АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 27 ( 4_) ОСОБА_1Ю
Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П, ОСОБА_2

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю : представника відповідача -Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, на заочне рішення Дзержинського районного суду міста ОСОБА_6 від 23 квітня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та виселити з неї ОСОБА_5

При цьому посилається на те, що відповідно до укладеного договору № А340-МК від ОСОБА_7 02 серпня 2007 року отримав кредит у сумі 22000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 червня 2010 року.

В порушення чинного законодавства та умов договору відповідач зобов,язання за зазначеним договором належним чином не виконував, через що станом на 03.06.2009. має заборгованість у сумі 19784,08 доларів США.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу

від 23 квітня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» / далі - «ПАТ КБ «ПриватБанк» / задоволено. Передано у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк » шляхом вилучення у ОСОБА_5 заставлене майно- квартиру № 21 у буд 52 по вул.. Косіора у м. Кривому Розі; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ»Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; та виселити ОСОБА_5 із зазначеної квартири із зняттям його з реєстраційного обліку в ній.

Суд стягнув з відповідача на користь банку судовий збір у сумі 1515,41 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, ставить питання про скасування рішення суду та просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства.

Вважає, що суд не в повній мірі з,ясував обставини справи, безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки банк не мав права укладати договори в іноземній валюті та задовольнив вимоги, які в прохальній частині позовної заяви не зазначені, чим порушив положення ст. 11 ЦПК України.

Крім того, посилається на порушення прав позивача щодо захисту своїх інтересів у суді першої інстанції, оскільки суд розглянув справу за його відсутності, не повідомив належним чином про час та місце розгляду справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача, вважаючи рішення суду таким, що відповідає чинному законодавству, просить залишити його без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з

наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 акціонерне товариство комерційниний банк «Приватбанк» надав відповідачу ОСОБА_5 іпотечний кредит за договором № 1-340-МК від 27.06.2007. у сумі 22000 доларів США під 16% річних на строк до 27.06.2010.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості за договором кредиту від 05.05.2009., заборгованість відповідача станом на 05.05.2009. становить 19784,04 доларів США і складається з: заборгованості за кредитом -18303,80 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1413,60 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов.язань за договором - 66,68 доларів США.

Згідно іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов,язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст. ст.. 11, 12, 33 Закону України «Про іпотеку», дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Однак, на думку колегії суддів, повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає боржнику письмову вимогу про усунення порушення та зазначає стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Аналогічні положення містяться й в п. 27 договору іпотеки від 02.07. 2007 року, укладеного сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, в ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Виходячи з того, що Закон містить в собі суперечливі позиції щодо процедури проведення виселення мешканців житлового приміщення, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов,язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця, чого Банком на момент ухвалення рішення дотримано не було.

Крім того, оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону та ч.3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то, на думку колегії суддів, такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей предмет відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, з зазначених підстав.

Вирішуючи спір по суті, суд на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку щодо наявності підстав у позивача права вимоги дострокового повернення відповідачем всієї суми кредиту та підстав для звернення стягнення вказаної суми на предмет іпотеки, а також виселення, і ухвалив рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідача із квартири зі зняттям з реєстрації, оскільки позивачем не виконано умови іпотечного договору та ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення відповідача про необхідність дострокового повернення кредиту із зазначенням в повідомленні дати повернення суми.

На думку колегії суддів, позивачем не надано доказів про наявність підстав для звернення з даним позовом до суду без

попереднього повідомлення боржника у зв'яжу з тим, що затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмету іпотеки.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неповного з»ясування судом усіх обставин справи та помилкового висновку про передчасність звернення до суду із позовом до закінчення строку виконання зобов'язань за договором і про необхідність письмового повідомлення відповідачів про дострокове розірвання договору є обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення як таке, що не відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, - скасуванню відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦГЖ України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але

може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з

дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: