АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Категорія: договірні ОСОБА_1
Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міськБТІ» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міськБТІ», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року позивач - Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі: ПАТ «ОТП Банк») звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що 30 липня 2008 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений ОСОБА_4 договір № ML-702/1048/2008, згідно якого останній на умовах строковості, платності та цільового характеру використання було надано кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з кінцевим строком його погашення 30 липня 2013 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 13,99 % річних.

За умовами вказаного ОСОБА_4 договору позичальниця зобовязувалася погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними ануїтетними платежами відповідно до погодженого сторонами графіка погашення кредитної заборгованості.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальницею ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань за вказаним ОСОБА_4 договором, того ж дня, тобто 30 липня 2008 року, між позивачем ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № PML-702/1048/2008, посвідчений нотаріально, предметом іпотеки за яким є належна останній на праві приватної власності двокімнатна квартира № 19, загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що розташована в житловому будинку № 46 по вул. Миру в м. Харкові.

Банківська установа свої договірні зобовязання за ОСОБА_4 договором № ML-702/1048/2008 від 30 липня 2008 року виконала в повному обсязі, надавши позичальниці ОСОБА_2 кредит у вищезазначеному розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальниці, але остання узяті на себе зобовязання належним чином не виконує та порушує умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків, у звязку з чим станом на 21 вересня 2010 року утворилася значна кредитна заборгованість на загальну суму 155 154,24 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 15 666,58 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 124 066,78 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами за період з 29 вересня 2009 року по 20 вересня 2010 року, включно - в розмірі 2 359,95 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 18 688,92 грн., а також передбаченої кредитною угодою неустойки (пені) за прострочення виконання позичальницею зобовязань за кредитним договором за період з 29 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року, включно - в розмірі 12 398,54 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальниця ОСОБА_2 у добровільному порядку повертати банківській установі запозичені грошові кошти не бажає та на письмову вимогу банку про усунення порушень своїх договірних зобовязань не реагує, позивач ПАТ «ОТП Банк» просив суд у примусовому порядку:

- стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь кредитну заборгованість за ОСОБА_4 договором № ML-702/1048/2008 від 30 липня 2008 року в загальній сумі 155 154,24 грн.;

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML-702/1048/2008 від 30 липня 2008 року, а саме: належну останній на праві приватної власності двокімнатну квартиру № 19, загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що розташована в житловому будинку № 46 по вул. Миру в м. Харкові, шляхом визнання за ПАТ «ОТП Банк» права продажу від свого імені зазначеного предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу для задоволення своїх вимог за договором кредиту № ML-702/1048/2008 від 30 липня 2008 року в розмірі 155 154,24 грн., а також усіх витрат, повязаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки.;

- з метою збереження предмету іпотеки до його реалізації передати предмет іпотеки - належну відповідачці двокімнатну квартиру № 19, загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що розташована в житловому будинку № 46 по вул. Миру в м. Харкові, в управління позивача на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до цього нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами;

- зобовязати Комунальне підприємство «Харківське міськБТІ» видати ПАТ «ОТП Банк» за його письмовою заявою витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для укладення договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири - предмету іпотеки;

- стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, понесені ним по справі, які повязані зі сплатою судового збору, а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 заявлених до неї банківською установою позовних вимог не визнала, та заперечуючи проти їх задоволення, звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», у якому просила визнати недійсними укладені між нею та позивачем ОСОБА_4 договір № ML -702/1048/2008 від 30 липня 2008 року та Договір іпотеки PML-702/1048/2008, посилаючись на те, що вказаний кредитний договір укладений сторонами в іноземній валюті, що суперечить Конституції України та нормам цивільного законодавства, згідно яких грошовою одиницею України є гривня, а також вимогам Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», відповідно до якого валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України.

У судовому засіданні залучений судом до участі в розгляді справи правонаступник позивача ПАТ «ОТП Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі: ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), який набув право вимоги до позичальниці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» від 12.11.2010 року та договору про відступлення права вимоги від тієї ж дати, підтримав заявлені первісним позивачем вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором № ML -702/1048/2008 від 30 липня 2008 року в розмірі 155 154,24 грн. звернене стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором PML-702/1048/2008, а саме: належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру № 19, загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що розташована в житловому будинку № 46 по вул. Миру в м. Харкові.

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі покупцеві з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, укладення договору купівлі-продажу з наданням усіх повноважень банку для здійснення продажу предмету іпотеки.

У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судом першої інстанції відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 судом першої інстанції також відмовлено.

Не погодившись частково з ухваленим по справі рішенням в частині, що стосується відмови в задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь заборгованості за кредитним договором № ML -702/1048/2008 від 30 липня 2008 року в розмірі 155 154,24 грн., ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в апеляційній скарзі просить зміни рішення суду першої інстанції в цій частині, задовольнивши зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про захист його прав, повязаних з порушенням позичальницею ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань за кредитним договором.

Відповідачка ОСОБА_2, не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції по справі рішенням, в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права при вирішенні цивільно-правового спору по суті заявлених до неї вимог.

При цьому не заперечуючи самого факту порушення нею своїх договірних зобовязань за кредитним договором № ML -702/1048/2008 від 30 липня 2008 року, укладеним з ПАТ «ОТП Банк», та забезпеченого іпотекою - належною їй квартирою, а також існування відповідної кредитної заборгованості перед кредитором, апелянт ОСОБА_2, зокрема вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, безпідставно задовольнив вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекодержатель всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» будь-якої письмової вимоги про усунення порушень основного зобовязання їй не надсилав, відповідно терміну для проведення розрахунків не надавав і про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки її не попереджав.

Крім того, апелянт вказує й на те, що визначаючи загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 155 154,24 грн. з урахуванням нарахованої пені в сумі 12 398,54 грн., суд першої інстанції не застосував правила спеціальної позовної давності, на чому в судовому засіданні наполягала сторона боржника, а також проігнорував положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», згідно ст. 3 якого граничний розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повній мірі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобовязань передбачені ст. 527 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правові наслідки порушення зобовязання та відповідальність за його порушення визначені у Главі 51 ЦК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне) виконання (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

Згідно з частиною 2 вказаної правової норми, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання, в тому числі й що стосується відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовзанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечного договору.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Недотримання цих правил іпотекодержателем є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобовязання відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вирішуючи виниклий цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції у цілому правильно керувався зазначеними вище нормами матеріального права та умовами укладених між сторонами кредитного та іпотечного договорів, а тому встановивши факт неналежного виконання позичальницею ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань, що останньою фактично визнається й не заперечується, дійшов правильного висновку про те, що існуюча кредитна заборгованість за договором кредиту № ML -702/1048/2008 від 30 липня 2008 року, а також нарахована банком неустойка (пеня) за прострочку виконання позичальницею грошових зобовязань, підлягає стягненню з останньої на користь кредитора, однак при цьому, приймаючи рішення у справі, районний суд безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки - заставлене нерухоме майно (належну іпотекодавцю - відповідачці по справі на праві приватної власності квартиру) за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що банківською установою були обєктивно виконані вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 6.4.2. Іпотечного договору PML-702/1048/2008 щодо направлення іпотекодавцю (боржнику) письмової вимоги про виконання порушеного зобовязання, встановлення строку для його виконання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, оскільки недотримання іпотекодержателем зазначеної процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в зазначених позовних вимогах, як передчасно заявлених.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком правильним, законним і справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML-702/1048/2008 та встановлення способу реалізації цієї квартири, як предмета іпотеки, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне скасувати вказане судове рішення й у частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з боржниці кредитної заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши з відповідачки ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитну заборгованість за Договором кредиту № ML-702/1048/2008 від 30 липня 2008 року в загальній сумі 155 154,24 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 124 066,78 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами за період з 29 вересня 2009 року по 20 вересня 2010 року, включно - в розмірі 18 688,92 грн., а також нарахованої неустойки (пені) за прострочення виконання позичальницею своїх зобовязань за кредитним договором за період з 29 вересня 2009 року по 27 січня 2010 року, включно - в розмірі 12 398,54 грн.

Доводи ж апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що визначаючи загальну суму заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 155 154,24 грн. з урахуванням нарахованої пені в сумі 12 398,54 грн., суд першої інстанції не застосував правила спеціальної позовної давності, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, однак матеріали цивільної справи таких заяв не містять, а твердження апелянта, що такі заяви мали місце, спростовуються власноручним розрахунком розміру пені представника відповідачки, здійсненого без обмеження будь-яким строком (а.с. 138).

Теж саме стосується й твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції, визначаючи загальний розмір кредитної заборгованості з урахуванням пені, проігнорував положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», згідно ст. 3 якого граничний розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, позаяк відповідно до преамбули цього Закону його положення взагалі не розповсюджується на боржників - фізичних осіб.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 є несуттєвими, носять формальний характер і не містять передбачених законом підстав для подальшого скасування чи зміни ухваленого судом першої інстанції по справі рішення.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PML-702/1048/2008, а саме: двокімнатну квартиру № 19, загальною площею 56,10 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що розташована в житловому будинку № 46 по вул. Миру в м. Харкові, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-702/1048/2008 від 30.07.2008 року в розмірі 155 154,24 грн., а також встановлення способу реалізації цієї квартири, як предмета іпотеки, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 155 154 (сто пятдесят пять тисяч сто пятдесят чотири) грн. 24 коп. у рахунок погашення кредитної заборгованості за ОСОБА_4 договором № ML-702/1048/2008 від 30.07.2008 року.

У решті рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2011 року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: