Єдиний унікальний номер 2-289/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2011 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд міста Чернівці у складі :

головуючого судді Федіної А.В.

при секретарі Чорній О.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_7 комунального обласного бюро технічної інвентаризації, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_7 комунального обласного бюро технічної інвентаризації, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло. Посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від 28 жовтня 2005 року. 21 серпня 1992 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу з виконкомом ОСОБА_7 міської Ради народних депутатів купила займану нею квартиру під номером 1, що складається з 3-х жилих кімнат загальною площею 63,0 кв.м., в тому числі жилою площею 47,1 кв.м., в м. Чернівці, вулиця Ю. Фучика, будинок під номером 11. До того часу ця квартира належала сім'ї ОСОБА_8 на підставі договору найму жилого приміщення в будинках місцевих рад від 10 березня 1962 року. 11 листопада 2008 року рішенням ОСОБА_7 міської ради №873/22, п. 1.1, додатком 3 цього рішення, було знято триквартирний будинок по вул. Фучика, 11 загальною площею 279 кв.м., з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади в м. Чернівці разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передано з комунальної власності у власність власникам квартир. Посилаючись на поповерховий плану вважає, що приміщення, що знаходяться на відповідних поверхах та примикають до квартир ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а саме: коридор (площею 5.50 кв.м.), вбиральня (площею 1.50 кв.м.) та кладовка (площею 1.10 кв.м.), є приміщеннями загального користування, оскільки відзначенні римськими цифрами. Однак, згідно експлікації внутрішніх площ до плану жилого будинку в м. Чернівці по вул. Фучика, буд. 11, завіреного печаткою від 1992 року вищевказані приміщення зазначені не як приміщення загального користування, а приміщення, що приєднані до загальної площі квартири №2 по вул. Фучика в м. Чернівці, що належить ОСОБА_9

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_9 незаконно приватизувала свою квартиру, включаючи коридор (площею 5.50 кв.м.), вбиральню (площею 1.50 кв.м.) та кладовку (площею 1.10 кв.м.), які перебувають у загальному користуванні, що підтверджує технічний паспорт та свідоцтво про право власності на житло, видане ОСОБА_7 управлінням по комунальній власності ОСОБА_7 міськвиконкому розпорядженням від 26 жовтня 1993 року №4807.

Просив визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 видане на ім'я ОСОБА_11 частково недійсним, а саме щодо коридору (площею 5.50 кв.м.), вбиральні (площею 1.50 кв.м.) та кладовки (площею 1.10 кв.м.).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов підтримала в повному обємі, пояснила, що свідоцтво про право власності на житло, видане ОСОБА_7 управлінням по комунальній власності ОСОБА_7 міськвиконкому розпорядженням від 26 жовтня 1993 року №4807 видане ОСОБА_4 неправомірно, оскільки ОСОБА_9 незаконно приватизувала свою квартиру включаючи коридор (площею 5.50 кв.м.), вбиральню (площею 1.50 кв.м.) та кладовку (площею 1.10 кв.м.), які перебувають у загальному користуванні.

Представники відповідачів ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_2 та департаменту житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що квартира АДРЕСА_3 була передана у приватну власність ОСОБА_4 відповідно до розпорядження органу приватизації №4807 від 26.10.1993 року, відповідно до якого до складу приватизованих приміщень увійшли приміщення, серед яких спірне приміщення вбиральна площею 1,50 кв.м., коридор площею 5,50 кв. м., комори площею 1.1. кв. м. Відповідно до Положення «Про порядок передачі квартир, будинків» у власність громадян передаються приміщення на підставі заяв громадян про приватизацію майна у приватну власність, довідка про склад сімї та відповідного плану квартири, де вказано, які саме приміщення входять до квартири. Відповідно орган приватизації приймає розпорядження про передачу житла у власність громадян. Відповідно до чинного законодавства, згода сусідів на приватизацію не вимагається, а тому вважає, що орган приватизації не вийшов за межі своїх повноважень і здійснив приватизацію відповідно до чинного законодавства. Таким чином, вважали, що свідоцтво про право власності на житло видане Управлінням по комунальній власності ОСОБА_7 міськвиконкому від 26 жовтня 1993 року ОСОБА_4 оформлене та видане на підставі розпорядження органу приватизації №4807 від 26.10.1993 року та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, застосувавши до даних правовідносин позовну давність.

Представник відповідача ОСОБА_7 комунального обласного бюро технічної інвентаризації ОСОБА_12 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Від нього до суду надійшло заперечення проти позову, в якому він просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю і застосувати строк позовної давності. Крім того, просив розглядати справу без участі представника ЧКОБТІ.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_13 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову позивача, оскільки вважали його необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що свідоцтво про право власності на житло видане Управлінням по комунальній власності ОСОБА_7 міськвиконкому від 26 жовтня 1993 року ОСОБА_4 оформлене та видане на підставі розпорядження органу приватизації №4807 від 26.10.1993 року, а дане розпорядження не оскаржується позивачем, Крім того, її квартира та квартира позивача є ізольованими та приватизованими саме в такому стані, як вони існують на даний момент. Попередньою власнецею квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_14 не ставилося питання про користування спірним приміщеннями. Крім того, вона уклала договір купівлі продажу від 21.08.1992 року з виконкомом ОСОБА_7 міської ради, предметом якого була квартира саме в стані в якому вона існує по теперішній час, приватизувала її та не претендувала на спірні приміщення.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1952 року, і достовірно знає, що основною умовою для приватизації квартири № 1, яка належала ОСОБА_8 було добудова ізольованого санвузла та комори, що вона і зробила. Спірними приміщеннями колись користувалися власники квартир № 1 і №2, однак після добудови до квартири № 1 ізольованого санвузла та комори відпала необхідність в спільному користуванні спірними приміщеннями і їх передали в користування, а потім і приватизували власники квартири №2.

Заслухавши доводи сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, повно та всебічно зясувавши обставини справи суд вважає, що позов не обґрунтований, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу з виконкомом ОСОБА_7 міської Ради народних депутатів від 21 серпня 1992 року купила займану нею квартиру під номером 1, що складається з 3-х жилих кімнат загальною площею 63,0 кв.м., в тому числі жилою площею 47,1 кв.м., в м. Чернівці, вулиця Ю. Фучика, будинок під номером 11 (а.с.14-15).

Укладання 21.08.1992 р. між гр. ОСОБА_15 та виконкомом ОСОБА_7 міської ради договору купівлі-продажу 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 відбулося відповідно до вимог постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19 травня 1989 р. N 142 "Про затвердження Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт", яка втратила чинність 08.10.1992 р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України N 572 "Про механізм впровадження Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що є спростованням доводів позивача про застосування до спірних правовідносин вимог ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р.

Відповідно до рішення ОСОБА_7 міської ради № 873/22 від 18.11.2008 року «Про зняття будинків з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці та внесення змін в пункт 1 додатку 1 (КЖРЕП №9) до рішення виконкому міської ради від 23.09.2008 року №722/20» житловий будинок №11 по вул. Фучика в м. Чернівці знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці разом з допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами і передається з комунальної власності у власність власникам квартир (а.с.20-21).

Позивач ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_6, яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від 28 жовтня 2005 року (а.с. 9-11).

У відповідності до вимог 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду) відповідно до статті 334 ЦК України.

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог закону, суд вважає, що позивач ОСОБА_6 набув право власності на вказану вище квартиру саме в такому стані, як вона існує в даний момент. При цьому, позивачем всупереч вимог ст. 60, 61 ЦПК України не надано суду доказів щодо оскарження покійною ОСОБА_8 свідоцтва про приватизацію, свідоцтва про право власності своєї квартири або квартири АДРЕСА_7, яка належить ОСОБА_4, або ж оскарження договору купівлі продажу від 21 серпня 1992 року.

Крім того, позивач оскаржує свідоцтво на право власності на житло, яке носить похідний характер від договору купівлі-продажу від 21.08.1992 р., договору довічного утримання від 28.10.2005 р., розпорядження органу приватизації управління комунальної власності виконкому ОСОБА_7 міської ради № 4807 від 26.10.1993 р. яким задоволено клопотання ОСОБА_16 про приватизацію кв. № 2 цього будинку.

Судом також встановлено, що 04 лютого 2010 року ОСОБА_15 Михайлвана померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_17 1-МИ №075763 від 05 лютого 2010 року (а.с.13). Відповідно до розпорядження органу приватизації управління комунальної власності виконкому ОСОБА_7 міської ради № 4807 від 26.10.1993 р. задоволено клопотання ОСОБА_16 про приватизацію кв. № 2 цього будинку (а.с.48). Власником квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 жовтня 1993 року, видане Управлінням по комунальній власності ОСОБА_7 міськвиконкому (а.с.25).

Право власності гр. ОСОБА_16 на кв. 2 цього будинку зареєстровано 14.03.1996 р. на підставі вказаного вище свідоцтва, що є підтвердженням набуття права власності на спірні приміщення.

Відповідно до ст. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулася до органу приватизації із відповідною заявою. Як вбачається із заяви ОСОБА_4, від 13.09.1993 року, вона повністю відповідає встановленим вказаним положенням вимогам, що передбачені додатком № 2 до положення. (а.с.49)

Відповідно до ст. 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

При оформленні заяви на приватизацію квартири, ОСОБА_4 подала довідку про склад сімї наймача та займані нею приміщення, завірену начальником ЖРЕП № 10 , паспортистом та мокрою печаткою підприємства від 13.09.1993 року.

Із вказаної довідки вбачається, що у квартирі на момент її приватизації мешкала і мала право на житло ОСОБА_11. Квартира АДРЕСА_9 складалася з 2 кімнат, житловою площею 38, 6 кв.м, кухні, площею 10, 7 кв.м, вбиральні, площею 1, 5 кв.м, коридору, площею 5, 5 кв.м, комори, площею 1, 1 кв.м.

Позивачем та представником позивача не надано жодних доказів оскарження довідки чи непогодження із відомостями, що внесені до неї, в частині того, що наймач ОСОБА_4 має право на житло, яким користується, що складається, зокрема, з вбиральні, площею 1, 5 кв.м, коридору, площею 5, 5 кв.м, комори, площею 1, 1 кв.м.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року, до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 користувалася обєктом приватизації саме на умовах найму, що підтверджено дослідженою в судовому засіданні довідкою про склад сімї наймача ізольованої квартири на займані ним приміщення (а.с. 50 ), у звязку із чим неї виникло право на приватизацію приміщень, що входили до обєкту приватизації.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 на момент приватизації займала саме те приміщення, яке їй передано у власність, приватизація проведена у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Посилання позивача на те, що спірні коридор, вбиральня та кладовка є допоміжними приміщеннями загального користування є необґрунтованим і безпідставним. Позивачем не надано доказів перебування спірних приміщень у користуванні наймачів будинку як до моменту приватизації квартири АДРЕСА_10, так і після її приватизації.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_11 видано на підставі і в порядку, передбаченого законами України.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 р. N 56, ст. 2 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року, ст. 328, 334, 345, 382, 744, 748, ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_7 комунального обласного бюро технічної інвентаризації, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна