Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 червня 2011р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання удаваною угоду дарування житлового будинку для приховання реальної угоди купівлі-продажу, про розірвання договору купівлі-продажу будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 жовтня 2006року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що приватний нотаріус ОСОБА_3 посвідчив 30 червня 2004року договір дарування, згідно якого вона подарувала ОСОБА_1 житловий будинок №20-а по провулку Радянському в селі Усатове, Біляївського району, Одеської області, при цьому нотаріус приховав реальну угоду, яка відбулася між ними, а саме договір купівлі-продажу вказаного будинку, який вона фактично продала відповідачу за 27000долларів США, що було еквівалентно 142722грн. За проханням відповідача ОСОБА_1 вона погодилась заключити договір дарування, оскільки він запевнив, що за таким договором будуть менше витрати на нотаріальне оформлення. Але відповідач не виконав всі домовленості за договором та не сплатив їй 4300доларів США.

Остаточно уточнив позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 просила суд визнати удаваним договір дарування житлового будинку, укладений 30 червня 2004р. між нею та ОСОБА_1, розірвати договір купівлі-продажу вказаного будинку, який фактично відбувся між нею та ОСОБА_1, зобовязати відповідача повернути їй житловий будинок, а з неї стягнути на користь ОСОБА_1 119869грн.62коп., які він сплатив їй за купівлю належного їй будинку (а.с.2-4, 72-74, 77-79).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та стверджував в судовому засіданні першої інстанції, що між ним та ОСОБА_2 дійсно відбувся договір дарування, та ніяких грошей він їй за будинок не сплачував.

Рішенням суду від 07 червня 2011р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд визнав удаваною угоду дарування житлового будинку №20-а по провулку Радянському в селі Усатове, Біляївського району, Одеської області, укладеною між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, посвідченою 30 червня 2004року приватним нотаріусом ОСОБА_3 за реєстром №2492, яка приховала реальну угоду купівлі-продажу вказаного житлового будинку.

Суд визнав укладеним договір купівлі-продажу житлового будинку №20-а по провулку Радянському в селі Усатове, Біляївського району, Одеської області між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 в реєстрі за №2492.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 713грн. В іншій частині позову відмовив (а.с.301, 302-304).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на те, що суд безпідставно і в порушені вимог законодавства задовольнив позов ОСОБА_2 (а.с.307-308).

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 червня 2011р. про частково задоволення позову ОСОБА_2 не відповідає.

Судом першої інстанції у порушенні вимог ст..ст.212-214 ЦПК України належним чином не зясовані фактичні обставини справи щодо заявлених вимог, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги ОСОБА_2 і заперечення відповідача ОСОБА_1, не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Задовольнивши позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами було укладено договір дарування житлового будинку № 20-а по провулку Радянському в с. Усатове, Біляївського району, Одеської області, який приховав реальну угоду купівлі-продажу житлового будинку. Суд вказав, що сторони домовилися, щодо купівлі-продажу будинку, що саме відповідач сплатив позивачці 22700доларів США, тому суд вважав за необхідне визнати, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу.

При цьому суд послався на акт передачі завдатку від 19 травня 2004 року та вказав, що позивачка ОСОБА_2 ще до укладання договору купівлі-продажу, одержала від відповідача завдаток в розмірі 1000 доларів США з оговореної сторонами вартості житлового будинку в сумі 27000 доларів США, що вказані грошові кошти були передані відповідачем, як забезпечення виконання договору купівлі-продажу спірного будинку, який сторони зобовязалися укласти не пізніше 20 червня 2004р.

Суд зробив посилання на представлені позивачкою розписки від 20 травня 2004р. і від 26 травня 2004року, згідно яких, як вказав суд, відповідач частково розрахувався з позивачкою за придбаний у неї будинок в загальній сумі 22700 доларів США.

Вказані висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі, доказам, які знаходяться в матеріалах справи, та були надані саме позивачкою, та яким суд першої інстанції не надав відповідної оцінки.

Так, за договором дарування, посвідченим 30 червня 2004року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу за реєстром №2492, громадянка ОСОБА_2 подарувала, а громадянин ОСОБА_1 прийняв в дар житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Усатове, провулок Радянський №20-А (а.с.27).

Згідно акту передачі авансу, складеному 19 травня 2004р. громадянин ОСОБА_4, як «Покупець» передав у якості забезпечення виконання договору купівлі-продажу будинку №20-А по провулку Радянському в с.Усатове громадянки ОСОБА_2, як «Продавцю» завдаток в розмірі 1000 доларів США. Вартість будинку була оговорена сторонами в сумі 27000 доларів США. Покупець зобовязався при оформленні угоди додатково передати продавцю залишок в сумі 26000 доларів США. Нотаріальні послуги сторони зобовязалися сплати порівну та домовилися укласти договір купівлі-продажу не пізніше 20 червня 2004р. а.с.10.

З копії розписки на а.с.32 вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 10000доларів США у якості завдатку за продаж нею будинку, розташованому в с. Усатове по провулку Радянському 20-а.

Відповідно копії розписки на а.с.33 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 3000 доларів США у якості завдатку за продаж нею будинку, розташованому в с. Усатове по провулку Радянському 20-а.

Оригінали вищевказаного акту передачі авансу, розписок знаходяться в матеріалах цивільної справи №2-1314/2006р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та дійсним, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди, яка була витребувана з Біляївського районного суду і оглянута в судовому засіданні апеляційної інстанції (а.с.11,12,13).

В матеріалах вказаної справи також знаходиться копія пояснення ОСОБА_4, який підтвердив, що дійсно він сплатив ОСОБА_2 за продаж будинку 23700доларів США, а нотаріально був оформлений договір дарування на його брата ОСОБА_1 (а.с.53). Вказане пояснення було прийнято від ОСОБА_4 07 лютого 2005року у період перевірки скарги ОСОБА_2 відносно неправомірних дій ОСОБА_4 Згідно відповіді Біляївського РВ ГУМВС України в Одеської області вказані матеріли відсутні у звязку з закінченням терміну зберігання.

Слід зазначити, що по даній справі ОСОБА_2 подала 05 жовтня 2006р. заяву про залишення її позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.124).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2006р. заява ОСОБА_2 була задоволена і позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним, визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся, та дійсним, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.187).

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі викладеного у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в тому вигляді, як вона його заявила при тому, що судом було встановлено, що договір дарування був укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а гроші за придбання будинку сплатив ОСОБА_4.

При вищевказаних обставинах, які встановлені судом апеляційної інстанції, судова колегія не може прийняти до уваги і як доказ позивача ОСОБА_2 і ту обставину, що оскаржуваний нею договір дарування будинку не міг відбутися з тих підстав, що вона не перебувала у родинних або дружніх стосунках з ОСОБА_1 та у неї з цих причин не було підстав для дарування відповідачу житлового будинку.

Ураховуючи те, що судове рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, відповідно до ч.1 п. 2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Частиною 1 п.3 і п.4 ст.309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судова колегія вважає, що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 червня 2011р. необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2

ОСОБА_2 не позбавлена можливості визначитися з позовними вимогами і заявити їх з урахуванням усіх обставин, вимог закону та до усіх осіб, які були причетні до укладення договору, як стверджує ОСОБА_2, саме купівлі-продажу, а ні договору дарування належного їй будинку.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 червня 2011р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання удаваною угоду дарування житлового будинку для приховання реальної угоди купівлі-продажу, про розірвання договору купівлі-продажу будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_5