АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Бреславського О.Г., Перепелюк Л.М.

секретаря Костинян І.М.

за участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»в особі Чернівецької філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемного правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2010 року. -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемного правочину, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено усний кредитний договір на отримання кредиту на підставі заяви № CVG0RX36480235 від 20 грудня 2006 року.

Вважає, вищезазначений договір нікчемним, укладеним з порушенням норм чинного законодавства.

Просив суд застосувати односторонню реституцію, зокрема повернути позивачу всі платежі за період дії нікчемного правочину, крім того стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 4 420 гривень та судові витрати.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу на предмет його скасування з постановленням нового

__________________________________________________________________

Справа № 22ц-1463 2011 р. Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія: 19/27 Доповідач: Кулянда М.І.

рішення, який просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами 20 грудня 2010 року було укладено кредитний договір № CVG0RX36480235 від 20 грудня 2006 року, з умовами якого позивач був ознайомлений у встановленому законом та договором, про що свідчить його підпис у договорі.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно наказу ПАТ КБ «ПриватБанк»від 24 травня 2005 року «Про впровадження спрощеної форми укладення Договору»вказано, що спрощена форма укладення Договору про надання банківських послуг кредитної картки, зумовлюється підписом клієнта Заяви про надання послуг. У заяві він вказує, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуг.

Як вбачається із заяви про надання кредитної картки від 20 грудня 2006 року ОСОБА_2 вказав, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами виконання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт повного усвідомлення інформації про умови кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк». Також підписанням вказаної заяви позивач підтвердив, що дана заява, «Памятка клієнта», Умови та Правила надання банківських послуг та ОСОБА_1 складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При підписанні заяви ОСОБА_2 отримав також Довідку про умови кредитування.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що правочин, укладений між ним та банком є недійсним через недотримання обовязкової письмової форми.

Також, не знайшли свого підтвердження твердження апелянта про те, що у заяві про надання банківських послуг не було зафіксовано зміст правочину, а Умови надання банківських послуг, Правила виконання банківських послуг, «Памятка клієнта»поширюють свою дію лише на працівників банку і теж не фіксують зміст правочину, що укладався між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд першої інстанції правильно визначив, що звернення позивача до банку та підписання ним заяви про отримання кредитної картки є «спрощеною формою укладення кредитного договору», а тому відповідно до закону він не може бути нікчемним. Одержавши з кредитної картки гроші позивач таким чином підтвердив укладання кредитного договору між ним та відповідачем.

У відповідності до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Твердження позивача про нікчемність кредитного договору є помилковим, оскільки нікчемний правочин не створює прав та обовязків, а звернення з письмовою заявою до відповідача та отримання грошових коштів є формою укладення кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати кредитний договір нікчемним.

За таких обставин, доводи позивача про те, що правочин укладений всупереч ст. 203, 207, 215 ЦК України є необґрунтованими та спростовуються заявою про надання банківських послуг від 20 грудня 2006 року.

Також вірним є висновок суду першої інстанції про те, що посилання позивача на несправедливість, суперечливість умов кредитного договору нормам ЦК України є безпідставними, оскільки, згідно ч. 3 ст. 3, ст. 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Як вбачається із заяви, підписаної сторонами, останні досягнули домовленості з усіх істотних умов договору і дотримані всі вимоги, передбачені цивільним законодавством при укладенні договорів, а даний кредитний договір підписаний добровільно його учасниками.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: