Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» Київського головного регіонального управління ПАТ КБ «Приват Банк» про зобов'язання здійснити перерахунок відсотків, скасування фінансових санкцій, визнання умов договору частково недійсними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд зобов'язати відповідачів здійснити нарахування відсотків за користування ОСОБА_5 кредитом з 18.02.2009 року відповідно до умов п.п.8.1 п.8 Кредитного договору №K3JWGK15006732 від 19.02.2008 року та їх зміни в розмірі 18,12% річних, надавши йому графік погашення кредиту та відомості про сплачені ним кошти з 23.10.2008 року. Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" скасувати необгрунтовано нараховані банком фінансові санкції (неустойку, пеню та штраф) за Кредитним договором № K3JWGK15006732 від 19.02.2008 року. Визнати недійсним пункти 2.2.9 та 2.3.8 Договору №K3JWGK15006732 від 19.02.2008 року щодо права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, пов'язаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, пов'язаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади. Стягнути із ПАТ КБ „ Приват Банк" на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 п'ять тисяч гривен та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року позов задоволено частково, визнано недійсним пункт 2.2.9 та 2.3.8 Договору за № КЗJWGK15006732 від 19.02.2008 року щодо права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, пов'язаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, пов'язаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на корить ОСОБА_5 120 (сто двадцять) гривень судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № КЗJWGK15006732 від 19.02.2008 року згідно якого позивач отримав кредит в сумі 595 539 гривень на придбання нерухомості. П.п. 7.4, 8.1 укладеного між ними договору та Додатком № 2 до договору встановлено процентну ставку за користування кредитними ресурсами у розмірі 16,08% річних та Графік погашення заборгованості по кредиту. 29.09.2008 року позивачу було направлено листа за № 201.3.2/6-22855/, в якому відповідач повідомив його про підвищення з 23.10.2008 року процентної ставки за Кредитним договором з 16,08% до 18,12%. 18.02.2009 року відповідач підвищив процентну ставку по договору до 29,52%. Рішенням апеляційного суду Київської області від 14.01.2010 року визнано незаконною зміну ЗАТ КБ "ПриватБанк" умов кредитного договору № КЗJWGK15006732, укладеного 19.02.2008 року між сторонами в частині зміни відсоткової ставки з 18.02.2009 року до 29,52%. Дане рішення набрало законної сили 14.01.2010 року. Зазначені обставини визнані сторонами.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову та визнання недійсними п.п. 2.2.9 та 2.3.8 Договору за № КЗJWGK15006732 від 19.02.2008 року суд першої інстанції виходив з того, що в умовах договору присутні дискримінаційні норми, щодо позичальника, оскільки його фактично зобов'язано оплачувати послуги з правової допомоги в разі їх отримання банком. Фактично позичальника зобов'язано оплатити на вимогу Банку всі судові витрати навіть якщо він у разі розгляду спору у суді його виграє, що не відповідає принципу справедливості та добросовісності, порушує права позичальника, як сторони у процесі позовного провадження та порушує його право стягнення в разі вирішення справи на користь позичальника судових витрат у вигляді стягнення витрат на правову допомогу, що є неприпустимим та така умова договору не може бути визнана законною.

Як вірно зазначає апелянт судом першої інстанції не зазначено правову підставу визнання зазначених пунктів договору недійсними.

Однак на думку колегії суддів зазначена обставина не може бути підставою до скасування рішення суду, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

В звязку з зазначеними доводами апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Цивільним процесуальним законодавством України, а саме ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України визначено порядок розподіл судових витрат, до яких належать і витрати на правову допомогу, між сторонами.

Уклавши договір за № КЗJWGK15006732 від 19.02.2008 року, сторони його пунктами 2.2.9 та 2.3.8 фактично змінили встановлений законом порядок розподілу витрат на правову допомогу, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Таким чином зазначені пункти договору в частині права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, пов'язаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, пов'язаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади суперечать вимогам ч. 1 ст. 628 ЦК України, ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, що у відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою до визнання їх недійсними в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги в частині посилання апелянта на положення ч. 3 ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України випливає їх обовязковість для сторін та суду.

Отже суд першої інстанції вирішив спір на підставі наданих доказів в межах позовних вимог, рішення суду відповідає обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому вимоги апелянта задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Сержанюк А.С.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_2