Справа №22-ц-2302/11 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Кононенко О.Ю.,

суддів - Семеній Л.І., Хвостика С.Г

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2, до відділу Державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа орган опіки та піклування Конотопської міської ради, про виключення майна з акту опису і зняття з нього арешту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

При цьому вказує, що суд дійшов невірного висновку про відповідність дій державного виконавця вимогам закону України «Про виконавче провадження», оскільки його діями порушено права та інтереси його неповнолітньої дитини.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не зявились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави мйнових прав, предметом якого є належний заставодавцю будинок №19 по вул.Луговій в м.Конотопі (а.с.57-62, 65, 66-68).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто 103780 грн. 83 коп. заборгованості за вказаним кредитним договором на користь ПАТ КБ «ПриватБанк(а.с.55-56).

17 серпня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 при примусовому виконані зазначеного рішення суду описано і накладено арешт на будинок №19 по вул.Луговій в м.Конотопі, про що складено акт, яким встановлено обмеження в розпорядженні будинком (а.с.8-9).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діями державного виконавця щодо накладення арешту на будинок не було порушено право на житло неповнолітньої ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає, що такий висновок місцевого суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

З розяснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14 вбачається, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник є власником нерухомого майна, переданого в заставу, а також є боржником, який забезпечив виконання своїх зобовязань передачею у заставу банку майнових прав на належне йому нерухоме майно , а особою, в інтересах якої накладено арешт, є ПАТ «КБ «ПриватБанк».

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 до державного виконавця ВДВС Конотопського МРУЮ, який є стороною виконавчого провадження, і титульним володільцем спірної нерухомості, про звільнення майна з-під арешту не відповідають передбаченим законом способам захисту цивільних прав і інтересів.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення заявлених вимог позивача відсутні.

Дії відповідача у даній справі - державного виконавця ВДВС Конотопського МРУЮ щодо накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 відповідають закону і не порушують прав та інтересів його дитини.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2011 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 47 грн.05 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: