Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Пугачовій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів в Одеської області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: Одеське міське управління земельних ресурсів, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітету України по земельним ресурсам» Одеської регіональної філії про визнання права власності на земельну ділянку,

встановила:

03 березня 2007р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, треті особи: Одеське міське управління земельних ресурсів, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітету України по земельним ресурсам» Одеської регіональної філії про визнання права власності на земельну ділянку площею 699кв.м., розташовану по вулиці Дмитра Донського № 59 у м. Одесі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що вона є власником 1/23частини не житлових будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї «Вогник» і користувачем земельної ділянки загальною площею 1848,9кв.м., яка розташована в м. Одесі по вулиці Дмитра Донського 59, межі якої проходять по осі 6 довжиною 25,44 м., по осі 8 довжиною 25,79 м., по осі Б-1 довжиною 27,44 м., по осі А довжиною 27,18 м.

Позивач вказала, що вона зверталася до Одеської міської ради разом із іншими співвласниками нежилих будівель і користувачами земельних ділянок, що розташовані за цією ж адресою, з колективною заявою про приватизацію земельної ділянки, однак колективне звернення у тому числі і її було залишено без реагування і відповіді на нього надано не було. Тому вона була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням суду від 27 вересня 2007р. позов ОСОБА_1 задоволено Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд культурно-оздоровчого центру дозвілля і сімї «Вогник» (а.с.127, 128-129).

Ухвалою апеляційного суду від 23 травня 2011р. апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокурора підтримав апеляційну скаргу.

Справа розглянута у відсутності представника Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів в Одеської області, ОСОБА_1, представника Одеської міської ради, представника треті особи: Одеське міське управління земельних ресурсів, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітету України по земельним ресурсам» Одеської регіональної філії, які були сповіщені про слухання справи належним чином.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представника прокуратури, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.213,215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів в їх сукупності.

Частиною ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2006р. позивачці ОСОБА_1 спільно з іншим співвласниками, належать в рівних частках на праві власності нежилі будівлі-споруди культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї „Вогник" загальною площею 1848,9кв.м., які розташовані в м. Одесі по вулиці Дм. Донського 59, на земельній ділянці площею 19145кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

Задовольнивши позов ОСОБА_1, суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст.ст.116, 118 ЗК України громадянин має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки у межах норм встановлених ЗК України один раз по кожному виду цільового використання.

Також суд послався на вимоги п.11 ст.118 ЗК України, що у разі відмови органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в передачі земельної ділянки у власність, питання вирішується у судовому порядку щодо визнання прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; з питань віднесених до їх компетенції (наприклад, про відмову в передачі у власність чи в продаж земельній ділянки, або розміщення об'єкту) суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за позивачем.

Судом вказано, що за результатами обстеження експерт зробив висновок про те, що з технічної точки зору, перешкоди для передачі у власність позивачу земельної ділянки відсутні. Тому суд визнав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, відповідають вимогам діючого законодавства України, підтверджені належними доказами і тому підлягають задоволенню, а порушене право захисту.

Судова колегія не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони зроблені у порушені вимог діючого законодавства.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки чистки (паю).

На підставі ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

На підставі пункту 34 ч. І ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Тобто, питання щодо передачі у власність громадян земельних ділянок, розташованих в межах м. Одеси, вирішується виключно Одеською міською радою.

Тому рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, постановлено в порушення існуючого порядку передачі земель у власність громадян, передбаченого чинним законодавством України.

Листом Верховного Суду України № 19-3767/0/8-08 від 29.10.2008р. звернуто увагу на недопущення використання судових рішень задля неправомірного набуття права власності на земельні ділянки, та зазначено, що при розгляді справ за позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо не розгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду.

В судовому засіданні першої інстанції представник Одеської міської ради звертав увагу суду першої інстанції на те, що відповідного звернення в порядку ЗК України від ОСОБА_2 відносно приватизації земельної ділянки не було, що Одеська міська рада не розглядала питання в порядку передбаченого Земельним Кодексом України, а звернення від власників нежитлових будівель культурно-оздоровчого центру дозвілля і сім'ї „Вогник" у тому числі й позивача в порядку Закону України „Про звернення громадян" не може розцінюватися, як відмова позивачу у приватизації земельної ділянки.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету України із земельних ресурсів в Одеської області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2007року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: Одеське міське управління земельних ресурсів, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при державному комітету України по земельним ресурсам» Одеської регіональної філії про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О.Погорєлова

ОСОБА_3