Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Михавко І.І.

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_5, відповідача по справі, 2 000 грн. матеріальної шкоди, 2 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 521170 є власником земельної ділянки площею 0, 0453 га, що призначена для ведення садівництва, в с. Станиля СТ «Вишенька» Дрогобицького району Львівської області. Поряд розташована земельна ділянка, яка належить відповідачеві. У травні 2010 року виявив на своїй земельній ділянці зрізаний плодоносний горіх. Відповідач не заперечує того факту, що саме ним дерево було зрізано. Він звертався із заявою щодо неправомірних дій сусіда до Дрогобицького РВ ГУМВСУ у Львівській області. Вважає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 року № 555 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пункті», ОСОБА_5 заподіяв йому шкоду в розмірі 500 грн., оскільки зрізане дерево в діаметрі мало 33 см. Крім цього, беручи до уваги плодоносність горіха, середню врожайність та ціну за 1 кг., вважає, що відповідач своїми неправомірними діями завдав йому збитки на 1500 грн. та заподіяв моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та додатково суду пояснив, що є власником земельної ділянки з 2005 року. Оскільки працював за межами м. Трускавця, зрідка бував на своїй земельній ділянці у с. Станиля. В даний час також часто у відрядженні. З 2009 року почав на своїй ділянці збирати горіхи, саме в цей рік дерево принесло чудовий врожай. У 2010 році відповідач зрізав одне розгалуження стовбура. І хоча дерева було зрізано тільки половину, воно почало хворіти. У цьому році врожай був, однак пошкодження дерева у травні 2010 року вплинуло на його загальний стан. Тому вважає, що відповідач має понести відповідальність за вчинене.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 позицію свого довірителя підтримав. Додатково суду пояснив, що ОСОБА_5 самовільно зрізав дерево без дозволу позивача, тому просить суд ухвалити рішення про задоволення позову, взявши до уваги докази, подані до позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що зрізана гілка горіха виходила на його огорожу, і дерево закривало йому всю південну сторону. Крім цього, горіхи зі зрізаного розгалуження подали на його сторону, і сторонні особи, без дозволу, збирали їх на його земельній ділянці. Огорожу споруджував сам. Позивач в присутності свідків, при погодженні документів на землю, особисто дав йому дозвіл зрізати ціле дерево. Однак, він зрізав лише частину горіха. Тому жодної своєї вини у даній ситуації не визнає. Горіх є і продовжує в даний час плодоносити. Вимоги позивача вважає безпідставними.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в обґрунтування заперечень ОСОБА_5 доповнив, що позивач не спромігся в судовому засіданні навести докази в підтвердження того, що відповідач зрізав горіх. В кінці засідання зясувалося, що горіх є , а зрізана тільки гілка. Впродовж багатьох років позивач не зявлявся на своїй земельній ділянці. У 2009 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійшли згоди, що відповідач зріже горіх з дозволу позивача. Дане підтверджується і матеріалами перевірки Дрогобицького РВ ГУМВСУ у Львівській області, за результатами якої було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по даному факту. Як вбачається з матеріалів, відповідач давав чіткі та послідовні пояснення, що гілка дерева ним зрізана з дозволу позивача. Крім цього, вважає, що позивач ввів в оману суд тим, що при обчисленні завданих збитків, у позовній заяві та в судовому засіданні посилається на Постанову Кабінету Міністрів України, яка не стосується плодових дерев на земельних ділянках, які знаходяться у власності громадян, як у даному випадку. Шкода позивачем розраховувалася як за цілий зрізаний горіх, хоча судом встановлено, що зрізана лише його частина. Вважає, що моральна шкода, яку заявив позивач, ним не підтверджена та належно не аргументована. Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Оцінивши встановлені обставини справи, надані докази та відповідні норми закону, суд прийшов до переконання про необґрунтованість вимог позивача, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного:

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 521170, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0, 0453 га в с. Станиля СТ «Вишенька». Цільове призначення земельної ділянки ведення садівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичних або юридичних осіб, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч. 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд ставить під сумнів твердження позивача та його представника про те, що відповідачем зрізано дерево, оскільки дане спростовується як показами свідків, так і відповідями в судовому засіданні самого позивача, який , зокрема, підтвердив, що дерево є, а відповідач зрізав одне розгалуження стовбура. Однак, таке пошкодження вплинуло на загальний стан горіха. Вищевказане підтвердив і свідок ОСОБА_6, який суду пояснив, що з позивачем знайомий давно. ОСОБА_4 попросив його з товаришем допомагати йому на земельній ділянці. У 2009 році вони дійсно зібрали 2 мішка горіхів, а у 2011 1 мішок. Це могло бути повязано і з погодними умовами, і з пошкодженням дерева. Скільки горіх мав гілок точно не памятає. Горіх був достатньо високий. Зрубані гілки йшли попри паркан. Дерево є, у цьому році, восени, вони також збирали врожай, але менший.

Однак, як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача і його представника в судовому засіданні, формуючи свої позовні вимоги та проводячи обрахунки завданої майнової та моральної шкоди, ОСОБА_4 виходив саме з того, що ОСОБА_5 зрізав ціле дерево.

Не знайшло належного підтвердження під час судового розгляду справи і твердження позивача про те, що відповідачем дії по зрізанню гілок дерева проведено самовільно, без його попереднього погодження. Зокрема, свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що був присутній при тому, як ОСОБА_4 приблизно два роки тому звертався до ОСОБА_5, щоб останній погодив йому межі земельної ділянки під час приватизації. Відповідач погодився при умові, що позивач погодиться зрізати горіх. ОСОБА_4 попросив ОСОБА_5 зрізати горіх самостійно, оскільки він часу на це не має.

Крім цього, позивач, проводячи обчислення завданої йому зрізанням горіха шкоди, посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 року № 559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів». Однак, згідно п. 6 додатку № 1 до Постанови, яким визначено таксу для обчислення шкоди, дія цієї постанови не поширюється на культурні плодові дерева та чагарники, що зростають на земельних ділянках, переданих у власність або наданих у користування для індивідуального житлового і дачного будівництва, ведення особистого підсобного господарства та колективного садівництва. Відтак, позовні вимоги в даній частині також є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач не довів спричинення йому шкоди відповідачем по справі, не надав суду належних доказів його вини, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної, і, відповідно, моральної шкоди, заявлені ОСОБА_4 до ОСОБА_5 є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 1166, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя