АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія стягнення суми Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Пономаренко Ю.А.,

суддів Черкасова В.В., Кукліної Н.О.

при секретарі Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 20.05.2010 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути суму боргу у розмірі 12000 доларів США, що за курсом гривні до долара станом на 02.11.2010 року складало 95811 грн., та 3% річних у розмірі 22995 грн. та судові витрати у розмірі 1120 грн. В обгрунтування позову посилалась на те, що 22.05.2002 року ОСОБА_1 позичила у неї 12000 доларів США, яки зобов'язалась повернути впродовж року. Проте, до теперішнього часу грошового зобов'язання відповідачка не виконала. ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання грошового зобовязання у звязку з чим вона була вимушена звернутись до суду.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2010року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2А 95811 грн. - суму боргу за договором позики, 22995грн. - 3% відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 1120 грн. -державне мито та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, та ухваленим з порушенням норм діючого законодавства. В обгрунтування скарги зазначає, що вона не була повідомлена про розгляд справи не могла дати пояснень щодо дати написання розписки, яку нею було написано не 22.05.2002р., а значно пізніше, а вказана позивачкою дата написання розписки - це дата видачи їй паспорту.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов'язання і не повернула борг, чим порушила вимоги договору, і тому сума, яка еквівалентна 12000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення до національній валюти України становить 95811грн. підлягає стягненню з відповідача.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Крім того, суд 1 інстанції, посилаючись на ст.625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 3% відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду 1 інстанції та вважає його помилковим та таким, що зроблений всупереч вимогам діючого законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того саму роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, на а.с.34 міститься оригінал розписки, відповідно до якої відповідач позичила гроші у сумі 12000 доларів США. Дату складання даної розписки не було зазначено.

Дату, 22 травня 2002року, на яку вказує позивач як на дату написання розписки не може бути прийнято до уваги, оскільки це спростовується текстом розписки та наявними в справі доказами. Так, дійсно укладаючи договір займу у вигляді боргової розписки відповідач зазначала свої паспортні дані, в тому числі, в контексті ціх даних зазначала орган, який видав паспорт та дату видачі паспорту, а саме 22 травня 2002р.

Позивач звернулась до суду з позовом лише 20.05.2010 року, тобто, якщо вона вважала, що розписка була надана їй 22.05.2002р., а строк на звернення сплинув 22.05.2005року, то позивач повинна була ставити питання про ноновлення строку на звернення до суду, але ні нею ні судом 1 інстанції це питання не обговорювалося та в судовому засіданні не перевірялося.

Крім того, в наданій борговій розпизці сторонами строк повернення грошей не зазначався.

Виходячи з положень ст.ст.58, 59 ЦПК України, які визначать належність та допустимість доказів, судова колегія вважає, що позивачем не доведено, що договір займу було укаладено строком на один рік та ця обставина спростовується текстом укладеної боргової розписки.

Таким чином, позивач на виконала ст.60 ЦПК України та не довела суду обставин, на які посилається в обгрунтування своєї позовної вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання і тому ця позовна вимога є необгрунтованою і у суду 1 інстанції не було правових підстав для її задоволення.

Доводи апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що за даною борговою розпискою нею зазначена грошова сума не отримувалася, на увагу суду не заслуговують, оскильки нею на вимогу ст.ст.58,59, 60 ЦПК України жодного належного доказу не надано.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та постановлює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2010року змінити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 22995грн відмовити.

В інший частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -