АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в 1-й інстанції Мясоєдова О.М.. Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Карнаух В.В.

суддів Барильської А.П., Ляховської І.Є..

при секретарі Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області та ОСОБА_4 державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції та ОСОБА_2 управління державного казначейства України в Дніпропетровській області про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_4 Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції (далі ДВС) та ОСОБА_2 управління державного казначейства України в Дніпропетровській області /Головне управління/ про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями ДВС. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 21.12.2000 року звернено стягнення суми 269700 грн. з ДП Дніпропетровський АТЗТ «Дніпрошляхбуд» Криворізьке шляхобудівне об'єднання «Кривбасасфальт» (далі «Кривбасасфальт») на користь ТОВ «Катмир», засновником якого він є. Ухвалою того ж суду від 05.12.2000 року відкрито провадження у справі про визнання «Кривбасасфальт» банкрутом. ДВС в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів було продано виробничий комплекс «Кривбасасфальт», розташований в м. Кривому Розі по вул. Урожайній, буд.З-а. Факт таких неправомірних дій ДВС встановлено рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2004 року та від 22.06.2004 року. Установчим договором ТОВ «Катмир» передбачено, що статутний фонд розподіляється між його засновниками ОСОБА_7 у розмірі 70 відсотків та ОСОБА_6 у розмірі 30 відсотків. У зв'язку з такими діями ДВС йому, як засновнику ТОВ «Катмир», спричинено збитки у вигляді неотриманих дивідендів у сумі 80 910 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі.

Додатковим рішенням від 03 грудня 2010 року з ОСОБА_2 управління державного казначейства України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_6 стягнено 405 грн. витрат на сплату судового збору та бо грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ДВС, не погоджуючись з рішенням суду, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування посилається на відсутність рішення суду про визнання цих дій державних виконавців неправомірними, відсутні докази вчинення неправомірних дій з боку ДВС і ці обставини не доведені позивачем.

Зазначила, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом неправильно та не в повній мірі були досліджені докази. Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2004 року встановлено незаконність продажу ДВС виробничого комплексу «Кривбасасфальт» та визнано недійсними всі правовстановлюючі документи, пов'язані з його відчуженням, але дії органу ДВС незаконними чи неправомірними не визнавалися.

Крім того, вищезазначеним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, на яке посилається суд першої інстанції як на підставу задоволення позову, задоволені позовні вимоги ТОВ «Катмир», а не ОСОБА_6

В апеляційній скарзі Головне управління просить скасувати рішення суду як ухвалене з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, суд безпідставно послався на ст.. 86 ЗУ «Про виконавче провадження» та на ст..ст. 1166, 1167, 1173 ЦК України.

Судом не встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, не доведена вина ОСОБА_2 управління.

Як вбачається із аналізу положень ст.. 167 ЦК України, Головне управління як юридична особа не відповідає за зобо,язаннями держави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ДВС та ОСОБА_2 управління підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно бути ухвалене у відповідності із нормами матеріального права, суд повинен обрати закон, який підлягає застосуванню у даному конкретному випадку, при цьому суд повинен правильно тлумачити норму закону та застосовувати її.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції з посиланням на ст.. 86 Закону України «Про виконавче провадження» /далі-Закон/, виходив із того, що держаним виконавцем не вжито заходів, передбачених Законом до виконання вимог виконавчого документа, а також виникнення збитків та причинного зв,язку між неправомірними діями чи бездіяльністю державного виконавця та заподіяння збитків.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені на неправильному застосуванні норм матеріального законодавства. А саме: суд не визначився з правовідносинами, які склалися між сторонами, та застосував закон, який не підляга« застосуванню до даних правовідносин, оскільки ст.. 86 Закону передбачає відносини між стягувачем та ДВС, а ОСОБА_6 не є стороною виконавчого провадження по виконанню рішення Арбітражного суду Дніпропетровської області від 21.12.2000., в якому сторонами є ДП Дніпропетровський АТЗТ «Дніпрошляхбуд» Криворізьке шляхобудівне об,єднання «Кривбасасфальт» та ТОВ «Катмир».

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_6 і на підставі положень ст. 440 ЦК УРСР /в ред..1963 року/. та ст..ст.П66 ЦК України /ред. 2004 року/, оскільки позивач не довів, що ДВС спричинила йому збитки та не довів своє право на отримання дивідендів.

Крім того, відповідно до п.»б» ст.. 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку /дивденди/.Статею 15 заначеного Закону передбачено, що прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрати і витрат на оплату праці. Надходження від усіх видів господарської діяльності складають загальну суму доходу /валовий дохід/. Однак, до складу валового доходу не включаються суми коштів або вартість майна, отримані платником податку за рішенням суду або внаслідок задоволення претензій у порядку, встановленому законодавством як компенсація прямих витрат або збитків, понесених платником податків, що передбачено п.4.2.3. Закону України «Про оподаткування підприємств». Отже, кошти у розмірі 269 700 грн. не є ні доходом товариства, ні його прибутком, з якого учасники товариства мали б отримати дивіденди.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6М, відповідно до положень п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.іст. 309, ст.. ст.. 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області та ОСОБА_4 державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області та ОСОБА_4 державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про відшкодування збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя - доповідач:

ОСОБА_1