АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-6889/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Прозорова М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2011 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Лещинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2011 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги /47-49/

Зазначеним рішенням відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди /а.с. 42-44/.

Як на підстави апеляційній скарги ОСОБА_2М посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права /а.с. 47-49/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що рішенням Бабушкінського районного суду ОСОБА_4 від 14.04.2003р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2003р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту знаходження на утриманні у ОСОБА_5 та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом було відмовлено /а.с.4,5 цив.справа №2о-1/2008/

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2008 p., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.03.2009р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 відмовлено/а.с. 123-124, 166-167 цив.справа №2о-1/2008/.

В судовому засіданні ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 принижує її честь та гідність, заперечуючи, під час розгляду цивільних справ за її позовами, факт проживання її з ОСОБА_5, які розглядалися в судах, вказуючи, що у неї з ОСОБА_5 були тільки сексуальні стосунки а не шлюбні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2М до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди суд в сілу діючого законодавства, а саме: ч.З ст.277, 1167 ЦК України, ст.47-1 Закону України «Про інформацію», правомірно виходив з того, що висловлення ОСОБА_3, які, як вважає вимог ОСОБА_2М , принижує її честь та гідність, не можна розцінити як такі, що порушують особисті її майнові права, оскільки вони не містять фактичних даних про порушення відповідачем законодавства чи моральних принципів, а лише надає можливість проаналізувати та сприйняти їх зміст згідно власних суб'єктивних переконань, є оціночним судженням поведінки між сторонами, яка сталася на протязі тривалого часу.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в судебник засіданнях ОСОБА_3 оскорбляв її, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно ч.4 п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Відповідно до п.18 згаданої постанови пленуму позивач повинен довести як факт поширення інформації, так і той факт, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: