АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Доповідач Карнаух В.В. <
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Карнаух В.В.

судців: Барильської А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача-Тімуш ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2011 року по справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційної організації № 20 " до ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційної організації № 20 " (надалі - КП «ЖЕО №20») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані комунальні послуги. В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що відповідач ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1, але своєчасно не сплачує витрати, повязані з утриманням будинку та прибудинкової території; не вносить плату за комунальні послуги та просили суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 671,14 грн. та судові витрати.

Рішенням Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2011 року позов КП «ЖЕО №20» задоволено . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 671,14 грн. заборгованості за комунальні послуги за період з

01.02.2009року по 01.05.2010 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати 51 грн. - судового збору та 30 грн. - витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом першої інстанції матеріальних та процесуальних норм , ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

На її думку, суд не врахував, що нарахування плати за житлово- комунальні послуги до моменту укладання договору є безпідставними і підлягають списанню, а нарахована плата в сумі 523,55 грн. до дати укладання договору

16.01.2010року є безпідставною та такою, що не підлягає оплаті, оскільки між сторонами не існувало жодних договірних відносин. Крім того, вважає, що судом не врахована сума 1-66.20 грн, яка сплачена відповідно до копії квитанції від

26.06.2010року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок № 10 по вул.. Леніна у м. Кривому Розі належить до державного житлового фонду та знаходиться на обслуговуванні КП ЖЕО № 20 згідно договору на управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд від 21 січня 2009 року, укладеного між УЖКГ виконкому Криворізької міської ради і позивачем та договору з управління будинком, спорудою або групою будинків та споруд від 26 січня 2010 року / а.с. 5-10/.Відповідачка ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі, є споживачами комунальних послуг.

Задовольняючи позовні вимоги КП ЖЕО № 20, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не завжди своєчасно та у повному обсязі сплачує витрати, пов,язані з утриманням будинку і прибудинкової території та не в повному обсязі вносить плату за комунальні послуги.

Не погоджуючись з рішенням суду та заперечуючи проти позову, відповідач посилаються на відсутність договірних відносин з КП ЖЕО № 20, та не доведеність факту надання позивачем послуг і правомірності нарахування комунальних платежів.

На думку колегії суддів, такі доводи відповідача є необгрунтованими, а рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості в сумі 671 грн. 14 коп. є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Статтями 20, 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком - укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.

Відповідно до ст.. 13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги

(централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно- технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів

призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з п. 2.3.7. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08/2005Н/ за № 927/11207, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Пунктом 2.14.6. «Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004р. № 150 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2004р. за № 1046/9645, передбачено, що усі будівельні роботи, пов'язані з капітальним ремонтом та улаштуванням системи гарячого водопостачання входять до переліку послуг з утримання будинків і споруд.

Згідно з пунктом 1.4 «Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді», прийнятого відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р., затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005р. № 60 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005р. за № 541/10821, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Із матеріалів справи вбачається, що утримання та ремонт житлового будинку і прибудинкової території будинку № 10 по вул. Леніна, де проживає відповідач, у період до 01 травня 2010 року здійснювало Комунальне підприємство «Житлово- експлуатаційної організації № 20».

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідачів з урахуванням витрат на експлуатацію будинку, а також розрахунки витрат підприємства на утримання будинку та прибудинкової території.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, обґрунтовано стягнув з відповідачки заборгованість з плати за утримання будинку та прибудинкової території, яка проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових кліток, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінсекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати).

Посилання відповідачки на відсутність договору на надання послуг є необгрунтованим, оскільки згідно із ч. 1 ст.. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства Позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відповідачами вони споживалися т._ частково оплачувалися. Такі дії свідчать про існування обовязку відповідачів здійснювати оплату таких послуг.

Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідачку від їх можливості скористатися правами споживачів, передбачених Законом «Про захист прав споживачів», на отримання послуг вчасно та відповідної якості згідно з умовами укладеного договору.

Заперечення відповідачки стосовно відсутності угоди сторін щодо плати за користування житлом, належним відповідачам на праві власності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХП власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних затратах, повязаних з утриманням будинків і прибудинкових територій, залежно від їх частки у майні будинку.

Згідно зі ст.. 13 цього ж Закону власники квартир зобов'язані сплачувати експлуатаційні витрати на утримання приватизованих квартир на рівні квартирної плати, встановленої для державного житла, а порядок оплати комунальних послуг в України єдиний, незалежно від форм власності житла.

Відповідно до п. 2 «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, тарифи розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку таких послуг.

Розмір фактичних тарифів на житлово-комунальні послуги визначений рішенням Криворізької міської ради №823 від 26 листопада 2008 року «Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків та при будинкової території у м. Кривому Розі», розраховані на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005. №560 «Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій».

Стосовно ненадання позивачем інформації щодо тарифів на житлово-комунальні послуги, то дана інформація є публічною та відкритою, оскільки тарифи на послуги встановлюються рішеннями виконкому Криворізької міської ради та опубліковуються в засобах масової інформації. Крім того, ненадання такої інформації не є підставою для відмови в позові та не звільняє користувачку від обов,язку сплачувати такі послуги.

Посилання відповідачки нате, що судом не врахована сума 166,20 грн., яку вона сплатила в погашення боргу, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, як вбачається із копії квитанції /а.с.39/, ці кошти сплачені за час, який виходить за межі спірного періоду, а саме: з 16.01.10. по 30.06.10.

Доводи відповідачки про порушення судом норм процесуального законодавства щодо не витребування певних розрахунків та посилання на нормативно-правовий акт невідомого міністерства не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

За таких обставин, ухвалюючи дане рішення, суд не допустився порушень матеріального чи процесуального законодавства, які могли б стати підставою для його скасування; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про заборгованість відповідачів, тому вона задоволенню не підлягає, і колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/ з оригіналом згідно:

Суддя - доповідач :