Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 - 5549 / 2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА :

24 березня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів.

Зазначав, що з ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 1986 року по 20 грудня 2001 року. Мають повнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом дитинства другої групи і проживає разом з відповідачкою.

Син, як інвалід дитинства другої групи, отримує соціальну пенсію та знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2004 року з нього на користь та на утримання ОСОБА_4 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (прибутку) щомісячно на весь час проживання з нею сина-інваліда.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2004 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2004 року змінено, аліменти зменшено до 1/6 частини усіх видів його заробітку (прибутку).

Однак він за майновим станом не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, так як працює у ТОВ «Вето» і отримує мінімальну заробітну плату. Крім того, з 27 грудня 2002 року він має іншу родинну, проживає у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 У нього на утриманні перебуває неповнолітня донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дружина також не працює.

Син ОСОБА_5 досяг повноліття 16 червня 2004 року, тому з вказаного часу його не можна вважати дитиною-інвалідом. Крім того, у зв'язку з досягненням повноліття сину призначена пенсія по інвалідності, яка на теперішній час дорівнює 750 грн.

Вважає, що на підставі статті 188 СК України його необхідно звільнити від обовязку утримувати повнолітнього сина ОСОБА_5, який на теперішній час має дохід, достатній для забезпечення власних потреб.

Просив позов задовольнити і звільнити його від сплати аліментів.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вимогам закону, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_3, заперечення ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 щодо звільнення його від сплати аліментів на користь ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для цього відсутні.

Вказаний висновок узгоджується з фактичними обставинами справи, є законним.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 1986 року по 20 грудня 2001 року. Мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який являється інвалідом дитинства другої групи, призначеної безстроково,перебуває на диспансерному обліку у Запорізькому психоневрологічному диспансері, не може обходитися без постійного стороннього догляду.

На утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за рішенням суду сплачував аліменти до 16 червня 2004 року, тобто до досягнення сином повноліття.

Оскільки в подальшому позивач добровільно матеріальну допомогу не надавав, ОСОБА_4, яка опікується сином-інвалідом, подала до суду позов про стягнення з ОСОБА_3 на підставі статей 80,88 СК України аліментів на її користь та на її утримання.

Згідно статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з батьків, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 СК України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2004 року позов ОСОБА_4 задоволено. На підставі статей 80,88 СК України з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 і на її утримання у звязку з тим, що з нею проживає син-інвалід. При цьому враховано майновий стан ОСОБА_3, а також перебування на його утриманні дружини та неповнолітньої доньки. Рішення суду першої інстанції було змінено ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2004 року лише в частині розміру стягнутих аліментів ( а. с. 6-7).

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки аліменти з відповідача на утримання повнолітнього сина не стягувалися, а були стягнути на утримання колишньої дружини, тому він не може бути звільнений від їх сплати на підставі статті 188 СК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: