОБА_8 ще 2 200 доларів США.

08 квітня 2003 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0.1302 га, за № 828.

Приблизно на початку травня 2003 року, коли ОСОБА_1 знаходився у Києві і звернутися до виконроба ОСОБА_9, який взявся побудувати для них з дружиною будинок і виконати всю необхідну для нього роботу: найняти робітників, придбати та завезти матеріали, контролювати і керувати будівництвом.

Для виконання вказаної роботи по будівництву Позивачі з травня по жовтень 2003 року передали ОСОБА_9 грошові кошти на загальну суму 30 000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками ОСОБА_9

ОСОБА_1 також передавались грошові кошти ОСОБА_8 у розмірі 8 000 доларів США для розрахунку з робітниками через Момотенко_Наталію Іванівну

Як зазначають Позивачі під час своїх приїздів в Україну вони особисто, керували будівництвом, купували необхідні для будівництва нашого будинку матеріали та завозили їх робітникам.

На придбання матеріалів для будівництва спірного будинку було витрачено:

за 2003 рік - 25 107,78 гривень;

за 2004 рік - 84 241,22 гривень.

Позивачі зазначають, що ними було витрачено 87 267,15 гривень на придбання будівельних матеріалів та 567 доларів США на виготовлення підвіконня для будинку.

8 жовтня 2003 року ОСОБА_8 було укладено з товариством «Рінад» договір № ВХ-001 для виготовлення дверей для будинку на загальну суму 3 517,60 гривень.

10 грудня 1999 року Позивачі продали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 згідно з п. З договору купівлі-продажу за 17 000, гривень, які були використані на будівництво будинку № 41 в о Лісники, Києво-Святошинського району. Київської області.

По закінченні будівництва ОСОБА_8 отримала технічний паспорт на садовий будинок № 41 та на підставі рішення виконкому Лісниківської сільської ради від 28 лютого 2006 року, номер 4/8, отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 квітня 2006 року.

21 жовтня 2006 року було укладено договір дарування садового будинку № 41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10, реєстровий запис № 6685, згідно з п.4 вказаного договору загальна вартість садового будинку з надвірними будівлями у відповідності до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Києво-Святошинського БТІ від 01 серпня 2006 року за № 11395923 становить - 386 491,00 гривня.

На укладення цього договору була надана згода ОСОБА_4.

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання договору дарування садового будинку № 41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво- Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_2 від 21 жовтня 2006 року недійсним, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вказані земельна ділянка та будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та, коли він давав згоду на укладення цього договору, страждав психічною хворобою й за своїм психічним станом, на той час, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивачі стверджують, що ОСОБА_4 знав на чиї грошові кошти була придбана вказана земельна ділянка та за чиї грошові кошти побудований на неї будинок, не претендував на них і вільно висловив свою волю під час укладення договору дарування від 21 жовтня 2006 року на користь ОСОБА_2, а тому садовий будинку № 41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,1302 га, в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області не є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року договір дарування садового будинку №41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_2 від 21 жовтня 2006 року було визнано недійсним.

30 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області залишило Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року щодо визнання договору дарування від 21 жовтня 2006 року недійсним без змін.

У жовтні 2009 року Шевченківським районним судом міста Києва було розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Позивачі зазначають, що оскільки земельна ділянка площею 0,1302 га була придбана за їх спільні кошти та за їх спільні кошти побудований садовий будинок № 41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, то зазначене майно є їх спільною сумісною власністю згідно зі ст.368 ЦК України та ст.60 СК України, а не спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

А тому просили суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності не земельну ділянку, загальною площею 0,1302 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Вовківня, 41 та право власності на садовий будинок, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,1302 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Вовківня,41.

В судовому засіданні Позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 грудня 1975 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував шлюб із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від шлюбу мають одну дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 травня 1999 року дочка Позивачів ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4.

10 червня 1999 року у них народився син - ОСОБА_6 .

Приблизно у червні-липні 1998 року ОСОБА_3 зі своїм чоловіком придбали в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області земельну ділянку, загальною площею 0.1629 га для будівництва свого садового будинку.

08 квітня 2003 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0.1302 га, за № 828.

По закінченні будівництва ОСОБА_8 отримала технічний паспорт на садовий будинок № 41 та на підставі рішення виконкому Лісниківської сільської ради від 28 лютого 2006 року, номер 4/8, отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 квітня 2006 року.

21 жовтня 2006 року було укладено договір дарування садового будинку № 41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_10, реєстровий запис № 6685, згідно з п.4 вказаного договору загальна вартість садового будинку з надвірними будівлями у відповідності до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Києво-Святошинського БТІ від 01 серпня 2006 року за № 11395923 становить - 386 491,00 гривня.

ЦПК України дає вичерпний перелік підстав коли сторони звільняються від доказування, а саме у ст. 61 зазначено що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року договір дарування садового будинку №41, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області на ім'я ОСОБА_2 від 21 жовтня 2006 року було визнано недійсним.

Також зазначеним рішення суду був визнаний недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1302 га, що знаходиться в садовому товаристві «Лісники» на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, виданий 11 березня 2008 року ОСОБА_2.

30 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області залишило рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року щодо визнання договору дарування від 21 жовтня 2006 року та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1302 га, що знаходиться в садовому товаристві «Лісники» на території Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області недійсним без змін.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Тобто земельна ділянка загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1302 га в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області та садовий будинок, загальною площею 220,8 кв.м. з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 0,1302 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Вовківня,41 не належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У жовтні 2009 року Шевченківським районним судом міста Києва було розірвано шлюб між ОСОБА_8 ОСОБА_1 рівною та ОСОБА_4.

На обґрунтування свої вимог Позивачі зазначають, що придбання матеріалів для будівництва спірного будинку було витрачено:

за 2003 рік - 25 107,78 гривень;

за 2004 рік - 84 241,22 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Посилання Позивачів на те, що спірна земельна ділянка та садовий будинок є їх спільною сумісною власністю, суд розцінює критично, оскільки переконливих доказів, що земельна ділянка була придбана, а садовий будинок збудований за особисті кошти Позивачів суду не надано.

Суд не може прийняти як докази надані суду фотокартку та відеозапис, оскільки вони не є безспірним доказом, що підтверджує факт купівлі земельної ділянки за кошти Позивачів та факт будівництва садового будинку за кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Похідні вимоги Позивачів стосовно скасування права власності на спірний садовий будинок та земельну ділянку, то оскільки основна вимога щодо визнання права власності на дане майне не підлягає задоволенню, то суд приходить до висновку про відмову і в задоволенні похідних вимог.

На підставі ст. 126 ЗК України, ст. ст. 60,61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок і земельну ділянку, скасування державної реєстації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення чи протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.П. Коцюрба