УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2011 року суддя Московського районного суду м. Харкова Скотарь А.Ю., розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства ОТП Банк, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 01.12.2006 між ним та відповідачем укладений кредитний договір № CNL 700/482/2006 та договір іпотеки № CNL 700/482/2006 відповідно до умов якого Банк надав позивачеві кредит у розмірі 100000 доларів США.

Позивач вказує, що підписання договору відбулось з чисельним порушенням норм чинного законодавства і його прав як споживача, зокрема ст.ст. 11, 21 Закону України Про захист прав споживачів, положень Закону України Про банки і банківську діяльність, Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Розглянувши позовну заяву та додатки до неї суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду з наступних підстав.

Позивач звертається до Московського районного суду м. Харкова з підстав, передбачених ч. 5 ст. 110 ЦПК України яка передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятись за місцем проживання споживача. При цьому зазначає, що фактично є споживачем кредитної послуги, отже на відносини, що виникли між ним та Банком поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів(далі Закон).

З таким висновком суд погодитись не може через наступне: дійсно, в Законі містяться положення про обовязковість надання інформації споживачеві щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип процентної ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти його повернення та інше (п. 2 ст. 11 Закону). В разі невиконання обовязку щодо надання такої інформації встановлена відповідальність, що передбачено ст.ст. 15, 23 Закону.

Отже, застосування положень Закону України Про захист прав споживачівпри звернення до суду з приводу спору, що виник з кредитних правовідносин, можливо лише в тому випадку, якщо предметом і підставою позову є питання надання (не надання) споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання кредитного договору Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини.

З цих підстав суд вважає, що позивач, звертаючись до Московського районного суду м. Харкова, тобто до суду за місцем свого проживання, з позовом про визнання кредитного договору недійсним за даних умов помилково послався на Закон та не врахував правила підсудності.

Згідно ст. 115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду.

В даному випадку належним судом може бути районний суд м. Києва, на території дії якого знаходиться ОТП Банкза адресою вул. Жилянська, 43, що передбачає ст. 109 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 115 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства ОТП Банк, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки повернути позивачеві для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 5 денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ю. Скотар