Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2790/11 Головуючий у 1-й інст. Потапова (Бердичівський м.р.с.) 2-67/11
Категорія 27 Доповідач Гансецька І. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: МикитюкО.Ю., ОСОБА_1

при секретарі: Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09. 2011 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 17.10.2007 року позичили відповідачу 10000.00 доларів США, які останній зобовязався повернути до 20.12.2007 року, але не повернув. Просили стягнути на їх користь з відповідача борг в сумі 10000,00 доларів США з урахуванням індексу споживчих цін в розмірі 21404,00 грн., три відсотка річних в сумі 2879,00 грн., витрати, понесені в звязку з поданням заяви до суду в сумі 300,00 грн., моральний збиток в сумі 10000,00 грн.

Під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги і просили зобовязати відповідача повернути суму боргу в розмірі 10000,00 доларів США, а при відсутності у нього зазначеної суми валюти стягнути з нього суму еквівалентну 10000,00 доларам США, що на день уточнення позову складає 79730,00 грн. з врахуванням індексу інфляції в сумі 38828,11 грн., три відсотки річних в сумі 8570,98 грн. та проценти від суми позики в сумі 7907,48 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09.2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рахунок повернення суми боргу 79730,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, 3% річних в сумі 8371,95 грн., а всього 88101,95 грн. В решті вимог в позові відмовлено за безпідставністю. Також з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто сплачений судовий збір в сумі 881,02 грн., витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі ЗО грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 5000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам в задоволенні позову. Зазначив, що в дійсності він ніякої позики у позивачів не брав. 10000,00 доларів США, що вказані в розписці - це борг за придбання магазину, який він повернув 28.02.2008 року ОСОБА_2

Вислухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.І ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей.

Законодавець визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК). Боргові документи мають підтверджувати дві обставини: факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість, та точно визначений строк повернення.

З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2007 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач позичив у позивачів 10000,00 доларів США, зазначивши дату повернення боргу 20.12.2007 року, про що свідчить розписка, виконана власноручно відповідачем.

Оскільки пред'явлена позикодавцями боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає про одержання в борг грошей, їх суму та точну дату повернення), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики, а тому постановив обґрунтоване рішення про стягнення боргової суми.

Доводи відповідача про повернення боргу є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 545 ЦК України на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку тощо), або ж зробити відмітку на борговому документі про виконання. Знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

Таким чином, оскільки боргова розписка знаходиться у позикодавців, не можна вважати бог повернутим.

Також правильним є рішення в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки боргові зобов'язання після 20.12.2007 року продовжували існувати, тому рішення суду в цій частині відповідає обставинам справи та ґрунтується на чинному законодавстві (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Разом з тим, суд, задовольняючи позов в частині стягнення боргу в сумі 79730,00 грн., вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачі просили зобовязати відповідача повернути суму боргу в розмірі 10000,00 доларів США, а при відсутності у нього зазначеної суми валюти стягнути з нього суму еквівалентну 10000,00 доларам США, що на день уточнення позову складає 79730,00 грн.

Також, судом безпідставно задоволено позов в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до вимог ст.197 ЦПК України розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги повинен бути законним за. формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове скасувати рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,309,313,314, 316,317,319,324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09. 2011 року в частині стягнення боргу та витрат на правову допомогу.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_2 та ОСОБА_5 10000 доларів США, а в разі неможливості стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 79730,00 грн.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

В решті рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09. 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого^ спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Г оловуючий: Судді: