АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: оскарження дій ОСОБА_1
державного виконавця Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державної виконавчої служби України на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в подальшому уточненою, на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, у якій вказував на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 24.09.2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 04.06.2010 року, було задоволено його позов до Голови Харківської обласної державної адміністрації, Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказаним судовим рішенням заявника було поновлено на роботі на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» та стягнуто з цієї установи на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в загальній сумі 56 983,95 грн.

Рішення апеляційного суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в сумі 3 798,93 грн. підлягало негайному виконанню.

21 жовтня 2009 року апеляційним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 2-434/09 про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», який був предявлений для виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, за місцем знаходження відповідача, але з різних причин у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом заявнику було неодноразово відмовлено, у тому числі й з посиланням на те, що цей виконавчий лист підлягає примусовому виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

03 лютого 2010 року заявник звернувся до вказаного підрозділу державної виконавчої служби із заявою про виконання виконавчого листа № 2-434/09 про поновлення його на роботі, але постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 03.02.2010 року ВП № 17145656 в черговий раз було відмовлено у прийнятті до провадження зазначеного виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового його виконання з тієї підстави, що у виконавчому листі не зазначено конкретної дати, з якої необхідно поновити ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».

Не погодившись із таким рішенням державного виконавця заявник ОСОБА_2 оскаржив вказану постанову в судовому порядку, але помилково до суду адміністративної юрисдикції, остаточне рішення якого про закриття провадження у справі за його скаргою в звязку з непідвідомчістю її адміністративним судам, було отримане ним лише наприкінці липня 2011 року.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що строк для оскарження дій державного виконавця він пропустив з поважних причин, заявник ОСОБА_2 просив суд поновити йому процесуальний строк на оскарження дій державного виконавця та визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 03.02.2010 року ВП № 17145656, якою було відмовлено у відкритті виконавчого провадження (в прийнятті до провадження виконавчого документа) про поновлення заявника на роботі.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав подану ним скаргу в повному обсязі й наполягав на її задоволенні.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти задоволення скарги ОСОБА_2 заперечувала, посилаючись на те, що оскаржувана ним постанова державного виконавця є правомірною, оскільки виконавчий лист, який надійшов на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не містив конкретної дати, з якої необхідно було поновити ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року вищезазначену скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 03.02.2010 року ВП № 17145656 про відмову у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 2-434/09, виданого 21.10.2009 року апеляційним судом Харківської області про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».

Не погодившись із таким судовим рішенням суду першої інстанції, Державна виконавча служба України в апеляційній скарзі просить скасувати зазначену ухвалу районного суду та постановити по справі нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2 в повному обсязі за її безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі: Закон) в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 оскаржуваної постанови від 03.02.2010 року ВП № 17145656, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, насамперед виконавчих листів, що видаються судами, та наказів господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду (ст. 3 Закону).

Права та обовязки державного виконавця визначені в ст. 5 Закону.

Відповідно до цієї правової норми державний виконавець зобовязаний вживати всіх необхідних заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

При здійсненні виконавчого провадження державний виконавець, крім інших наданих йому Законом повноважень, має право з метою своєчасного та повного виконання рішень, які підлягають примусовому виконанню, звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за розясненням рішення, з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Підстави для відкриття виконавчого провадження чітко визначені в ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вказаної правової норми державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою.

Згідно ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону негайному виконанню підлягають рішення:

1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу по цих виплатах, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення;

2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника;

3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено законом і про це зазначено у виконавчому документі.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів, зазначених у статті 18 цього Закону, і у порядку, встановленому цим Законом, проводить відповідні виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про поновлення на роботі визначений статтею 77 Закону України «Про виконавче провадження»:

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обовязків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

У разі невиконання власником або уповноваженим ним органом (посадовою особою) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника державний виконавець застосовує до них штрафні санкції та інші заходи, передбачені цим Законом.

Такий же порядок виконання рішення про поновлення на роботі передбачений і п. 8.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5, згідно якого після фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення, виконавче провадження підлягає закінченню і не поновлюється при повторному недопущенні працівника до роботи, а в працівника зявляється право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відмова у відкритті виконавчого провадження може мати місце лише у виключних випадках, передбачених ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку предявлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) предявлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону;

7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Приймаючи судове рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними вище нормами матеріального права, а тому встановивши невідповідність дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що стосується безпідставної відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виданого апеляційним судом Харківської області виконавчого листа № 2-434/09 про поновлення ОСОБА_2 на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», обґрунтовано визнав постанову вказаної посадової особи від 03.02.2010 року ВП № 17145656 неправомірною та скасував її як таку, що порушує законні права заявника ОСОБА_2, який не зважаючи на наявність позитивного судового рішення про поновлення його на роботі, тривалий час позбавлений можливості приступити до виконання своїх трудових обовязків.

Доводи ж апелянта про те, що виконавчий лист № 2-434/09 не містив конкретної дати, з якої необхідно було здійснити поновлення позивача ОСОБА_2 на роботі, що унеможливлювало його виконання, а тому державний виконавець обгрунтовано відмовив у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа, судова колегія оцінює критично та з урахуванням наведеного вище відхиляє, оскільки вказана обставина не є передбаченою законом підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження чи перешкодою для його здійснення, рішення суду про поновлення на роботі повинно виконуватися негайно, а в разі, якщо у державного виконавця виникають певні труднощі зі сприйняттям змісту резолютивної частини рішення, викладеної у виконавчому документі, чи вона є для нього незрозумілим, він у будь-якому випадку не позбавлений можливості звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення відповідного рішення чи змісту документа (ст.ст. 5, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 221 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, є несуттєвими й ухвалене судом першої інстанції по справі судове рішення не спростовують.

Таким чином, з огляду на викладене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: