АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 52________ (_1_) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В.
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Карнаух В.В..

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі -Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 комбінованого дошкільного

навчального закладу №294 м. Кривого Рогу -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 комбінованого дошкільного навчального закладу №294 м. Кривого Рогу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними на скасування наказів, стягнення сум, відрахованих із заробітної плати на сплату профспілкових внесків,-

ВСТАНОВИЛА:

22 червня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом. При цьому посилається на те, що згідно наказу №55*11-а від 01.12.2006. вона прийнята на роботу до ОСОБА_3 комбінованого дошкільного навчального закладу №294 м. Кривого Рогу / далі-ДНЗ №294/ на посаду музичного керівника. Просила скасувати наказ за № 61 від 09.01.2007.» про визнання недійсним та скасування наказу № 55*11-а про прийняття її на роботу музичним керівником за сумісництвом з 01 грудня 2006 року»; скасувати наказ № 9 від 17.09.2009. про переведення її з 17.09.2009. на роботу за сумісництвом з навантаженням 0,5 ставки по 31.05.2010.та скасувати наказ №45 від 31.05.2010. про звільнення, визнавши звільнення неправильним та поновити на попередній роботі згідно наказу № 55 від 01.12.2006.

В позовній заяві від 07.09.2010. про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 просила визнати незаконними та зобов,язати відповідача скасувати накази від 15.07.2009. № 73 та № 53 від 29.06.2010. ; визнати незаконними дії ОСОБА_3 комбінованого дошкільного навчального закладу №294 м. Кривого Рогу по утриманню з її заробітної плати в розмірі профспілкових внесків та повернути кошти у повному обсязі з виплатою середнього заробітку до повного розрахунку.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 12 березня 2011 року стягнено з ОСОБА_2 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справі в сумі 120 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального законодавства, неповного з,ясування обставин, які мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Вважає неправильним висновок суду про законність наказу № 61 від 09.01.2007., про переведення її на роботу за сумісництвом, оскільки його видано в порушення ст..ст. 21, 24, 29 КЗпП України, з цим наказом її не ознайомлено.

Позивачка не згодна з висновком суду щодо відповідності діючому законодавству наказу № 9 від 17.09.2009. про переведення без її згоди на роботу на 0,5 ставки, вважає це зміною істотних умов праці, при цьому посилається на те, що фактично таке переведення відбулося 03.09.2009. графіком роботи під її особистий підпис.

З цих же підстав вважає незаконними накази від 15.07.2009. № 73 та №53. від 29.06.2010.

Посилаючись на незаконність вищезазначених наказів відповідача, вважає, що незаконним є і наказ № 45 від 31.05.2010 року, яким вона звільнена з роботи як сумісник.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу №55 з 01.12.2006. працює у ДНЗ №294 музичним керівником.

Наказом №61 від 09.01.2007. визнано недійсним наказ №55 від 01.12.2006. і прийнято на роботу ОСОБА_2 за сумісництвом.

Наказом № 73 від 15 липня 2009 року доведено до відома ОСОБА_2 про зміну навантаження на 0,5 ставки з 17 вересня 2009 року у зв,язку з прийняттям на посаду музичного керівника ОСОБА_5 як основаного працівника.

Згідно наказу № 9 від 17 вересня 2009 року музичного керівника ОСОБА_2 визначено вважати працюючою з 17.09.2009. за сумісництвом з навантаженням 0,5 ставки по 31.05.2010.

Наказом № 53 від 29.06.2010. внесені зміни до наказу №9 від 17.09.2009., його викладено в такій редакції: «Музичного керівника за сумісництвом ОСОБА_2 перевести з 17.09. 2009. на 0,5 ставки до 31 травня 2010 року».

Вирішуючи спір в частині визнання недійсними та скасування зазначених наказів і про поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому правильно послався на те, що позивачка, згідно її заяви від 27.11.2006. /а.с.24/., та наказу №55 від 01.12.2006., який у подальшому було змінено наказом №61 від 09.01.2007., прийнята на роботу музичним керівником за сумісництвом. У зв,язку з цим трудові відносини її регулювалися нормами Кодексу Законів про працю України, постановою КМУ від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємства, установ та організацій» /далі-постанова КМУ /, а також «Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств та організацій», затвердженого спільним наказом Мінпраці України та Мінфіну України від 28.06.1993. № 43. Наказ №61 від 09.01.2007. було видано відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки в наказі №55 від 01.12.2006. помилково не було зазначено, що позивачка приймається на роботу за сумісництвом, у зв,язку з тим, що у неї є основне місце роботи, чого вона не заперечує.

Наказ №9 від 17.09.2009. про зменшення навантаження ОСОБА_2 до 0,5 ставки прийнято відповідно до вимог п.2 постанови КМУ , якою встановлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день, а загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

При цьому позивач отримувала заробітну плату за фактично виконану роботу, що також відповідає положенням п.2 постанови КМУ і чого позивачка не оспорює.

Виходячи з наведених положень постанови КМУ щодо умов праці сумісника, видання наказів №9 від 17.09.2009. та №73 від 15.07.2009. не передбачають істотних змін умов праці, а встановлюють законодавчо правильну оплату праці ОСОБА_2, у зв,язку з чим обов,язок відповідача ознайомлювати позивачку з такими наказами не передбачений. Крім того, позивачка не заперечує того, що фактично переведення відбулося 03.09.2009. графіком, з яким вона ознайомлена під її особистий підпис, тобто була повідомлена відповідачем про предмет спору.

Виходячи з зазначеного, доводи позивачки про незаконність вищезазначених наказів є безпідставними.

Доводи позивачки про неправомірність відрахувань з її заробітної плати членських внесків до профспілкової організації, назва якої нею навіть незазначена в позові, є безпідставними, оскільки такі відрахування пов,язані не з трудовими відносинами, а з перебуванням у складі профспілки. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», член профспілки - це особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні цієї частини позову, оскільки свою згоду на відрахування внесків позивачка надала при вступі до спілки. Крім того, в порушення ст.. 119 ЦПК України, вона не надала суду доказів того, що такі утримання з її заробітної плати проводилися відповідачем, що профспілковою організацією їй відмовлено в поверненні внесків, не зазначила суму позову та не надала її розрахунку.

Відповідно до положень ст.. 43-1 КЗпПУ розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв,язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності звільнення ОСОБА_2, поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не грунтуються на законі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає діючому законодавству, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути

оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання

нею законної сили.

Головуючий:

Судді: