Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-2002/11
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарях Облакевич А.С., Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення заборгованості за договором оренди від 25.09.2003 року та зустрічним позовом Державного підприємства «Конярство України» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.09.2003 року

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із ДП «Конярство України» на свою користь заборгованість за договором оренди від 25.09.2003 року в сумі 420948 грн., індекс інфляції, що складає 308842 грн., проценти в розмірі 68404,05 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 25.09.2003 року між ним та ДП «Київське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» нині ДП «Конярство України» був укладений договір оренди земельних угідь. За умовами вказаного договору він передав відповідачу в оренду належні йому земельні угіддя, що розміщені в с. Красилівка Броварського району Київської області площею 37,19 га зі сплатою орендної плати в розмірі 171,5 грн. за 1 га, що разом становить 6378 грн.

З часу укладення договору оренди відповідач систематично порушував умови договору, не сплачуючи орендної плати в терміни визначені договором. За весь період користування земельними угіддями відповідачем фактично було сплачено 11257 грн.

З підстав несплати заборгованості по орендній платі він 10.11.2008 року та 09.06.2009 року звертався до ДП «Конярство України» з відповідними претензіями, в яких вимагав погасити заборгованість. 12.06.2009 року отримав лист про розірвання договору оренди земельних угідь від 10.06.2009 року.

З підстав стягнення заборгованості з ДП «Конярство України» за період оренди земельних угідь з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми в сумі 798194,05 грн. змушений звернутися до суду.

12 липня 2011 року ДП «Конярство України» звернулося до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.09.2003 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору оренди не було дотримано вимог чинного законодавства України щодо його державної реєстрації, при цьому з підстав недотримання форми даний правочин є недійсним.

Крім того, в спірному договір відсутній ряд істотних умов договору, а саме щодо зазначення цільового призначення земельної ділянки, ризику випадкового знищення або пошкодження об»єкту оренди чи його частини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не визнав пред»явлених до нього зустрічних позовних вимог. Пояснив, що фактично передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 37,19 га в 2001 році для випасу худоби. В 2003 році настояв на укладенні договору оренди. Відповідач нерегулярно здійснював оренду плату.

Додав, що фактично відповідач користувався земельною ділянкою до 2009 року, після листом повідомив про розірвання договору оренди від 25.09.2003 року.

Щодо зустрічного позову, то зазначив, що договір оренди землі відповідає всім вимогам додержання яких є необхідним для дійсності правочину.

Представник позивача ОСОБА_3 основні позивні вимоги підтримав, не визнав зустрічного позову, дав пояснення аналогічні позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_4 основний позов не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги, пояснив, що спірний договір оренди є недійсним, так як він вчинений у формі, що суперечить закону, а саме статті 210 ЦК України, якою передбачено державну реєстрацію правочину. Законодавством України про оренду землі також чітко визначено необхідність проведення державної реєстрації договір оренди. Крім того, в договорі оренди відсутній строк, на який він укладений, що є істотною умовою, відсутній план-схема та кадастровий план.

Додав, що акт передачі земельної ділянки був підписаний сторонами до укладення договору оренди. Просить задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні основного.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правилами ст. 623 ЦК України передбачено боржник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що позивачу по даній справі на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 37,1875 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, про що свідчить відповідний державний акт серії Р1 за №265160, виданий 06.04.2001 року.

25.09.2003 року між ОСОБА_1 та Київським обласним державним підприємством по племінній справі у тваринництві підписано договір оренди, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме майно земельну ділянку площею 37,19 га, що знаходиться за адресою с. Красилівка Броварського району Київської області.

За умовами названого договору орендна плата становить 171,5 грн. за 1 га, разом 6378 грн., орендна плата перераховується щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 року за №2305-р «Деякі питання розвитку конярства» та наказу Міністерства аграрної політики від 01.02.2011 року за №33 «Про реорганізацію державних підприємств, діяльність яких пов»язана з розвитком конярства» державне підприємство «Київське обласне державне підприємство по племінній справі у тваринництві» реорганізовано шляхом приєднання до державного підприємства «Конярство України» зі створенням на базі державного підприємства «Київське обласне державне підприємство по племінній справі у тваринництві» відокремленого підрозділу без прав юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2008 року та 09.06.2009 року позивач звернувся до відповідача з проханням погасити заборгованість по орендній платі.

Листом за №58 від 10.06.2009 року відповідач повідомив позивачу про розірвання договору оренди з 10.06.2009 року.

Відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» від 06.10.1998 року договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Статтею 18 названого Закону визначено, що укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору.

Пунктами 2 та 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі від 25.12.1998 року за №2073 визначено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Державна реєстрація договір оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради за місцем розташування земельної ділянки.

З наданого сторонами договору оренди від 25.09.2003 року вбачається, що останній не пройшов державну реєстрацію, на ньому відсутня відповідна відмітка та печатка органу, що проводить державну реєстрацію. При цьому наданий позивачем в судовому засіданні 11.10.2011 року примірник договору оренди, в якому зазначено про його реєстрацію в Красилівській сільській раді Броварського району Київської області 22.10.2003 року за №782, суд не може прийняти до уваги, так як відмітка про державну реєстрацію ставиться на всіх примірниках договору оренди. При зверненні сторін до суду із основним та зустрічним позовами до позовної заяви було додано копії договорів, в яких відсутня відмітка про його реєстрацію. З урахуванням наведених обставин, суд не може прийняти до уваги вищевказаний примірник договору і вважає, що фактично правочин оренди землі не набув чинності з викладених вище підстав.

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні основного та зустрічного позовів. Так з матеріалів справи достовірно встановлено, що договір оренди землі не був зареєстрований в порядку та на умовах визначених Законом України «Про оренду землі» та Порядку державної реєстрації договорів оренди землі від 25.12.1998 року за №2073. Виходячи із вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених Законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що договір оренди землі від 25.09.2003 року між сторонами вчинений не був з підстав наведених вище. Одночасно у сторін договору у відповідності до ст. 11 ЦК України не виникло цивільних прав та обов»язків, будь-які підстави для стягнення заборгованості за договором оренди та визнання його недійсним відсутні.

Судом враховується і та обставина, що в договорі оренди землі не зазначено строку його дії, що є істотною умовою договору, фактично домовленості щодо вказаного питання сторонами досягнуто не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт виникнення між сторонами по даній справі цивільних прав та обов»язків з підстав укладення договору оренди землі, так як останній фактично між сторонами на умовах та в порядку визначеному діючим законодавством України вчинений не був. А тому з урахуванням наведених обставин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 203, 210, 215, 509, 526, 623 ЦК України ст. ст. 16, 18 ЗУ «Про оренду землі», Порядком державної реєстрації договорів оренди землі від 25.12.1998 року за №2073, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення заборгованості за договором оренди від 25.09.2003 року відмовити.

у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Конярство України» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.09.2003 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н.П.Маценко