АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_5» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ ОСОБА_5», про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працюючи протягом тривалого часу на підземних роботах в умовах несприятливого мікроклімату на ВАТ «Суха Балка», він отримав професійне захворювання, у звязку з чим висновком МСЕК від 22.08.2008 року йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 25%, безстроково, починаючи з 18.08.2008 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 125000 грн. та 300 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 31250 грн., а також - на користь держави 8,50 грн. судового збору та 15 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи.

Так, суд помилково застосував положення загальних норм діючого законодавства замість спеціальних законів, які регулюють відшкодування шкоди; не зясував, що ВАТ «Суха Балка» не є належним відповідачем по справі; не встановив, які саме незаконні дії роботодавця спричинили моральну шкоду позивачу; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, розмір моральної шкоди необґрунтований; судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди та не зясовано причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу впродовж 34 років 4 місяці працював на посадах підземного гірничого майстра, підземного начальника та заступника начальника дільниці ШБУ ВАТ «Суха Балка», виконуючи роботи в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 24.06.2008р. у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом - хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легень 1-2 ст.), ЛН 1-2 ст.

Актом № 45 розслідування хронічного професійного захворювання від 18.07.2008 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 22.08.2008р. первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25%, безстроково, починаючи з 18.08.2008 року.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 45 розслідування хронічного професійного захворювання від 18.07.2008 року (а.с. 18-20) причиною професійних захворювань ОСОБА_2 є робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони, яке виникло у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_5» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 22.08.2008р., тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 21), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 22.08.2008р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визначеного ним розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначено судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності та відсутність погіршення стану здоровя, пов'язані з отриманим професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 31250 грн. до 20000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_5» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2011 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_5» на користь ОСОБА_2 з 31250 грн. до 20000 грн. (двадцяти тисяч грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: