Справа №2-674/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2011 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

при секретарі Олійник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання договору дійсним, зобовязання вчинити дії та стягнення збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання договору недійсним, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, зобовязання вчинити дії та стягнення збитків посилаючись на те, що вона є власницею транспортного засобу ВАЗ-21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

03 березня 2006 року між ним та відповідачкою був фактично укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобілю із розстрочкою платежу строком на три роки. Відповідачка в цей же день видала на його імя довіреність та вони між собою уклали в простій письмовій формі договір, за умовами якого автомобіль був переданий йому в оренду з правом викупу. Автомобіль він отримав 06 березня 2006 року. Загальна вартість автомобіля, яку він повинен був сплатити відповідачці складала 70000 грн., яка була розподілена на 35 місяців та кожного місяця він повинен був сплачувати відповідачці 2 000 грн., що він і робив до 30 жовтня 2008 року, оскільки в подальшому відповідачка відмовилась отримувати необхідну плату.

На момент закінчення строків платежів за договором купівлі-продажу відповідачка відмовилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля та отримання грошових коштів, у звязку з чим нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу було неможливе. Він гадав, що перехід права власності на спірний автомобіль здійснювався за допомогою довіреності та розписок шляхом фактичної передачі транспортного засобу та він з 2006 року користується вказаним автомобілем і працює на ньому, сплачуючи за нього платежі. Про те що, фактично купівля-продаж відповідає діючому законодавству на думку позивача свідчить те, що відповідачка була власником транспортного засобу та мала право розпоряджатися ним; її чоловік не заявляв жодних претензій щодо відчуження автомобіля, був присутній при отриманні грошей відповідачкою та сам особисто за дорученням отримував грошові кошти від нього, гроші за автомобіль були передані частково до 30 жовтня 2008 року і на теперішній час він має можливість та бажання передати відповідачу залишок коштів в сумі 6200 грн.; автомобіль НОМЕР_2 фактично переданий йому та викуплений ним і він користувався ним до 02 березня 2009 року, до закінчення строку дії довіреності. У звязку з чим, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-21043 ЗНГ 2005 року випуску, укладений між ним та відповідачкою та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і в останні редакції додаткової позовної заяви просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-21043 ЗНГ 2005 року випуску, укладений між ним та відповідачкою та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль; зобовязати МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в дніпропетровській області зареєструвати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки та вартість послуг автостоянки в сумі 58421 грн., посилаючись на те, що з 03 березня 2009 року він через закінчення терміну дії довіреності, він позбавлений можливості працювати на ньому, тому тільки 15 квітня 2009 року зміг знайти автомобіль на якому почав працювати, взявши його в оренду, сплачуючи щоденно по 100 грн. за 26 робочих днів в місяць і сума упущеної вигоди за період з 04 березня 2009 року по 20 січня 2011 року становить 58700 грн. Також вартість послуг автостоянки за зберігання спірного автомобіля складає 1584 грн., а 1863 грн. повинен сплатити борг відповідачці, а тому просив стягнути з неї всього 58421 грн.

ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_1 зустрічний позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власницею автомобіля ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_1 захотів придбати у неї вказаний автомобіль і вона запропонувала йому звернутися до нотаріальної контори для оформлення належним чином договору купівлі-продажу, але він просив її цього не робити і поспішати укладати договір. 03 березня 2006 року між нею та ОСОБА_1 було прописано договір про придбання ОСОБА_1 спірного автомобіля, надано технічний паспорт на автомобіль та видано нотаріально посвідчену довіреність на його імя. Договір було укладено на три роки з 06 березня 2006 року по 06 березня 2009 року. Загальна сума виплати за умовами договору складала 70000 грн. Договором передбачалося, що ОСОБА_1 кожного місяця повинен був сплачувати по 2000 грн., але сплачував інші суми, найбільша з яких за місяць була 1000 грн., в 2009 році не сплачував взагалі ніяких сум. Вона неодноразово просила ОСОБА_1 повернути їй автомобіль, але він їй відмовляв, а тому просила визнати договір купівлі-продажу між нею та ОСОБА_1 недійсним, зобовязати його повернути їй спірний автомобіль і технічний паспорт та стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, вказала, що він безпідставний, позивач не сплатив їй всю суму за автомобіль, його розрахунки по оренді не відповідають дійсності та між ними не було досягнуто домовленості щодо всіх умов його виконання та посвідчення та просила в задоволенні позову відмовити, підтримавши зустрічний позов.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали та просили суд їх задовольнити, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову.

Третя особа направила на адресу суду листа, в якому просили розглядати справу без участі їхнього представника.

Суд, вислухавши думку позивача, його представника позивача, відповідача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб автомобіль ВАЗ-21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯАВ № 007359, виданого Дніпропетровським МРЕВ-1 УДАІ УМВС

України в Дніпропетровській області 24 березня 2006 року.

03 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобіля із розстрочкою платежу строком на три роки. ОСОБА_2 в цей же день видала на імя ОСОБА_1 довіреність на право управління спірним автомобілем та вони між собою уклали в простій письмовій формі договір, за умовами якого автомобіль був переданий ОСОБА_1 в оренду з правом викупу. Спірний автомобіль ОСОБА_1 отримав 06 березня 2006 року. Загальна сума сплати за автомобіль складала за договором 70000 грн., та була розподілена на 35 місяців і кожного місяця ОСОБА_1 повинен був сплачувати ОСОБА_2 по 2 000 грн., позивач щомісяця сплачував відповідачу кошти за оренду та в рахунок укладеного договору до 30 жовтня 2008 року, але не у повному обсязі і в подальшому ОСОБА_8 відмовилась отримувати необхідну плату, у звязку із виникненням розбіжностей між ними. Доказами сплати сум ОСОБА_1 є копії розписок ОСОБА_2 на суму 58000 грн., тобто договір, укладений між ними не виконано, оскільки сплачено не всю обумовлену суму у розмірі 70000 грн., що підтверджується матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_2 заперечує проти продажу належного їй на праві власності автомобіля та не бажає укладати договір купівлі-продажу та посвідчувати його нотаріально, а навпаки просила ОСОБА_1 повернути їй спірний автомобіль.

Згідно ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, але відповідно до ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Правила ст.220 ЦК України не поширюється на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст.210,640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і такими що не породжують для сторін прав і обовязків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державної реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК Україи у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони не досягли всіх істотних умов договору, тому він не може вважатися укладеним. Більш того, відповідно до вказаних норм ЦК України, вказаний договір, укладений між сторонами є нікчемним, оскільки він не посвідчений нотаріально та не може породжувати прав та обовязків (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Відповідно до п. Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 Про затвердження „Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів,

марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, підставою для реєстрації в ДАЇ можуть бути - договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду із позовом на підставі ст.1212 ЦК України щодо повернення сплаченої за неукладеним договором суми.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_9, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вже було встановлено в судовому засіданні, сторонами не було виконано умов договору та не додержано вимог щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тобто і утримання ОСОБА_1 у своєму володіння спірного автомобіля та технічного паспорту на нього є незаконним.

З урахуванням викладеного, суд вважає зустрічний позов ОСОБА_2 обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

Що стосується вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування їй моральної шкоди, то суд вважає ці вимоги необґрунтованими та не підлягаючими до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 215, 223 ЦПК України, ст.ст. 203,205, 210,215, 219, 220, 640 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про визнання договору дійсним, зобовязання вчинити дії та стягнення збитків відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про визнання договору недійсним, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати договір від 03 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним.

Зобовязати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-21043 ЗНГ, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов ХТК 8358, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯАВ №007359, виданого Дніпропетровським МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 24 січня 2006 року та повернути технічний паспорт на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.О. Макаров