Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 р. м. Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Драгунцевій С.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним розрахунком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним розрахунком і, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь:

-1 125 грн. 92 коп. - заборгованість по заробітній платі за відпрацьований робочий час у період з 01 лютого

2009 року по 3 березня 2009 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у період роботи в Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» з урахуванням компенсації втрати частини доходів;

- 17 992 грн. 80 коп. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року він працював у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (далі ДВКУ КП ДОР «АВ») на посаді двірника дільниці з експлуатації насосних станцій. Звільнено його з зазначеного підприємства було наказом № 521 від 03.03.2009 року по ДВКУ КП ДОР «АВ» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці. Але відповідач при звільненні не провів з ним повного розрахунку за період з 01.02.2009 року по день звільнення - по 03.03.2009 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість відповідача по заробітній платі. Всі його вимоги щодо отримання виплат всіх належних йому сум в день звільнення залишені без задоволення та розрахунок не проведений. У зв'язку з цим вважає, що згідно зі ст.ст. 116-117 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивач, посилаючись на ст. 110 КЗпП України, ст.ст. 30,31 Закону України «Про оплату праці», зазначає, що власник, або уповноважений ним орган повинен повідомляти працівникові дані щодо розміру оплати праці, а саме про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за всіма виплатами, розміри та підстави відрахувань та утримань від заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати. Однак Відповідач не виконав визначеного вище обв'язку, ніяких даних щодо належних йому до виплати сум, йому не повідомив, у зв'язку з чим він, з метою встановлення розміру належних йому виплат з боку відповідача, був змушений звертатися до інших органів, установ та організацій, з якими підприємство відповідача мало стосунки щодо цих виплат. З отриманої інформації з'ясувалося, що згідно із довідкою Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську від 19.01.2011 р., відокремленим підрозділом Відповідача - ДВКУ КП ДОР «АВ», в грудні 2008 року Позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 567,45 гривень, за відпрацьовані 21 календарних дні, з яких зобочих днів було лише 15. Щодо нарахування заробітної платні в січні - березні 2009 року, у Управління ПФУ Дніпровського району в м. Дніпродзержинську інформація відсутня, що на думку позивача, зовсім не підтверджує факт відсутності зобов'язань відповідача перед ним по заробітній платі, а лише свідчить про те, що відокремлений підрозділ Відповідача - ДВКУ КП ДОР «АВ», в порушення діючого законодавства, з метою ухилення від сплати страхових внесків, не подав до ПФУ обов'язкової звітності про нараховану позивачу заробітну плату за відпрацьований в січні - березні 2009 року час. Насправді ж, в березні 2009 року, Позивачу була виплачена заробітна плата за січень 2009 року по відомості, а через банківську установу підприємство відповідача в 2009 році зарплату йому взагалі не виплачувало, що підтверджується довідкою банку про рух коштів по його картковому рахунку на зарплатній картці. Документально підтвердити суму зарплати за січень 2009 року у позивача немає змоги, тому, посилаючись на «Порядок розрахунку середньої заробітної плати» затверджений 08.02.1995 р. Постановою КМУ №100, позивач розраховує свою середню заробітну плату з огляду на наявні дані про виплату йому зарплати у грудні 2008 р., враховуючи при цьому, що до склад зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, входить основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані та визначає, що з урахуванням отриманих ним даних, сума середнього заробітку для розрахунку виплати за час затримк-розрахунку при звільненні складає 37,80 грн. за один робочий день. Той факт, що Позивач відпрацював всі робочі дні в період з 01.01.2009 р. по 03.03.2009 р. підтверджується, на його думку, записами в його трудовій книжці, де відсутні будь-які відомості стосовно того, що позивача звільнено за прогул, або оголошувались догани за в ід суть ість на робочому місті тощо. Посилаючись на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», позивач розраховує суму компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого йому доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу. Суму ж середнього заробітку за час затримки позивач вираховує шляхом множення суми середнього заробітку, що вирахуваний ним для розрахунку виплати за час затримки розрахунку при звільненні за один робочий день (складає 37,80 грн.) на кількість днів затримки, обмежуючи цей підрахунок 14.01.2011 р. - датою порушення господарським судом Дніпропетровської області справи про банкрутство відповідача та введення з цієї дати мораторію на задоволення вимог кредиторів.

В судове засідання позивач не з'явився, але його представник, що з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, заборгованість підприємства відповідача перед позивачем не визнав, вважаючи, що позивач не надав належних доказів наявності заборгованості із заробітної плати. Крім того, навіть, якщо така заборгованість дійсно має місце, вона, на думку представника відповідача, виникла не з вини підприємства відповідача. Представник відповідача зазначив, що підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до статті 117 КЗпП є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Представник відповідача погодився, що не слід вважати відсутністю вини власника за обставин, коли на підприємстві відсутні гроші на розрахунковому рахунку, існують фінансові труднощі підприємства тощо. Водночас, зазначив він, не можна вважати, що вину власника виключає лише нгпереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належним чином виконати свої обов'язки перед працівником, якщо власник прояьляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника. При цьом> він наполягає на наступному: ДВКУ КП ДОР «АВ» здійснювало свою господарську діяльність в період з 01.12.2008 р. по 03.03.2009 р. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16 на підставі рішення сесії Дніпропетровської обласної ради №495-17/У від 27.11.2008 р. Штат працівників ДВКУ КП ДОР «АВ» складав більше 1000 співробітників. Згідно Положення, ДВКУ КП ДОР «АВ», здійснювало самостійнл господарську діяльність, мало свої розрахункові рахунки, свій штат працівників, самостійно вело бухгалтерську та фінансову звітність підприємства. Нарахування та виплата заробітної плати відносилась до прямих службових обов'язків головного бухгалтера ДВКУ КП ДОР «АВ» ОСОБА_4, що на день розгляду справи займає посаду головного бухгалтера Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал». Рішенням Адміністративного суду Дніпропетровської області від 03.03.2009 р. рішення сесії Дніпропетровської обласної ради №495-17/V від 27.11.2008 р. було скасовано. Внаслідок чого, 03.03.2009 р. працівниками виконавчої служби були проведені виконавчі дії. результатом яких стало примх сове обмеження доступу до приміщень на території підприємства співробітникам ДВКУ КП ДОР "АВ". Під час вчинення вказаних дій працівниками державної виконавчої служби акти прийому - передачі документів не надавались на адресу КП ДОР «Аульський водовід». Всі документи ДВКУ КП ДОР «АВ» залишились в будівлі за адресою: вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ. Відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати, також не були передані працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ». В той же день за вищевказаною адресою розпочало свою діяльність Комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської Ради «Дніпродзержинськводоканал». 28.05.2009 Дніпродзержинською міською радою було прийнято рішення про початок роботи КВП ДМР «Міськводоканал», місцезнаходження: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16. Доступу до вказаного приміщення у КП ДОР «Аульський водовід» не має. Архіви ДВКУ КП ДОР «АВ» (в тому числі відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати за лютий-березень 2009 р.), що знаходилися за вищевказаною адресою, не були передані головному підприємству - КП ДОР «Аульський водовід», тобто відповідачу по справі. Для нарахування заробітної плати за лютий - березень 2009 р. необхідна первинна документація (табеля обліку робочого часу, накази тощо), що не була передана КП ДОР «Аульський водовід» в березні 2009 р. За поясненнями представника відповідача, КП ДОР «Аульський водовід» вчиняє всі необхідні дії для вирішення ситуації, що склалася, а саме: листами вих.№846/5-1 від 12.08.09 р., вих.№ 1095/5-1 від 23.10.09 р., вих.№1305/5-1 від 25. 2.2009 р., вих..№1056/5-1 від 11.02.2010 р., КП ДОР «Аульський водовід» зверталося до КВП ДМР «Міськводоканал» з пропозицією надати вищезгадані документи, листами 1304/5-1 від 25.12.2009 р. та вих.№1057/5-1 від 11.02.2010 р. КП ДОР «Аульський водовід» зверталося до органу управління КВП ДМР «Міськводоканал» - Дніпродзержинської міської ради посприяти передачі цих документів, але питання стосовно передачі документів, завдяки яким було б можливо здійснити нарахування та виплату заробітної плати колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ» залишається не вирішеним. Крім того, листом №1076/5-1 від 22.02.2010 р. КП ДОР «Аульський водовід» звернулося до органів внутрішніх справ з заявою про проведення слідчих дій стосовно пошуку та виїмки документів із нарахування та виплати заробітної плати працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ», що можуть знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 16. (будівля Міськводоканалу). Станом на день розгляду справи, відповіді від органів внутрішніх справ не надійшло. Питання стосовно нарахування та виплати заробітної плати колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ» залишається не вирішеним через відсутність інформації у головного підприємства - КП ДОР «Аульський водовід» - відповідача по справі. На підставі вищевикладеного, на думку представника відповідача, можна дійти висновку, що невиплата заробітної плати виникла не з вини підприємства, а вжиті заходи, які спрямовані на отримання документів, свідчать про відповідальність та дбайливість керівників КП ДОР «Аульський водовід», тому посилання позивача на статтю 117 КЗпП є необгрунтованим. 14.01.2011 р. відносно Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На теперішній час справа розглядається у господарському суді першої інстанції. Мораторій на задоволення вимог кредиторів не знято. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Крім того, представник позивача також зазначив, що 02.07.2010 р. прокуратурою Криничанського району Дніпропетровської області було порушено кримінальну справ/ за фактом грубого порушення законодавства про працю, пов'язаного із невиплатою заробітної плати відносно посадових осіб ДВКУ КП ДОР «АВ» за ознаками складу злочину, передбаченого ч.і ст.172 КК України, але постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2010 р. зазначену постанову про порушення кримінальної справи було скасовано. Зазначений факт, на думку представника відповідача, свідчить про те, що вини підприємства у виникненні заборгованості із заробітної плати немає. На підприємстві відповідача створено комісію по трудових спорах щодо вирішення питань стосовно виплати заборгованості по зарплаті колишнім працівникам підприємства та його відокремленого підрозділу - ДВКУ КП ДОР «АВ», в засобах масової інформації (ОСОБА_5 від 06.04 2011 р.) розміщено оголошення стосовно порядку роботи цієї комісії. Представник відповідача теж є членом цієї комісії, але, за його поясненнями, станом на час розгляду справи, жодних позитивних рішень стосовно виплати заборгованості по зарплаті комісія ще не прийняла, хоча звернення колишніх працівників підприємства з цього приводу до комісії були.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини:

У відповідність до вимог ч.і ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 11 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року працював у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» (ДВКУ КП ДОР «АВ») на посаді двірника дільниці з експлуатації насосних станцій. Звільнено його з зазначеного підприємства було наказом № 521 від 03.03.2009 року по Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінню комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці, копія якої залучена в матеріали справи. Згідно до записів в трудовій книжці підтверджується той факт, що Позивач відпрацював всі робочі дні в період з 01.01.2009 р. по 03.03.2009 р., при цьому будь-які відомості стосовно того, що позивача звільнено за прогул, або оголошувались догани за відсутність на робочому місті тощо в трудовііі книжці відсутні, (а.с.5-6).

На підтвердження того, що відповідач при звільненні не провів з позивачем повного розрахунку та заборгував позивачу заробітну плату за період з 01.02.2009 року по день звільнення 03.03.2009 року, до матеріалів справи залучено витяг по рахунку приватного клієнта ОСОБА_3 -позивача по справі з АТ «Укрсіббанк», згідно до якого, у 2009 році на зарплатний картковий рахунок позивача грошові кошти не надходили (а.с.54)

Судом також досліджено витяг з індивідуальних відомостей Пенсійного Фонду України про застраховану особу - позивача, згідно до якого, останній заробіток, отриманий позивачем від ДВКУ КП ДОР «АВ», про який це підприємство звітувало у Пенсійний Фонд України склав 567,45 грн., та відбулося це у грудні 2008 р. Протягом 2009 р. зазначене підприємство взагалі не подавало будь-яких відомостей по позивачу до Пенсійного Фонду України (а.с.46,47).

Цей доказ у сукупності із відомостями, отриманими від банку щодо руху коштів по зарплатній картці позивача та записами в його трудовій книжці про відпрацьований позивачем на підприємстві відповідача час, підставами звільнення з підприємства та відсутністю доган за прогули, свідчить про відсутність будь-яких даних щодо повного розрахунку відповідача з позивачем на день його звільнення, тобто підтверджує факт утворення заборгованості відповідача перед позивачем по належних йому до сплати при звільненні сум за період з 01 лютого 2009 року по 3 березня 2009 року.

Водночас відповідач та його представник не тільки не надали жодних доказів того, що позивачу було сплачено належні йому виплати за відпрацьований на підприємстві час при звільненні його з підприємства але й не вжили жодних дійових заходів, щоб з'ясувати суму цих виплат протягом понад два роки поспіль. Більш того, ними пропонувалося навіть не приймати до уваги як докази наявності заборгованості очевидні факти - відсутність перерахувань зарплати позивачу у 2009 році, підтверджений банківською установою, та довідку Пенсійного Фонду України про відсутність відомостей щодо нарахування зарплати у 2009 році, шо вказує на відсутність у відповідача зацікавленості у встановленні істини, а з цим і намагання у такий спосіб уникнути сплати належних позивачу коштів. З іншого боку, за поясненнями представника відповідача, який є членом вищезгаданої комісії' по трудових спорах, на теперішній час по інших зверненнях колишніх працівників стосовно виплати заборгованості по заробітній платі, ця комісія зараз (через два роки після утворення заборгованості) надіслала запити до банку, щоб з'ясувати, які суми були сплачені працівникам на підприємстві у 2009 році. Поважних причин, які б заважали відповідачу це зробити одразу після зникнення бухгалтерських документів, представник позивача не навів. Саме така некваплива позиція відповідача у питанні розрахунку із звільненими працівниками і є причиною виникнення у нього заборгованості по зарплаті перед позивачем та такого тривалого непогашення (понад два роки) цієї заборгованості. Заходи, вжиті з цього приводу відповідачем - листування із Комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської Ради «Дніпродзержинськводоканал» стосовно видачі бухгалтерських документів, з цього ж питання із органом управління КВП ДМР «Міськводоканал» - Дніпродзержинською міською радою, вочевидь є чедостатніми та визнати їх вичерпними у питанні з'ясування розмір заборгованості по зарплаті неможливо (а.с. 19-24, 60-65). Жодних судових позовів щодо витребування майна (бухгалтерської документації) із незаконного володіння, також як і звернень в правоохоронні органи щодо порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння цими документами та їх вилучення під час розслідування такої справи, або проведення обшуку з метою встановлення їх місцезнаходження, з боку відповідача не відбулося. Звернення відповідача до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України від 22.02.2010 р., через рік після подій із примусовим виселенням ДВКУ КП ДОР «АВ»з будівлі за адресою: вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ, має ознаки штучного створення видимості намагання відповідача встановити істину їа допомогою правоохоронних органів, оскільки в цьому зверненні навіть немає вимоги щодо порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння документами, але ставиться питання про проведення слідчих дій (по якій кримінальній справі, невідомо) стосовно розшуку та виїмки відомостей по нарахуванню та виплаті заробітної плати по ДВКУ КП ДОР «АВ» (а.с.25,65). Закономірно, що на таке звернення Заводський РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України навіть не надав ніякої відповіді, оскільки чинне кримінально-процесуальне законодавство не передбачає проведення будь-яких слідчих дій без порушення кримінальної справи, а такої вимоги з боку заявника не було, навпаки, в зазначеному зверненні відповідачем зроблено акцент на тому, що існує декілька судових процесів за цивільними позовами колишніх працівників ДВКУ КП ДОР «АВ» по стягненню заборгованості по зарплаті, що, безперечно, надало можливість Заводському РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України зробити висновок про відсутність підстав для реагування кримінально-правовими засобами.

Посилання представника відповідача на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області щодо скасування постанови прокуратури Криничанського району про порушення кримінальної справк відносно посадових осіб ДВКУ КП ДОР «АВ» за ст.172 ч.1 КК України (а.с.68), як на підставу для висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та її непогашенні тривалий час, теж не можна прийняти до уваги. З суб'єктивної сторони цей злочин характеризується виною у формі прямого умислу, при цьому вина має бути доведена конкретної службової особи (осіб) підприємства та ця форма вини як за своєю сутністю так і за своєю правосуб'єктністю докорінно відрізняється від форми вини, визначеної диспозицією ст. 117 КЗпП України. У розумінні цієї норми Закону, для виплати працивникові його середнього заробітку за весь час затримки, має бути наявна вина власника підприємства, або уповноваженого ним органу. Така вина може бути виражена не тільки у формі прямого умислу, але й може мати ознаки необережної форми, наприклад, в даному випадку може мати місце службова недбалість посадових осіб підприємства - боржника стосовно збереження бухгалтерської документації, або невжиття ними належних заходів щодо відновлення втраченої документації, тобто діяння цих осіб може утворювати склад злочину, передбаченого ст.367 КК України. Більш того, така вина конкретних посадових осіб підприємства може бути кваліфікована не тільки за ознаками кримінального злочину, але й за ознаками адміністративного правопорушення (ч.і ст.41 КУпАП). Тобто відсутність на теперішній час фактів кримінального переслідування службових осіб підприємства відповідача за фактом невиплати заробітної плати позивачу та не проведень я повного розрахунку з ним на день звільнення зовсім не означає відсутності вини власника підприємства, або уповноваженого ним органу в утворенні заборгованості та її не погашенні до теперішнього часу.

На це вказують не тільки вищезазначені факти невжиття усіх можливих та достатніх заходів щодо встановлення розміру заборгованості перед позивачем та погашення цієї заборгованості, але й той факт, що Комісію по трудових спорах на підприємстві відповідача для вирішення питання про встановлення заборгованості перед колишніми працівниками ДВКУ КП ДОР «АВ» та погашення цієї заборгованості було створено лише 30.12.2009 р., тобто, коли з моменту утворення заборгованості по зарплаті до моменту створення зазначеної комісії минуло десять місяців (а.с.67).

Повідомлення ж про створення зазначеної комісії, підприємство відповідача розмістило в засобах масової інформації лише 06.04.2011 р., тобто через термін часу, який складає понад два роки від моменту утворення заборгованості по зарплаті (а.с.55). Індивідуальних же повідомлень колишнім працівникам ДВКУ КП ДОР «АВ», в тому числі й позивачу стосовно можливості вирішити питання погашення заборгованості по зарплаті у позасудовому порядку, підприємство відповідача взагалі не направляло.

Усе зазначене в своїй сукупності вказує на те, що належну відпов дальність та дбайливість щодо вирішення питання про встановлення заборгованості перед колишніми працівниками ДВКУ КП ДОР «АВ» та погашення цієї заборгованості, керівництво підприємства відповідача не вживало.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності».

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідач не довів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості із заробітної плати перед позивачем та у не погашенні цієї заборгованості протягом понад два роки поспіль, оскільки усіх можливих та достатніх заходів щодо встановлення розміру заборгованості перед позивачем та погашення цієї заборгованості, ним не вжито, тобто належної дбайливості та відповідальності з цього питання відповідач не проявив. У зв'язку з чим в даному випадку вбачаються підстави для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Не можна вважати беззаперечними доказом на користь тези про бе?підставність вимог позивача й посилання представника відповідача на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про відмову у задоволенні аналогічного позову колишнього працівника ДВКУ КП ДОР «АВ» ОСОБА_6 від 26.10.2010 р. у справі №2-181/10 (а.с.26-28). оскільки зазначене рішення на теперішній час не набрало законної сили та оскаржується в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержанні винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, а в силу ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП України при звільненні працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок розрахунку середньої заробітної плати затверджений 08.02.1995р. Постановою КМУ №100, відповідно до п. 2 якого, середня заробітна плата розраховується з огляду на виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата. До складу зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, згідно п.3 цієї Постанови входить основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані.

Позивачем вірно розраховано суму його середнього заробітку для розрахунку виплати за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 37,80 грн. за один робочий день з урахуванням існуючої інформації про нараховану заробітну плату (а.с.44).

Статтею першою та другою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000 р. встановлено обов'язок підприємства, установи, організації незалежно від форми власності господарювання, у разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати, здійснити компенсацію громадянам втрати частини їх доходів. Згідно зі ст.З цього Закону, сума компенсацій нараховується шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу.

Позивачем правильно розраховано суму невиплаченої йому заробітної плати за період з 01.02.2009 р. по 03.03.2009 р. у розмірі 896,4) гривень, визначено компенсацію за невикористану відпустку (6 днів) за період роботи з 11.12.2008 р. по 03.03.2009 р., яка становить 226,80 гривень, та правильно визначена загальну суму невиплаченої заробітної плати і компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням втрати частини доходів за несвоєчасний розрахунок у розмірі 1125,92 гривень. Також правильно визначене позивачем і суму середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку за період з 04.03.2009 р. по 14.01.2011 р. (по дату порушення справи про банкрутство відповідача) у розмірі 17992,80 грн. (а.с.44,69).

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 19118,72 гривень, яка складається з 1125,92 гривень - суми невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку з урахуванням втрати частини доходів за несвоєчасний розрахунок та 17992.80 грн. - суми середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку за період з 04.03.2009 р. по 14.01.2011 р. (по дату порушення справи про банкрутство відповідача).

З урахуванням викладеного, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2,21,49,83,110,116,117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 158, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним розрахунком - задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за відпрацьований робочий час у період з 01 лютого 2009 року по 3 березня 2009 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у період роботи в Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» з урахуванням компенсації втрати частини доходів в сумі 1 125 грн. 92 коп.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 17 992 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягомдееяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев