Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-35/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Дубас Т.В.,

при секретарі - Іскра І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності,-

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт на все майно, складений її матір'ю ОСОБА_5 03.03.2005р. на ім'я відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те, що мати знаходилась в тяжкому фізичному та психічному стані, не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними.

В судовому засіданні позивачка, та її представник збільшили позовні вимоги, та просили скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2009 року виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за №1-37, визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/80 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в м. Боярка Києво-Святишинського району Київської області по вул. Черешневій, 17. Також просили стягнути з відповідачів судові витрати. Заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, та заявили клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки на момент складання заповіту ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Волевиявлення, заповідача не було вільним, та не відповідало його волі, оскільки починаючи з серпня 2002 р. стан ОСОБА_5 погіршився. Часто почали повторюватися сильні головні болі, був постійно високий тиск і в кінці 2002 р. вона тяжко захворіла (не могла розмовляти, частина тіла була паралізована), лікування пройшла вдома під наглядом лікаря. Після цього постійно приймала ліки від високого тиску, хвороби серця, а також для лікування нервової системи. Ходила дуже повільно, постійно боліла голова, часто при розмові плутала імена сусідів, інколи не впізнавала їх, забувала, що збиралася робити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позовні вимоги він вважає не обґрунтованими, оскільки ОСОБА_5 ніколи не страждала на психічні захворювання, і тому позов є безпідставним. Більш того вважав, що на момент складання заповіту та смерті сама ОСОБА_5 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними тому підстав для скасування заповіту не вбачає, а висновок судово психіатричної експертизи вважає, не обґрунтованим, оскільки він виконаний поверхнево однобічно в ньому вибірково досліджені покази свідків.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась. Про день та час слухання справи повідомлена.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений.

Третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора направила лист про слухання справи без їх участі.

Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.09.2003 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом віл 02.09.2003 року ОСОБА_5 стала власницею 27/80 частин домоволодіння №17 по вул. Черешневій в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Як встановлено в судовому засіданні, 23.05.2007 р. померла ОСОБА_5 /а.с.6/.

Після її смерті залишилось майно - 27/80 частин домоволодіння №17 по вул. Черешневій в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 242/2007 р., з заявами про прийняття спадщини до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори у шестимісячний строк звернулись сторони по справі: дочка та син спадкодавиці - ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також онук спадкодавиці ОСОБА_2 /а.с. 65-84/.

Відповідно до заповіту, посвідченого 03.03.2005р. державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_2 /а.с. 77/.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як зазначено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 29.12.2010 р., ОСОБА_5 страждала на органічне ураження головного мозку (внаслідок церебрального атеросклерозу гіпертонічної хвороби, порушень мозкового кровообігу) із вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та депресивними розладами. Тому вона не могла у період 03.03.2005 року, під час підписання заповіту, розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними /а.с.190-192/.

Вказаний висновок не викликає у суду сумнівів в його достовірності, оскільки є обґрунтованим, ґрунтується на спеціальних пізнаннях в галузі психіатрії, не суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, медичній документації, доданій до матеріалів справи, з якої вбачається, що ОСОБА_5 хворіла на гіпертонічну хворобу, церебральний атеросклероз, з 2002 року порушень мозкового кровообігу, у зв'язку з чим систематично зверталась за лікуванням до лікарів, а також показами свідків.

Суд не бере до уваги доводи та заперечення відповідача ОСОБА_2 оскільки вони спростовуються письмовими доказами по справі, зокрема медичною документацією та висновком експертизи.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 протягом 2002- 2007р.р. хворіла на ряд захворювань, внаслідок чого за своїм психічним станом в період 03.03.2005 р. не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У зв'язку з цим волевиявлення під час складання заповіту на ім'я відповідача ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало її волі, а тому заповіт підлягає визнанню недійсним.

Ч.1 ст. 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом також встановлено, що 17.01.2009 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного заповіту від 03.03.2005 р., видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі з №1-37. Оскільки вказане свідоцтво видане на підставі заповіту, що підлягає визнанню його недійсним, то в свою чергу підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивачка по справі звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, і що їй в цьому було відмовлено, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 3 березня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-168.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2009 року, виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, зареєстроване в реєстрі за №1-37.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічний розгляд справи в сумі 250 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: