АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Справа № 22-ц-3921 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: встановлення Доповідач: Даниленко В.М факту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року по справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини; за заявою ОСОБА_7, заінтересовані особи: ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_4, четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини; за заявою ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_7, четверта Харківська державна нотаріальна контора, Орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної в м. Харкові ради про встановлення факту прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року заявник ОСОБА_4 в порядку окремого провадження звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із заявою, в якій вказував на те, що 11 липня 1994 року померла ОСОБА_8 - бабуся його батька ОСОБА_9, в звязку з чим відкрилася спадщина на все, належне їй майно, у тому числі й на житловий будинок № 20 по вул. Ювілейній у с. Камяна Яруга Чугуївського району Харківської області.

Ще за життя спадкодавець ОСОБА_8 склала нотаріально посвідчений заповіт, за яким усе належне їй майно заповіла своєму онукові, тобто батьку заявника ОСОБА_9

Останній до дня смерті своєї бабусі проживав разом із нею у належному їй будинку за вказаною адресою і фактично прийняв спадщину після померлої, вступивши у володіння та управління спадковим нерухомим майном, та почавши будувати на присадибній земельній ділянці ще й інший житловий будинок № 20-А.

Однак, при цьому в установленому законом порядку батько заявника своїх спадкових прав після померлої ОСОБА_10 так і не оформив.

20 липня 2001 року внаслідок нещасного випадку батько заявника ОСОБА_9 також помер, не залишивши заповіту.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 20 по вул. Ювілейній у с. Камяна Яруга Чугуївського району Харківської області та недобудованого житлового будинку № 20-А, розташованого за тією ж адресою.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є сам заявник, його мати - дружина померлого ОСОБА_5, а також двоє інших дітей померлого - рідних братів заявника ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Він, заявник спадщину після свого батька фактично прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем на день його смерті за однією адресою й від прийняття цієї спадщини не відмовлявся, однак в силу свого на той час неповнолітнього віку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька не звертався, оскільки не мав такої можливості.

При цьому, з усіх наявних спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_9 йому, заявнику більше всіх необхідна ця батьківська спадщина, в звязку з чим вони всі разом домовилися, що все нерухоме спадкове неділиме майно розпродаватися не буде, а відійде до нього одного як законного спадкоємця та єдиного власника.

Звернення ж заявника до державної нотаріальної контори для належного оформлення своїх спадкових прав позитивних наслідків не дало, з огляду на недостатність представлених ним документів на їх підтвердження та з рекомендацією нотаріуса звернутися до суду для встановлення факту прийняття спадщини його батьком після померлої ОСОБА_8

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що встановлення юридичних фактів, а саме прийняття спадщини його батьком після померлої бабусі, а також прийняття спадщини самим заявником після свого батька має принципове значення та необхідне йому для належного оформлення своїх спадкових прав, заявник ОСОБА_4 просив суд у судовому порядку:

- встановити факт прийняття у період з 11 липня 1994 року по 11 січня 1995 року його померлим батьком гр-ном ОСОБА_9 спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті гр-ки ОСОБА_8, померлої 11 липня 1994 року;

- встановити факт прийняття заявником у період з 20 липня 2001 року по 20 січня 2002 року спадщини за законом, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_9, померлого 20 липня 2001 року.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2009 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаною заявою ОСОБА_4 та призначено її розгляд у судовому засіданні по суті.

У серпні 2009 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з аналогічними по суті, але окремими заявами про встановлення факту прийняття спадщини гр-ном ОСОБА_9 після смерті його бабусі ОСОБА_8, померлої 11 липня 1994 року, звернулися інші спадкоємці останнього, а саме його дружина ОСОБА_5, що діє у своїх власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, а також його син ОСОБА_7, які посилаючись на ті ж самі обставини, крім того просили суд встановити й факт прийняття ними самими спадщини після їхнього чоловіка та батька ОСОБА_9, померлого 20 липня 2001 року.

Зазначені заяви заявників ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були розглянуті судом першої інстанції спільно в одному провадженні, у межах однієї цивільної справи.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про встановлення юридично значимих фактів задоволено.

Судом встановлено факт прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлої 11 липня 1994 року, її онуком ОСОБА_9.

Крім того, судом встановлено факти прийняття спадщини після ОСОБА_9, померлого 20 липня 2001 року, його дружиною ОСОБА_5 та його дітьми: ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції, як незаконного, необґрунтованого, постановленого з порушенням норм процесуального права, та ухвалення по справі нового рішення по суті заявлених заявниками вимог.

В обґрунтування своєї скарги, підтриманої її представником, апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_8, померлої 11 липня 1994 року, а ОСОБА_9, померлий 20 липня 2001 року, є її апелянта рідним сином.

При цьому спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8, у тому числі й належний тій на праві власності житловий будинок № 20 по вул. Ювілейній у с. Камяна Яруга Чугуївського району Харківської області, фактично прийняла, саме вона, апелянт, а не її син ОСОБА_9, який зі своєю бабусею ніколи разом не проживав, і незважаючи на наявність заповіту на його імя, до нотаріальної контори про прийняття спадщини після останньої не звертався, своїх прав на спадкове майно за свого життя ніколи не заявляв, і спадщиною взагалі не цікавився, достеменно знаючи, що цю спадщину прийняла апелянт - його мати.

Крім того, вона - апелянт фактично прийняла спадщину й після свого сина ОСОБА_9, померлого 20 липня 2001 року, а тому як спадкоємець першої черги за законом також має повне право на спадкування належного тому майна нарівні з його дружиною та дітьми - заявниками по справі ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Однак, останні про вказані обставини та наявність інших спадкоємців за законом після ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - претендентів на спадкове майно суд не повідомили, як приховали й той факт, що в Чугуївському міському суді Харківської області вже тривалий час розглядається цивільно-правовий спір щодо того ж спадкового майна, в звязку з чим Орджонікідзевський районний суд м. Харкова безпідставно розглянув справу у порядку окремого провадження та задовольнив заяви спадкоємців ОСОБА_9 про встановлення фактів прийняття спадщини, не залучивши до участі в цій справі інших спадкоємців, тим самим вирішивши питання про їх права та обовязки щодо спадкового майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи вищезазначені заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про встановлення юридично значимих для них фактів, суд першої інстанції керувався доведеністю фактів того, що їхній батько та чоловік ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину за заповітом після своєї бабусі ОСОБА_8, померлої 11 липня 1994 року, а вони всі, також фактично, прийняли спадщину після останнього, який помер 20 липня 2001 року, не залишивши після себе заповіту.

Однак, при цьому, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував норм цивільного процесуального законодавства, які регламентують розгляд справ такої категорії.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Вирізняючими ознаками окремого провадження є несумісність із спором про право, відсутність сторін із протилежними інтересами, неможливість застосування низки правових норм та принципів, які притаманні позовному провадженню, а саме, щодо змагальності, диспозитивності, процесуальної рівності та інш.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб).

При цьому судове встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження можливе лише в разі, якщо встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду.

Згідно з ч. 6 ст. 235, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає чи буде виявлений спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі за вищевказаними заявами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зазначені положення цивільного процесуального законодавства не врахував, із суттю ініційованих заявниками питань про встановлення юридично значимих фактів та їхньої подальшої реалізації належним чином не визначився, наявність інших реально існуючих спадкоємців після померлих ОСОБА_8 та ОСОБА_9. а також їх коло не зясував і не перевірив, а тому безпідставно розглянув справу в порядку окремого провадження, не зважаючи на те, що в даному випадку присутній конфлікт протилежних інтересів, тобто має місце спір про право, який повинен вирішуватися, виключно в порядку позовного провадження з дотриманням загальних принципів цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності щодо встановлення дійсних обставин справи та перевірки їх доказами.

Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що суд першої інстанції, розглядаючи зазначену цивільну справу, безпідставно обєднав в одному провадженні окремо подані заяви про встановлення юридично значимих фактів різних заявників для їх спільного розгляду по суті, оскільки обєднання таких заяв в порядку окремого провадження діючим цивільним процесуальним законодавством взагалі не передбачено, а тим більше, що зі змісту заяви заявника ОСОБА_4 про встановлення юридичних фактів, що мають для нього юридичне значення, вже вбачався конфлікт інтересів останнього з іншими заявниками, потенційними спадкоємцями.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року не може бути визнане правильним, обґрунтованим і таким, що постановлене з дотриманням вимог процесуального закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення, залишивши подані заявниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, без розгляду.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. 234, ч. 6 ст. 235, ч. 4 ст. 256, ст.ст. 303, 304, п. 4. ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 червня 2010 року - скасувати.

Заяви ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про встановлення фактів прийняття спадщини - залишити без розгляду.

Розяснити заявникам ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що для встановлення вищезазначених, юридично значимих для них фактів, вони мають право звернутися до суду з відповідними позовами на загальних підставах.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: