Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1168/2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2011 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

ОСОБА_2

при секретарі Бурими В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: друга державна нотаріальна контора м. Запоріжжя, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсною довіреності на укладання договору дарування, визнання недійсним договору дарування від 28.02.1995 року, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним договору дарування від 12.07.2000 року та витребування від добросовісного набувача та визнання права власності на 41/100 частини будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: 2-а державна нотаріальна контора м. Запоріжжя, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з вищезазначеним позовом.

В позові зазначав, що йому на праві приватної власності належала 41/100 частина будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі, подарована йому його матір'ю ОСОБА_7 згідно договору дарування, посвідченого 2-ю державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя 28.02.1991р. реєстровий № 2-401. Право власності на належні позивачеві 41/100 частини будинку зареєстровано за ним ОП «ЗМБТІ».

07 листопада 2006р. в судовому засіданні під час розгляду Ленінським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи № 2-2348/2006 за його позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання свідоцтва про право спадщину частково недійсним та визнання права власності, позивачеві зі слів ОСОБА_4 стало відомо, що вона, по виданій позивачем під час перебування у Росії на її ім'я довіреності подарувала належну позивачеві 41/100 частину будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі його матері ОСОБА_7.

2

Позивач зазначає, що ніякої довіреності своїй сестрі ОСОБА_4 на дарування від мого його імені належних йому 41/100 частин будинку його матері ОСОБА_7, посвідченої нотаріусом м. Одінцово Московської області 22 лютого 1995р. за реєстровим № 1-3524, він ніколи не давав. Також він нікому не дарував і ніколи нікого не уповноважував від його імені дарувати належну йому частину вказаного будинку.

Вважає, що його сестра ОСОБА_4 якимось чином , підробивши довіреність, та скориставшись його відсутністю в будинку, маючи доступ до оригіналів його правовстановлюючих документів, уклала за цією підробленою довіреністю спірний договір дарування від 28.02.1995р. (реєстровий номер 697) у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10.

12.06.1999р. померла мати позивача.

17.05.2006 р. позивачеві було повідомлено Другою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, що за реєстровим №№ 4-1818, 4-1820, були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі та на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, на ім'я ОСОБА_4.

Ознайомившись в порядку ст. 27 ЦПК України з матеріалами цивільної справні 2-2348/2006, позивач дізнався також, що відповідач ОСОБА_4 подарувала належну їй на підставі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі частину цього будинку -ОСОБА_4 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5) К.В., про що свідчить договір дарування будинку від 20.07.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

Посилаючись на зазначені обставині просив суд, визнати недійсною довіреність на дарування ОСОБА_7 41/100 частини будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі, видану ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, посвідчену нотаріусом м. Одінцово Московської області 22 лютого 1995р. за реєстровим номером 1-3524; визнати недійсним договір дарування ОСОБА_3 ОСОБА_7 41/100 частини будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі від 28 лютого 1995 р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 28.02.1995 року, реєстровий номер 697; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі, видане Другою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя на ім'я ОСОБА_4 21.12.1999 р. за реєстровим № 4-1818; визнати частково недійсним договір дарування будинку від 20.07.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 20.07.2000 року за реєстровим № 3482 в частині дарування ОСОБА_4 ОСОБА_9 41/100 частини будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі; витребувати від добросовісного набувача ОСОБА_9 41/100 частину будинку № 47 по вул. Третьої п'ятирічки в м. Запоріжжі; визнати за ОСОБА_3 право власності на 41/100 частину вказаного будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляцініа скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи у задовлені позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності на дарування ним частки житлового будинку від 22.02.1995 року, суд обгрунтовно виходив з недоведеності позивачем підстав для визнання такого факту.

3

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з посиланням на вимоги норм ст.48, 49 ЦК УРСР в редакції 1963 року предявлено позов про визнання недійсною довереності на укладення договору дарування від 22.02.1995 року та наступних після цього договорів.

За нормами ст.48 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що недійсною є угода, яке не відповідає вимогам закону.

Позивачем по справі не було зазначено закону, якому не відповідає довіреність від 22.02.1995 року за реєстровим номером 1-3524 про надання ним права своїй сестрі ОСОБА_4 на дарування належній йому 41/100 частці будинку № 47 по вул. Третьої пятирички в м. Запоріжжі на імя матері позивача- Крилової Л.І..

Належним доказом підробки довіреності, про вказує позивач у підтвердеження своїх доводів і про що правильно зазначено судом, є вирок у кримінальній справі, якого за таким фактом у цій справі не мається.

Неповні дані вищезазначеної довіреності в частині відсутності призвища нотаріуса, які неможливо у теперішній час зясувати у звязку із спливом загального трирічного терміну зберігання документів не є достатнім доказом для визнання факту її підробки.

Також позивачем не було доведено наявності підстав, передбачених ст.49 ЦК УРСР для визнання недійсним вищезаначеної довіреності, яка передбачає здійснення за змовою сторін угоди з метою завідомо протиправною інтересам держави, оскільки відповідачем ОСОБА_4, яка була стороною угодою, ці факти спростовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про відмову у задовлені заявленого позову у звязку з недоведеністю підстав для визнання недійсною довіреності про дарування частки житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи і відповідає вимогам діючого на той час норм цивільного законодавства. А тому додаткових підстав, не маючих значення при недоведеності позову, а саме щодо визнання пропуску строку позовної давності заявлених позовних вимог для відмови у задоволені цього позову не потребується.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду у цій справі не мається.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2010 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: