АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 32 (III) ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі: БадалянН.О.

за участю позивачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, якій діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2009 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2008 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, діючи від свого імені та як законні представники в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, який у подальшому доповнили, та остаточно просили стягнути у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 - 8503, 68 грн., ОСОБА_3 - 8503, 68 грн., а також по 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів і витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2009 року позові вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю, про відшкодування моральної шкоди - частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 17007,69 грн.. у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн. та судові витрати в сумі 563,90 грн.; моральну шкоду на користь ОСОБА_7 - у сумі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету 170,07 грн. судового збору та 120 грн. у відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, якій діє в інтересах ОСОБА_6, ставить питання про скасування рішення суду, просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення спору, а саме: відсутність вини у діях відповідача ОСОБА_6 , яка могла бути встановленою лише висновком авто-технічної експертизи.

Вважає стягнуті судом витрати на лікування значно завищеними та не доведеними, оскільки у матеріалах справи відсутній дозвіл КЗ «Дніпропетровськ обласна дитяча лікарня» на такий вид діяльності, як прорахунок витрат.

Крім того, судом при оцінці моральної шкоди не враховано, що ДТП сталося ; вини ОСОБА_7 та завдало значної моральної шкоди саме відповідачу.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просяті рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарг, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2007 року водій ОСОБА_6, в порушення вимог чинних на той час Правил дорожнього руху України - підпункту 8.7.3. «г» , який передбачав, що сигнали світлофора мають наступне значення: «г» жовтий- забороняє рух та попереджає про наступну зміну сигналів, а також пункту 8.10. Правил, який передбачав, .що при подачі, зокрема, світлофором забороняк чого рух сигналу, водії повинні зупинитися перед розміткою 1.12., та виїхав ні пішохідний перехід. У цей час проїзну частину дороги вул.. Мелешкіна у м ОСОБА_9 переходила пішохід ОСОБА_7. В ході подальшого руху водії ОСОБА_6, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, та прк виникненні небезпеки для руху у вигляді рухаючогося пішохода ОСОБА_7, своєчасно заходів для зменшення швидкості руху не здійснив, чим порушив вимога п.п.1.5., 2.3. «б»,12.3 Правил дорожнього руху в редакції чинній на час скоєння ДТП. в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7. 1996 рок> народження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 була травмована, їй були завдані тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Час їх виникнення відповідає 10.01.2007 року /а.с. 60-62 кримінальної справи № 1п-18/07/.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2007 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за його клопотанням закрито відповідно до п.»б» ст.. 1,6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007. та звільнено відповідача від кримінальної відповідальності /а.с. 99-101 кримінальної справи № 1п 18/07/..

Враховуючи висновки слідчого, який проводив досудове слідство по кримінальній справі, та встановленні у судовому засіданні обставин скоєння ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо вини ОСОБА_6 у скоєнні дорожньо-транспорної пригоди 10.01.2007. , внаслідок якої була травмована ОСОБА_7, оскільки він продовжував рух на жовтий, забороняючий для водіїв рух сигнал світлофора; бачив, що проїзну частину дороги, по якій він рухався, перетинають пішоходи та не здійснив усі необхідні заходи до зменшення швидкості, зокрема, до зупинки транспортного засобу для уникнення зіткнення із ними, обмежився лише виконанням маневру відвороту та допустив наїзд на . пішохода ОСОБА_7

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на відсутність вини ОСОБА_6 в скоєнні ДТП є безпідставними.

Згідно ч.2 ст.. 1187 ЦІ< України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, договір підряду, оренди, тощо володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я фізичній особі, зобовязана зокрема, відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тому суд також дійшов правильного висновку про відсутність підстав щодо врахування вини у настанні ДТП постраждалої, яка за поясненнями ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10, рухалася на заборонений червоний сигнал світлофора, не звільняє відповідача від обов,язку відшкодовувати шкоду за цивільним позовом.

Безпідставними є і посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ч.2 ст. 1193 ЦК України, оскільки відповідно до положень п.12 постанови Пленуму ВС України №6 від 27.03.1992. «»Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» /із змінами/, за наявності вини заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки, груба необережність потерпілого не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

При визначенні розміру відшкодування за ушкодження здоров,я неповнолітньому, який не досяг п,ятнадцяти років, правила щодо врахування вини потерпілого не застосовуються.

Вирішуючи спір в частині задоволення позову про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення такої шкоди з відповідача на користь позивачів.

Однак, на думку колегії суддів, визначаючи розмір такої шкоди, суд не в повній мірі з,ясував обставини справи та не перевірив відповідність висновків суду обставинам справи, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні із зменшенням суми матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» /із змінами/, якщо потерпілий у зв,язку з каліцтвом несе додаткові витрати на медичну і соціальну допомогу, ці витрати, потреба і тривалість яких у відповідних випадках підтверджується висновком МСЕК або судово-медичної експертизи. Компенсація витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, затвердженим МСЕК або судово-медичною експертизою.

Стягуючи кошти на додаткове харчування, суд першої інстанції не звернув уваги на ці положення, тому колегія суддів вважає, що витрати на додаткове харчування підлягають стягненню в сумі 211, 49 грн., які визнані стороною відповідача.

Частковому задоволенню, на думку колегії суддів, підлягають також витрати на придбання ліків - у сумі 12704,54 грн., оскільки сума 104,46 не підтверджена належним чином; витрати на поїздки до лікувального закладу підлягають стягненню в сумі 248 грн., яка підтверджується документами; також не підлягає стягненню з відповідача 96 грн., які витрачені позивачами на благодійність. З огляду на зазначене, сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, повинна бути зменшена з 17 007, 69 грн. до 13068,03 грн.. Рішення суду в цій частині підлягає зміні відповідно до положень п.п.1-3 ч.І1ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості претензій позивачів до ОСОБА_6 з приводу лікування ОСОБА_7 після 16.11.2007. у зв,язку

закладу / а.с.9, 10. т.1/, перелом стався повторно після автодорожньої травми, як, мала місце у січні 2007 року.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, зменшенню з 170,07 грн. до 130,68 грн підлягає розмір судового збору, стягненого з ОСОБА_6

Пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачає відшкодуванні моральної шкоди незалежно від вини, якщо шкода завдана каліцтвом, іншиіу ушкодженням здоров,я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючі спір в цій частині, суд дійшов правильного висновку про те, що незаконними діямк відповідача позивачам спричинена моральна шкода, оскільки їх малолітній доньці спричинені тяжкі тілесні ушкодження, через що вона тривалий час була прикута до ліжка, перенесла декілька складних операцій, що докорінно змінило життя їх сім,ї, у зв,язку з чим як сама донька, так і її батьки переносять сильні душевні та фізичні страждання.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає положенням п.9 постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995.»Про практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди». Доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода була заподіяна саме постраждалою відповідачу, є безпідставними. Рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1-3 ст. 309, ст..ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, якій діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2009 року в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінити, зменшивши цей розмір до 13068,03 грн.

Зменшити розмір судового збору стягненого з ОСОБА_6 до 130,68 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: