АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання нею професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підземних роботах. Висновком МСЕК від 03.10.2007 року їй було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 25%.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 167800 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн., 400 грн. витрат на правову допомогу, а також - на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України замість положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що ОСОБА_2 добровільно погодилася на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати нею частини здоровя, не перевірено причин пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, відповідач вважає, що судом неправомірно стягнуто витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та витрати на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу, впродовж 23 років 3 міс. виконувала роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК, працюючи на посадах ламповщика, підземного рукоятника-сигналіста, підземного гірничого робітника ВТК, підземного контролера ВТК, підземного лаборанта-радіометриста дільниці технічного контролю, прибиральниці виробничих приміщень шахти ім. Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 28 серпня 2007 року у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.), ЛН 1-2 ст.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.09.2007р., встановлена причина зазначеного професійного захворювання тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працювала хвора, ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 03.10.2007 року первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25% безстроково, починаючи з 01.10.2007 року.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14.09.2007р (а.с. 12-19) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК, де працювала хвора, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що остання є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2007 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 03.10.2007 року, тобто з моменту встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2, моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний та амбулаторний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 03.10.2007 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Не погоджується й колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, період роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер отриманого позивачем професійного захворювання, припинення трудової діяльності за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком, а також пов'язані з отриманим професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 40000 грн. до 17000 грн.

Разом з тим, колегія суддів зважує на доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного визначеного судом розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Згідно Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 825 від 05.08.2009 року, по справі з розгляду позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, розмір витрат становить 15 грн.

Однак, стягуючи з ВАТ «Кривбасзалізрудком» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував й стягнув з відповідача вказані витрати в розмірі 30 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До складу судових витрат діюче цивільно-процесуальне законодавство відносить також витрати на правову допомогу, тобто витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права (п.2 ч.3 ст. 79, ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції в поряду ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача 400 грн. витрат на правову допомогу, які, як вважає, колегія суддів, всупереч діючому законодавству та встановленим обставинам, помилково відніс до складу судових.

Так, відповідно до наявної матеріалах справи квитанції № 3 від 14.06.2010 року (а.с. 27) ПП ОСОБА_5 надано юридичну допомогу, вартість якої складає 400 грн.

Однак, вказаний документ не містить даних про оплату вказаної юридичної допомоги саме позивачем й не є підтвердженням статусу особи, яка надала таку допомогу як адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 400 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, а також розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасуванню з відмовою в задоволенні вимог в цій частині.

В іншій частині рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2, з 40000 грн. до 17000 грн. (сімнадцяти тисяч грн.) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи із 30 грн. до 15 грн.

В частині стягнення витрат на правову допомогу рішення суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 400 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: