АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія-46 ( _4_) ОСОБА_1.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В..

за участю: відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

Фроловни

позивача - ОСОБА_5 на ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна, що знаходиться в спільній сумісній власності чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю та не перебувають у шлюбі, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з травня 1993 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 14 жовтня 1999 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1, право власності було оформлено на ОСОБА_3 В листопаді 1999 року відповідач здійснила обмін зазначеної квартири на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2, в якій 1/3 частина належали їй як учаснику приватизації. У звязку із тим, що ОСОБА_3 відмовляє йому у визнанні за ним права власності на 1/3 частку спірної квартири , після неодноразового уточнення позовних вимог, просив суд: визнати, що станом на лютий 2003 року йому та ОСОБА_3 належали на праві спільної сумісної власності : квартира АДРЕСА_3 та 2/3 частини квартири АДРЕСА_4; провести поділ майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, виділивши йому та ОСОБА_3 по 1/2 його частки. А саме: виділити йому та ОСОБА_3 по 1/3 частині квартири АДРЕСА_5 та по 1/2 частини квартири АДРЕСА_6. Визнати за ним право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_7. Стягнути на його користь з ОСОБА_3 - 6 559,5 грн. компенсації вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_8, проданою нею без його згоди 01.04.2003 року.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2010 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 27 грудня 2010 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна, яке знаходиться в спільній сумісній власності чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю та не перебувають у шлюбі, задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та судом застосовано норми Сімейного кодексу, які не підлягали застосуванню, оскільки не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Судом першої інстанції помилково встановлено, що станом на лютий 2003 року сторонам на праві власності належало дві квартири, проте не взято до уваги що з вересня 2002 року шлюбні відносини були розірвані.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, посилаючись на вирок Тернівського районного суду від 24.06.2004 року , що сторони станом на 17 лютого 2003 року проживали разом.

Твердження позивача про придбання спірного майна за спільні кошти не підтверджені належними доказами та позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з травня 1993

року, від яких мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час фактичних шлюбних відносин ОСОБА_3 стала власником квартири АДРЕСА_9 та квартири АДРЕСА_10, на підставі договорів купівлі-продажу від 08.02.2001. та від 22.11.1999. вартістю 13919 грн. та 24 803 грн. відповідно.

Згідно договору міни від 22.11.1999. /а.с.6/ ОСОБА_3 зі згоди позивача обміняла квартиру АДРЕСА_10 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_11, а 1/3 частина вказаної квартири уже належала їй як учаснику приватизації.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд посилаючись на положення ст. ст. 16, 17 Закону «Про власність». Ст.ст. 112, 115 ЦК України / 1963 р./ та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім,ю України, дійшов висновку по те, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного Кодексу України, який вступив в дію з 01 січня 2004 року, ним регулюються відносини, які виникли з дня набрання чинності і його дія не може поширюватись на відносини, які виникли до цього моменту.

Оскільки сторони припинили фактичні шлюбні відносини до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК, і цього вони не оспорюють, положення ст. 74 цього Кодексу, яка передбачає право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім,єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на правовідносини між ними не поширюються.

Стаття 22 КоБС України, на яку посилається суд у своєму рішенні, як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню у даному спорі, оскільки вона регулює правовідносини подружжя, які перебувають у зареєстрованому шлюбі. А положення КоБС України не містили такого поняття як спільна сумісна власність майна чоловіка та жінки, які проживали однією сім,єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Момент припинення фактичних шлюбних відносин для вирішення даного спору не має правового значення, оскільки такі відносини припинені сторонами до набрання чинності СК України.

Положення ст. 17 Закону «Про власність» та ст. 112. 115 ЦК / 1963 р./ вимагають від позивача доказів того, що він своєю працею чи своїми коштами приймав участь у створені спільної сумісної власності, проте такі докази в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції допустився порушень матеріального і процесуального законодавства, які є підставою для його скасування з та ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, відповідно до положень п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.І ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПКУкраїни колегія суддів, -

ВИРІШ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя - доповідач: