Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-6221/11 Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Гончара О.С.

суддів: Воробйової І.А.

ОСОБА_2 при секретарі Черненко А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.

В позовній заяві зазначав, що 02 грудня 2007 року між ним та відповідачем по справі, ОСОБА_6, був укладений договір позики, згідно з яким позивач позичив відповідачам, для здійснення першого внеску при купівлі квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, грошову суму в розмірі 50000 гривень, що підтверджується розпискою.

Відповідачі зобов'язались повернути борг не пізніше 02 грудня 2008 року, але свої зобов'язання не виконали, тому ОСОБА_3 просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на його користь суму боргу за договором позики 50 000 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 000 грн. боргу за договором позики, а також судовий збір в сумі 250 грн., витрати на ІТЗ в сумі 30 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на його користь суму боргу за договором позики 50 000 гривень в судові витрати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді перш; інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між усіма учасниками справи, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції застосував вірно норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Згідно з вимогами ст.ст.1046, 1049 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду й такої ж якості в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.)

За правилами ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами на суму, що не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, повинен бути вчинений у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, у тому числі й указаного договору позики між громадянами, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 02.12.2007 року ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_3 50000 грн., та зобов»язався їх повернути не пізніше 02.12.2008 року, про що власноручно написав розписку. Проте у встановлений строк гроші не повернув.

Відповідач ОСОБА_4 CO. не оспорював факт укладення вказаного договору позики та отримання від позивача 50 000 грн.. Своє зобов»язання про повернення грошей відповідач ОСОБА_4 CO. не виконав.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 CO. договір позики , який він уклав без згоди дружини не оспорює, а також не оспорює факт неповернення ним боргу позикодавця і розмір боргу, а також з урахуванням того, що відповідачка ОСОБА_5 своєї згоди на укладання цього договору і покладання на неї зобов»язань з погашення боргу не давала, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення лише з відповідача ОСОБА_6 боргу в сумі 50 000 грн., який виник у зв»язку зобов»язанням за договором позики.

Судом першої інстанцій правильно на підставі наявних у справі доказів встановлено про те, що позивачем не надано суду доказів про те, що отримані відповідачем ОСОБА_6, у позивача за договором позики, гроші були використані на потреби сім»ї відповідача.

Відсутні також дані про надання письмової згоди відповідачки ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_6 на укладання цього договору.

Разом з тим, судом першої інстанції було досліджено рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2010 року №2-119/2010р. з якого вбачається, що судом під час розгляду справи було встановлено факт, що по договору іпотечного кредиту №724 від 06.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Орджонікідзевське відділення №7717, ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 163115 грн. під 14,4% річних, строком до 06.12.2027р. на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2.

В період сумісного життя, з 31.01.2008 року по 24.12.2009р. сторонами по вищезазначеному договору сплачена частина суми кредиту, та відсотки в сумі 50160 грн, що підтверджено довідкою ВАТ «Державний ощадний банк України» №1716 від 26.01.2010року.

Згідно з зазначеним рішенням з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто 28080 грн., як компенсацію вищевказаної суми.

Вказані обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги про необхідність покладення солідарної відповідальності разом з ОСОБА_6 на його дружину ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313, 317 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2011 року по

даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути

оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: