АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: кредитний договір Юр»єва А.М..
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Бородіна М.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» , треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, споживчий кооператив «Перспектива» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним ,-

ВСТАНОВИЛА :

25 березня 2009 року позивач звернувсь у суд з позовом, в якому , з урахуванням його уточнень просив визнати недійсними додаткові угоди № 1 до договорів кредиту № 843-1-27/44/1/8-193 від 13 жовтня 2008 року та № 843-1-27/44/1/8- 194 від 13 жовтня 2008 року, укладених між ним та відповідачем, визначивши,що для обох сторін продовжують діяти умови кредитних договорів № 843-1-27/44/1/8-193 від 28 березня 2008 року та № 843-1-27/44/1/8- 194 від 28 березня 2008 із щомісячною сплатою щомісячного платежу, відсотків за користування кредитними ресурсами по них у встановлених цими договорами розмірах до моменту повного погашення суми заборгованості за вказаними кредитними договорами. Визначити, що у відповідача відсутні вимоги до нього за вказаними кредитними договорами по сплаті основного щомісячного платежу, відсотків за користування кредитними ресурсами, банківських комісій та будь-яких інших платежів ( у тому числі пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання забов»язання) в період з 13 жовтня 2008 року по 31 травня 2011 року та за кожний наступний день,місяць, рік окремо до моменту набрання рішенням суду законної сили. Визнати,що сплата погашення заборгованості за зазначеними договорами кредиту за період з 13 жовтня 2008 року по 31 травня 2011 року та за кожний наступний день та місяць окремо повинна відбуватись на протязі 10-ти робочих днів після набрання рішенням суду законної сили, виходячи із суми встановленої у додатку 1 у вказаних кредитних договорах.

Визнати недійсними додаткові договори № 1 про внесення змін до іпотечних договорів № 843-1-27/44/1/8112 від 13 жовтня 2008 року та № 843-1-27/44/1/8113 від 13 жовтня 2008 року укладені між ним та відповідачем, визнавши,що для обох сторін продовжують діяти умови іпотечних договорів № 843-1-27/44/1/8-112 та № 843-1-27/44/1/8113 в редакції від 28 березня 2008 року зі щомісячною сплатою основного щомісячного платежу, відсотків за користування кредитними ресурсами по них у встановлених договорами розмірі до моменту повного погашення суми заборгованості. Визнати, що у відповідача відсутні вимоги до нього за вказаними іпотечними договорами по сплаті основного щомісячного платежу, відсотків за користування кредитними ресурсами, банківських комісій та будь-яких інших платежів ( у тому числі пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання забов»язання) в період з 13 жовтня 2008 року по 31 травня 2011 року та за кожний наступний день,місяць, рік окремо до моменту набрання рішенням суду законної сили.

Визнати нікчемними п.п.6.2 договорів кредиту № 843-1-27/44/1/8- 193 від 28 березня 2008 року, та № 843-1-27/44/1/8- 194 від 28 березня 2008 року, щодо третейських застережень, укладених між ним та відповідачем

В обґрунтування вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними, позивач зазначає на те, що вказані правочини були укладені ним внаслідок помилки, щодо ціни та правової природи укладених між ним та відповідачем правочинів, а також на те, що при їх укладенні не було отримано згоду його дружини на їх укладання, відповідачем фактично не були перераховані кошти в доларах США ані йому, ані споживчому кооперативу «Перспектива», як забудовнику незакінчених будівництвом житлових будинків за адресою : м.Харків, пр. Героїв Сталінграда ( в районі житлових будинків № 163-167).

Крім того, як на підставу визнання вказаних правочинів недійсними позивач також зазначає на те, що у жодному з укладених договорів не вказано, хто несе валютні ризики у разі зміни обмінного курсу: долар США гривня України, що на думку позивача ,є порушенням діючого законодавства.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 червня 2011 року,позовні вимоги ОСОБА_3, задоволені частково .

Суд визнав недійсною додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 843-1-27/44/1/8- 193 від 13 жовтня 2008 року, укладену між сторонами та визнав,що для обох сторін продовжують діяти умови кредитного договору № 843-1-27/44/1/8- 193 від 28 березня 2008 року.

Суд визнав недійсною додатковий договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору до договору кредиту № 843-1-27/44/1/8- 112 від 13 жовтня 2008 року, укладену між сторонами та визнав,що для обох сторін продовжують діяти умови кредитного договору № 843-1-27/44/1/8-112 від 28 березня 2008 року.

Суд визнав недійсною додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 843-1-27/44/1/8- 194 від 13 жовтня 2008 року, укладену між сторонами та визнав,що для обох сторін продовжують діяти умови кредитного договору № 843-1-27/44/1/8- 193 від 28 березня 2008 року.

Суд визнав недійсною додатковий договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 843-1-27/44/1/8- 113 від 13 жовтня 2008 року, укладену між сторонами та визнав,що для обох сторін продовжують діяти умови кредитного договору № 843-1-27/44/1/8-113 від 28 березня 2008 року.

Суд визнав нікчемними п.п. 6.2 договорів кредиту № 843-1-27/44/1/8- 193 від 13 жовтня 2008 року та кредиту № 843-1-27/44/1/8- 194 від 13 жовтня 2008 року.

У задоволенні позову в іншій частині, відмовлено.

З ПАТ «Украсоцбанк» на користь ОСОБА_3 стягнуто витрати в інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 1700 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити вказане рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунутовує неповним з»ясування судом обставин, які мають значення для вирішення справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, суд, визнавши вказані правочини недійсними, не застосував наслідки їх недійсності.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» , в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції на ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк»- підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, не відповідає цим вимогам.

Так, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання зазначених правочинів недійсними,суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту укладенні ним вказаних правочинів внаслідок помилки, а також з того, що відповідачем не надано суду доказів перерахування ним за вказаними договорами від 13 жовтня 2008 року коштів ані позивачу, ані споживчому кооперативу «Перспектива» .

Крім того, суд першої інстанції виходив також з того, що в оспорюваних правочинах відсутні данні про те, хто несе валютні ризики за договорами, зазначення яких та зазначення вказаних даних, є обов»язком відповідача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 2 статті 6 даного Кодексу передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 651 ЦК України, передбачено право сторін за їх згодою на зміну або розірвання договору .

В частині 1 статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В правових позиціях, що викладені в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що обставини, щодо яких помилилась сторона правочину , мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як свідчать матеріали справи 28.03.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 843-1-27/44/1/8-193 , згідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 238 147 грн. зі сплатою 14, 25 відсотків річних з щомісячним погашенням основної заборгованості по 945, 03 грн. та кінцевим погашенням основної заборгованості до 10.03.2029 року з цільовим використанням кредиту інвестування нерухомості.

В цей же день між сторонами був укладений кредитний договір № 843-1-27/44/1/8-194, згідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 326 792, грн..,зі сплатою 14,25 відсотків річних з щомісячним погашенням основної заборгованості по 1296, 79 грн. з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.03.2029 року.

Надання кредиту проводилась шляхом перерахування кредитних коштів відповідно до умов п.2.1. зазначених кредитних договорів, та про отримання зазначених кредитних коштів свідчать меморіальні ордери № 37 та № 60 від 01 квітня 2008 року та довідка СК «Перспектива» ( т.1, а.с. 211-213 ,364, 370).

Одночасно з укладання зазначених кредитних договорів , сторонами були укладені договори іпотеки № 843-1-27/44/1/8-112 та № 843-1-27/44/1/8-113, відповідно до умов яких позивач передав відповідачу в іпотеку майнові права на незакінчені будівництвом квартири № 12 та 143 ,розташовані за адресою м. Харків, проспект Героїв Сталінграда ( в районі будинків № 163-167).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви дружини позивача, ОСОБА_4, нею 28 березня 2008 року була дана згода позивачу , як на укладення зазначених вище кредитних та іпотечних договорів , так і згода на те, щоб умови та ціна цих договорів визначалась її чоловіком самостійно ( т.1 а.с. 52).

Матеріали справи також свідчать про те, що 03 вересня 2008 року позивач звертався до відповідача з заявою щодо зміни виду валюти кредитної заборгованості за зазначеними вище кредитними договорами з гривні в долари США із відсотковою ставкою 13, 50 % річних на фактичну заборгованість за зазначеними кредитами в сумі , відповідно : 232 476, 82 грн. та 319011, 26 грн.( т.1 а.с.322 ).

13 жовтня 2008 року між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 до кредитних договорів № 843-1-27/44/1/8-193 та № 843-1-27/44/1/8-194 , відповідно до п.1 яких , у зв»язку зі зміною валюти кредитування на залишок заборгованості за вказаними кредитами , сторони домовились викласти вказані договори кредиту в новій редакції ( т.1 а.с.27 41).

Крім того, на підставі вказаних угод сторонами , відповідно до додаткових договорів № 1 від 13 жовтня 2008 року також були внесені зміни до зазначених вище іпотечних договорів щодо курсу долару США до гривні ( т.1 а.с.42-43) .

Таким чином , зазначені обставини справи, свідчать про те, що на підставі оспорюваних позивачем правочинів, сторони, змінили умови укладених між ними 28 березня 2008 року кредитних договорів № 843-1-27/44/1/8-193 та № 843-1-27/44/1/8-194 , щодо валюти кредитування на відсотків , а не уклали нові кредитні договори, як це визначив суд першої інстанції .

Крім того, як свідчать матеріали справи , після укладення сторонами додаткових угод до зазначених вище кредитних договорів, рахунки щодо гривневого еквіваленту кредитних ресурсів , відповідачем були закрити та переведені в долари США ( т.1 а.с.276-277)

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України при укладенні додаткових угод від 13 жовтня 2008 року, а саме : відсутності доказів щодо перерахування відповідачем коштів за вказаними угодами, не відповідає наявним у справі доказам та не ґрунтується на законі, оскільки виниклі між сторонами правовідносини щодо зміни умов зазначених вище кредитних та іпотечних договорів регулюється ч.1 ст. 651 ЦК України. Свої ж обов»язки щодо перерахування кредитних коштів СК «Перспектива», відповідач виконав.

Крім того, згідно із ч.1 ст. 36 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-Х1У «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземної валют встановлюється Національним банком України.

В ч.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 19993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю » визначено,що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют , зокрема : долару США, євро та швейцарського франку, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже , незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена .

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір у іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

З огляду на наведене судова колегія вважає помилковим висновок суду щодо обов»язку відповідача зазначити в додаткових угодах данні відповідальності за валютні ризики , а тому висновок суду щодо не надання відповідачем інформації та не зазначення в цих угодах таких даних , не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону.

Визнаючи спірний правочини недійсними з підстав укладення їх позивачем внаслідок помилки, суд першої інстанції не врахував, що в момент укладення спірних правочинів у позивача існувала можливість передбачення зміни курсу гривні відносно іноземної валюти-долару США, враховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти-гривні і її девальвації, його згоду на зміну умов кредитних та іпотечних договорів, виконання позивачем змінених умов договорів до грудня 2008 року включно.

Вказані ж обставини свідчать про відсутність у позивача помилки щодо обставин вчинення правочинів, на момент укладення ним вказаних договорів та угод.

При цьому, мотиви , на які позивач фактично і посилається , обгрунтовуючи свої вимоги щодо визнання зазначених правочинів недійсними, відповідно до вимог ч.2 ст. 229 ЦК України, не дають підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Крім того, судова колегія вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності згоди його дружини на зміну умов кредитних та іпотечних договорів, оскільки відповідно до її заяви від 28 березня 2008 року, вона не обмежувала його дії та дала згоду на те, щоб умови та ціна цих договорів визначались ним , а також підтвердила, що вони відповідають інтересам сім»ї ( т.1 а.с.52).

Визнаючи нікчемними пункти 6.2 кредитних договорів № 843-1-27/44/1/8-193 та № 843-1-27/44/1/8-194 від 28 березня 2008 року щодо третейських застережень , суд першої інстанції виходив з вимог ст. 203 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Між тим, згідно до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин).

Право ж сторін на оформлення третейського застереження при укладанні зазначених вище договорів, законом не заборонялась, а тому висновок суду щодо встановлення саме законом недійсності зазначених пунктів договорів , не відповідає вимогам ч.2 ст. 215 ЦК України.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визначення , що у відповідача відсутні вимоги до нього за вказаними кредитними договорами та іпотечними договорами по сплаті основного щомісячного платежу, відсотків за користування кредитними ресурсами, банківських комісій та будь-яких інших платежів ( у тому числі пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання забов»язання) в період з 13 жовтня 2008 року по 31 травня 2011 року та за кожний наступний день,місяць, рік окремо до моменту набрання рішенням суду законної сили. Визнання, що сплата погашення заборгованості за зазначеними договорами кредиту за період з 13 жовтня 2008 року по 31 травня 2011 року та за кожний наступний день та місяць окремо повинна відбуватись на протязі 10-ти робочих днів після набрання рішенням суду законної сили, виходячи із суми встановленої у додатку 1 у вказаних кредитних договорах, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен виконувати умови зазначених вище кредитних та іпотечних договорів, укладених ним з відповідачем 28 березня 2008 року.

Судова колегія вважає такий висновок суду помилковим, оскільки підстави для визнання недійсними укладених між сторонами 13 жовтня 2008 року додаткових угод та договорів до вказаних вище кредитних та іпотечних договорів, відсутні, а тому відсутні і підстави для визнання відсутності у відповідача права вимоги від позивача виконання умов кредитних та іпотечних договорів, з урахування зміни їх умов 13 жовтня 2008 року.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України і ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні її позовних вимог з зазначених вище підстав.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, відсутні і підстави для стягнення з відповідача на його користь судових витрат у справі та на користь держави судового збору у справі..

Керуючись ст. ст.303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», задовольнити.

Скасувати рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 червня 2011 року .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, відмовити в повному обсязі .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: підпис

Судді : підписи