АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про повернення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про повернення боргу, посилаючись на те, що за нотаріально посвідченим договором позики від 07.09.2009 року він надав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 57249 грн. з умовою їх повернення рівними частинами по 4770 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця, строком повернення позики до 31.08.2010 року.

Оскільки, відповідач умови договору не виконує, протягом двох місяців позику не повертає, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 57249 грн., пеню в сумі 2575,80 грн., 598,25 грн. судового збору та 260 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 14.09.2011 року, задоволено позов ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 57249 грн., пеню в сумі 2575,80 грн., 598 грн. судового збору та 260 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано пояснень позивача про добровільну сплату суму боргу в повному обсязі. Крім того, в рішенні суду наявні численні помилки, що свідчать про його незаконність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2009 року між сторонами укладено договір позики грошей на суму 57249 грн. строком повернення до 31.08.2010 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за №1898.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту невиконання зобовязання відповідачем щодо повернення грошей, отриманих ним в позику від позивача, та його обовязку у звязку з цим сплатити суму боргу та пеню за невиконання зобовязання щодо повернення грошей в розмірі, передбаченому договором.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як зазначено в ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець), України передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і також якості.

В п.1 укладеного договору позики від 07.09.2009 року (а.с. 5) передбачено, що ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність до підписання цього договору 57249 грн., що є еквівалентом 6361 дол. США на момент укладення цього договору.

Факт отримання грошей в борг від позивача в сумі 57249 грн. відповідачем не оспорюється.

Відповідно до умов укладеного договору позики (п.2, 3) сторони домовилися, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю позику до 31.08.2010 року включно, з умовою повернення грошей рівними частинами по 4770 грн., що є еквівалентом 530 дол. США щомісячно до 28 числа кожного місяця.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобовязання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобовязання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, витікає, що на іншу сторону договору позикодавця покладається обовязок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст. 549-552 ЦК України. Зазначена неустойка нараховується в грошові або майновій формі від дня коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві.

Згідно п. 4 договору позики, за прострочення виконання зобовязання за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.

Частина 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України покладає на кожну із сторін обовязок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується доводами апеляційної скарги, відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на повернення суми боргу за договором позики позивачу, однак жодних доказів в підтвердження своїх доводів, а саме: розписки про повернення боргу чи боргового документу, не надає.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що у строк та в порядку встановленому договором, відповідач не повернув суму боргу в розмірі 57249 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення цієї суми боргу з відповідача на його користь, а також пені в сумі 2575,80 грн., розрахованої у відповідності до п.4 умов укладеного договору позики.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо наявності в рішенні суду чисельних помилок орфографічного характеру, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань, оскільки такі помилки не впливають на його суть.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: