АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-8412/2011р. Головуючий 1 інст. Шевченко С.В.
категорія відшкодування збитків Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

07 червня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.

суддів Кукліної Н.О., Черкасова В.В.,

при секретарі Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

29.11.2010 року позивач подала в суд позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 5000 грн., з ОСОБА_3 1014 грн. в якості компенсації понесених витрат на оплату заборгованості по комунальним послугам; також стягнути з ОСОБА_2 600 грн. та з ОСОБА_3 250 грн. понесених витрат на виконання рішення суду про виселення відповідачів; також стягнути з ОСОБА_2 10000 грн. та з ОСОБА_3 3791 грн. витрат на правову допомогу, понесених при розгляду судами справи за позовом ОСОБА_4 до відповідачів про визнання права власності, усуненні перешкод в користуванні та вселення. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_2 25000 грн. та з ОСОБА_3 6200 грн. упущеної вигоди, а також стягнути з ОСОБА_2 20000 грн. та з ОСОБА_3 8000 грн. в якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що 10 червня 2008 року ОСОБА_4 уповноважила її управляти та розпоряджатися квартирою №58 в будинку №23 по вул.Зубарєва в м.Харкові. Позивач зазначала, що мала намір використовувати квартиру для здачі її в оренду, однак перешкодою для реалізації таких планів стали відповідачі, які незаконно проживали в квартирі і не бажали добровільно її звільняти, внаслідок чого ОСОБА_4, в особі ОСОБА_1, на той час ОСОБА_5, у червні 2008 року була змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Справа розглядалась судами всіх інстанцій і, як зазначає позивач, нею були понесені витрати на оплату правової допомоги, розмір яких загалом складає 13791 грн. Крім того, ОСОБА_1 посилалась на те, що, оскільки відповідачі, проживаючи в спірній квартирі не в повній мірі оплачували комунальні платежі, то утворилась заборгованість, яку вона оплатила за власні кошти та яку просить стягнути з відповідачів.Також позивач зазначала, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно проживали в спірній квартирі, тим самим перешкоджаючи їй здати квартиру в оренду, вона не отримала доход, який би могла реально одержати від орендарів квартири. Крім того, позивач посилалась на те, що при виконанні рішення суду в частині виселення відповідачів із спірної квартири, нею були понесені витрати на оплату послуг з відчинення дверей. В обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідачів коштів, в рахунок компенсації моральної шкоди, позивач посилалась на те, що неправомірними діями відповідачів, які з червня 2008 року перешкоджали їй в користуванні та розпорядженні спірною квартирою, їй були завдані психоемоційні переживання, які негативно відобразились на душевному стані.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить це рішення скасувати та у хвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм діючого законодавства.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, у своєму рішенні обгрунтовано посилався на те, що ОСОБА_1 не доведела, що саме нею понесені витрати на оплату заборгованості по комунальним послугам. Крім того, суд правильно зазаначив, що стягнення з відповідачів витрат, понесених на оплату правової допомоги при розгляді судами першої та другої інстанції справи щодо визнання правомірного власника квартири АДРЕСА_1, недоотримання доходу від здачі в оренду квартири та стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду правильний, обґрунтований і відповідає вимогам діючого законодавства. Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка та згідно встановленого постановлено рішення, яке відповідає вимогам діючого законодавства України.

Матеріали справи містять дані про те, що з червня 2008 року до 20 травня 2010 року судами різних інстанцій розглядалась справа за позовом ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні квартирою, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - Виконавчий комітет Орджонікідзевської районної в м.Харкові ради та Об'єднання житлових кооперативів «Круг» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особі - Четверта Харківська державна нотаріальна контора та КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на квартиру. Предметом спору була квартира АДРЕСА_2.

09 грудня 2009 року рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 травня 2010 року було залишене без змін, за ОСОБА_4 було визнано право власності на зазначену квартиру. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Орджонікідзевською районною радою м.Харкова 15 червня 2007 року на ім'я ОСОБА_2В, було визнане недійсним. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом було виселено із спірної квартири.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи ОСОБА_1 відносно того, що вона з липня 2008 року не мала змоги отримувати дохід від здачі в оренду квартири АДРЕСА_3 з вини відповідачів, внаслідок їх незаконного проживання в квартирі, не обґрунтовані. Доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач бажала передати спірну квартиру в оренду після визнання права власності на неї за ОСОБА_4, тобто після 9 грудня 2009 року, надано не було.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення з відповідачів витрат, понесених на оплату правової допомоги при розгляді судами першої та другої інстанції справи щодо визнання правомірного власника спірної квартири на законі не ґрунтуються.

Суд правильно зазначив, що відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства України, питання про відшкодування судових витрат, до яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу, вирішуються судом при ухваленні рішення у конкретній справі, а не шляхом пред'явлення окремого позову.

Правильні висновки суду першої інстанції про те, що також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів витрат, понесених позивачем на оплату заборгованості за комунальні послуги, оскільки позивачем недоведеною ту обставину, що саме ОСОБА_1 понесла витрати на оплату заборгованості по комунальним послугам. ОСОБА_1 як в суді 1 інстанції так і в суді апеляційної інстанції не надала орігінали квітанцій по сплаті комунальних послуг, так і інших належних доказів на підтвердження цієї вимоги.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги, щодо стягнення з відповідачів понесених ОСОБА_1 витрат на виконання рішення суду про виселення, а саме на відчинення вхідних дверей до спірної квартири, не підтверджені належними та допустимими доказами і тому задоволенню не підлягають. З наданих позивачем копії квитанції від 25.06.2010 року та реєстраційного листка неможливо зробити висновок про те, що саме ОСОБА_1С, і саме в зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення родини ОСОБА_3 з спірної квартири, сплатила 850 грн.

Крім того, позивач у судовому засіданні відповідно до ст.60 ЦПК України не надала будь-яких належних доказів на підтвердження своїх вимог про те що, діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не має. Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -