Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -5663 / 2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

17 січня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила виселити ОСОБА_4 з квартири № 122 будинку № 3, розташованого по вулиці Гудименка в м. Запоріжжі.

Зазначала, що 02 квітня 2008 року її мати ОСОБА_4 подарувала їй спірну квартиру, в якій вони зареєстровані та проживають.

З жовтня 2010 року ОСОБА_4 разом зі співмешканцем, який незаконно перебуває у квартирі, почали систематично здійснювати не неї психологічний тиск з метою позбавлення можливості проживати у належній їй на праві власності квартирі. 12 грудня 2010 року вони поміняли замки на вхідних дверях, внаслідок чого вона не може користуватися своєю власністю.

У звязку з неправильною поведінкою відповідачки вона неодноразово зверталася з відповідними заявами до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області, до прокурора Хортицького району м. Запоріжжя.

Вважає, що на підставі статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому просила, враховуючи положення статей 116,157 ЖК України, виселити ОСОБА_4 з квартири № 122, яка розташована у будинку № 3 по вул. Гудименка у м. Запоріжжі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду наданим доказам, вимогам закону, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_3, її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні передбачені статтями 116,157 ЖК України підстави для виселення ОСОБА_4 із квартири, в якій відповідачка зареєстрована та проживає. При цьому навів в рішення відповідні доводи з посиланням на норми матеріального права.

Вказаний висновок є законним, обґрунтованим, узгоджується з фактичними обставинами справи, відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3, її мати ОСОБА_4 Власником квартири була ОСОБА_4, яка за договором дарування від 02 квітня 2008 року подарувала квартиру позивачці, однак залишилася в ній проживати ( а. с. 4-6,51 ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_4 із спірної квартири, ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідачка разом зі співмешканцем здійснює на неї психологічний тиск з метою позбавлення можливості проживати у належній їй на праві власності квартирі. 12 грудня 2010 року вони поміняли замки на вхідних дверях, внаслідок чого вона не може користуватися своєю власністю.

За змістом статті 157 ЖК України члена сімї власника квартири може бути виселено за рішенням суду без надання іншого жилого приміщення у випадках, передбачених частиною 1 статті 116 ЖК України, тобто у випадках, коли ця особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживанням з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського спливу виявились безрезультатними.

Судом зясовано, що з приводу користування спірною квартирою між позивачкою та її матірю ОСОБА_4 виникають суперечки, непорозуміння, внаслідок чого склалися напружені стосунки.

По цій причині 07 грудня 2010 року, 08 грудня 2010 року ОСОБА_3 зверталася до начальника Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з відповідними заявами. За результатами проведеної по заявах перевірки постановою від 16 грудня 2010 року у порушенні кримінальної справи відмовлено з посиланням на те, що викладені у заявах факти обєктивного підтвердження не знайшли ( а. с. 45-48 ).

З листа прокурора Хортицького району м. Запоріжжя № 830-10 від 06 січня 2011 року вбачається, що постанова від 16 грудня 2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи по заявах ОСОБА_3 скасована, матеріали направлені до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області для проведення додаткової перевірки, яка на теперішній час не завершена ( а. с.49-50 ).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 ( із наступними змінами ) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК тощо.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги конкретні обставини справи та той факт, що до ОСОБА_4 не застосовувалися заходи попередження або громадського впливу щодо її поведінки у квартирі, суд першої інстанції, який повно і всебічно дослідив надані доками, дав їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову про виселення ОСОБА_4 зі спірної квартири.

Рішення є законним, обґрунтованим, узгоджується з фактичними обставинами справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: