Справа № 22-ц-946/11 Головуючий у 1 інстанції: Береза В.І.
Категорія 41 Доповідач : Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Цяцяка Р.П.

Суддів Мікуш Ю.Р., Мацей М.М.

при секретарі: Панчук І.С.

з участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2010 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2010 року задоволено позов ВАТ Галичфарм до ОСОБА_1, ОСОБА_2 Про усунення перешкод в користуванні майном та повернення майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення.

Зобовязано відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні майном належним позивачу, а саме квартирою у відомчому житловому будинку по вул. І.Франка, 1 у с.Дроговиж Миколаївського району Львівської області.ю Виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 із займаного будинку у житловий будинок, належний на праві власності ОСОБА_3 у с.Дроговиж Миколаївського району Львівської обл. по вул. Львівській, 20.

У зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ВАТ Галичфарм, Дроговизької сільської Ради, виконавчого комітету Дроговизької сільської ради, Стрийського ДК МБТІ Про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 30.11.2000 р. № 94 Про оформлення права власності на виробничі будівлі та споруди ЦМК Дроговизького хіміко-фармацевтичного заводу ВАТ Галичфарм в частині оформлення та видачі ВАТ Галичфарм свідоцтва про право колективної власності на відомчий будинок У площею 101,4 кв.м., який значиться у переліку рішення № 16 у с.Дроговиж по вул.Ів.Франка, 1 Миколаївського району Львівської області, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на ЦМК ВАТ Галичфарм у с.Дроговиж по вул. І.Франка , 1 Миколаївського району Львівської обл. виданим на підставі рішення № 94 від 30.11.2000 р. Дроговизької сільської ради в частині реєстрації права власності на відомчий житловий будинок У пл. 136,2 кв.м. у с.Дроговиж вул. І.Франка, 1, визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2 власниками на право сумісної власності житлової квартири № 2 у житловому будинку с.Дроговиж вул. ОСОБА_5, 1, яка складає Ѕ частини житлового будинку відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначала, що вважають оскаржуване рішення суду повністю незаконним, необгрунтованим, таким, що суперечить матеріалам справи, доказам, які вони надали суду, а також суперечить фактичним обставинам справи.

Всупереч доказам, що є в матеріалах справи, суд прийшов до неправильного висновку про те, що спірний житловий будинок не є житловим фондом.

Суд не звернув уваги, що в записах погосподарських книг Дроговизької сільської Ради, починаючи з 1981 р. та по 2010 р. житловий будинок по вул. І.Франка, 3 у с. Дроговиж зареєстрований як житловий.

Згідно копій погосподарських книг Дроговизької сільської ради з 1964 р., які ними додаються до апеляційної скарги, вбачається, що спірний будинок зареєстрований як житловий та у ньому тривалий час проживав директор колишнього спиртзаводу ОСОБА_6 разом із сімєю.

На спірний житловий будинок видана Будинкова книжка Прописка осіб, які там проживали зареєстрована не лише у сільській Раді, але й у паспортному відділенні Миколаївського РВ УМВС України, що вбачається із відміток у їхніх паспортах.

Суд не дав оцінки тому факту, що з ними був укладений Дроговизьким спиртзаводом договір житлового найму та вони регулярно сплачували заводу квартирну плату та сплату за комунальні послуги.

Відповідно до рішення виконкому Дроговизької сільської Ради № 58 від 22.08.1989 р. Про впорядкування назв вулиць і нумерації житлових будинків в с.Верхньодорожне та Устя вказано вул. Ів.Франка № 3 ОСОБА_1 Тому спірний житловий будинок ніколи не був під № 1. Він був та є окремо від ЦМК.

Суд вважає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, а не відносини, які регулюються за нормами Житлового кодексу України, якими регламентовано питання виселення із житлових приміщень без надання інших та з наданням таких.

Прийнявши рішення про переселення їх у житловий будинок в с.Дроговиж по вул. Львівській, 20, суд не запитав думки мешканців цього будинку про можливість спільного проживання.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задоволити їх позовні вимоги.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_7, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс ВАТ Галичфарм Дроговизький хіміко-фармацевтичний завод в цілому майновий комплекс в кількості 28 будівель в с.Дроговиж Миколаївського району Львівської області по вул. І.Франка, 1 належить ВАТ Галичфарм на праві колективної власності.

Свідоцтво, видане на підставі рішення виконкому Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 30.11.2000 р. № 94 (а.с.6,7). Як пояснила в суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1, зазначеного вище рішення та свідоцтва про право власності вона не оскаржувала. Згідно довідки Дроговизької сільської Ради від 20.11.2006 р. спірний будинок, у якому проживають відповідачі ОСОБА_1, не знаходиться на балансі Дроговизької сільської Ради (а.с.8).

Згідно предявленого відповідачами рішення виконкому с.Верхньодорожнє Миколаївського району № 58 від 22.08.1989 р. Про впорядкування назв вулиць і нумерацію житлових будинків в с.Верхньодорожне і Устя житловий будинок, у якому проживає ОСОБА_1 рахується під № 3 вул. І.Франка. Після передачі зазначеного будинку у власність відповідача в 2000 р. останній входить як одне з відомчих приміщень ЦМК ВАТ Галичфарм Дроговизький хіміко-фармацевтичний закод. Оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд прийшов до вірного висновку, і цього не заперечила відповідачка ОСОБА_1, що будинок у якому знаходиться її квартира має статус відомчого.

Доводи апеляційної скарги, що спірний будинок житловий не підтверджено жодними доказами. Відповідачкою не предявлено копії рішення адміністрації та профспілкового комітету про виділення їй квартири у спірному будинку, копію ордера, що у вдповідності до ст. 52 ЖК України є підставою для отримання житла.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Правильним є висновок суду про те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

Із акту про право користування землею Дроговизького спиртзаводу видно, що земельна ділянка виділялася для спиртзаводу (а.с.81-84) та його виробничих потреб.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1ё, 314 ч.1п.1, 315, 319 ЦПК України, - колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сирли з моменту її проголошення, може бути оскаржена у суд касаційної інстанції на протязі 20 днів.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Ю.Р.Мікуш