Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі - Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання нікчемним договору про внесення змін до договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання нікчемним укладений між ним та відповідачкою договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 10 липня 2008 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-1565 та визнання нікчемним договір від 07 травня 2009 року про внесення змін до договору купівлі продажу житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 1-864.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наприкінці 2007 року - на початку 2008 року вирішив продати належний йому на праві власності житловий будинок за адресою Львівська область, м. Дрогобич, вул. Стрийська, 20 за ціною 205 000,00 доларів США, що відповідало ринковій вартості будинку на той час. Інформацію про продаж будинку та про умови продажу розмістив у пресі та поширив серед знайомих. Також здійснював пошук покупця завдяки послугам посередника в операціях з нерухомістю. За деякий час будинок виявила бажання придбати ОСОБА_3. У березні 2008 року між ними попередньо було погоджено ціну продажу будинку у розмірі 205 000,00 доларів США . 21 березня 2008 року, для реалізації процедури продажу будинку, між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0461 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Стрийська, 20. Договір купівлі-продажу земельної ділянки було посвідчено ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстровим № 618. 10 липня 2008 року між ними укладено спірний договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори за р. № 1-1565, згідно якого він відчужив на користь відповідачки будинок за ціною 88 545,00 грн. За ініціативою ОСОБА_3, 07 травня 2009 року між ними було укладено спірний договір про внесення змін до договору купівлі-продажу будинку, посвідчений ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори за р. № 1-864, за змістом якого термін оплати вартості будинку було перенесено з 10 січня 2009 року до 10 липня 2009 року. Вважає, що вказані договори повинні бути визнані судом нікчемним як такі, що спрямовані відповідачкою на незаконне заволодіння будинком, були незаконними, оскільки для реалізації свого наміру відповідач ввела його в оману, обіцявши сплатити за будинок 205 000, 00 доларів США та приховавши від нього дійсну вартість купівлі будинку. Відтак, є такими правочинами, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема спрямовані на використання всупереч закону приватної власності, а тому порушують публічний порядок.

В судових засіданнях позивач та його представник адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задоволити. Крім цього, адвокат ОСОБА_6 в обґрунтування своїх доводів зіслався на те, що 03.06.2010 року Дрогобицьким міжрайонним прокурором винесено постанову про порушення кримінальної справи щодо шахрайських дій ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Вважає, що вирок суду по вказаній кримінальній справі міститиме приюдиційний факт про шахрайські дії, вчинені відповідачкою щодо позивача. А відтак стане підставою для задоволення даної позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання 17.05.2010 року не зявився, подавши чергове клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, дане клопотання судом до уваги не береться, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представниката. Крім цього, вказані в клопотанні причини відкладення розгляду справи судом поважними не визнані.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 повторно не зявився в судове засідання, не повідомивши причин своєї неявки, відтак, суд, відповідно до ч. 2 ст. 169 вважає, що його неявка не є перешкодою для розгляду справи та вирішенню спору по суті.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_7 позов заперечили. Вважають його безпідставним та необгрунованим. Мотивуючи свою позицію, адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що Дрогобицьким міськрайонним судом розглядалась справа № 2 1335/10 за участю тих же сторін, проте, вимоги позивачем заявлялись щодо визнання недійсними спірного договору купівлі-продажу будинку та договору про внесення змін до нього з підстав вчинення його під впливом обману. Дрогобицьким міськрайонним судом 07.07.2010 року винесено рішення, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області № 22 6511/10 від 07.10.2010 року, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено. Обґрунтування підставності заявлених позовних вимог в попередній справі, фактично відповідають обґрунтуванню позовних вимог в даній справі, а тому, вважає, що обставини, досліджені по справі 2 1335/10, доказуванню не підлягають. Також зазначив, що згідно ч. 4 п.п. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за ст.. 228 ЦК України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений в кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. А так як вина відповідачки у виді вироку відсутня, кваліфікація оспорюваного правочину за ст. 228 ЦК України неможлива.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 07.07.2010 року № 2-1335/10, судом встановлено, що 21.03.2008р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0461 га адресою: вул. Стрийська, 20 в м. Дрогобич. 10.07.2008р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Стрийській 20 в м. Дрогобич Львівської області, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 Відповідно до п.5 договору продаж будинку вчинено за 88 545 грн., які покупець (відповідач) зобов'язувалася оплатити продавцю (позивачу) до 10.01.2009р., а при проведенні повного розрахунку з продавцем, продавець подає покупцю нотаріально засвідчену заяву про відсутність будь-яких матеріальних претензій. Пунктом 13 договору визначено, що він складений в трьох примірниках, один залишається у справах нотаріальної контори, а два інші, викладені на нотаріальних бланках - для сторін. 07.05.2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору купівлі продажу від 10.07.2008 року, посвідчений цим же нотаріусом, згідно якого п. 5 основного договору викладено в новій редакції про те, що продаж будинку вчинено за 88 545 грн., які покупець зобов»язується оплатити до 10.07.2009 року.

Позивач як на підставу доведеності своїх позовних вимог посилається на те, що ним 28.02.2008 року поміщено в газету «Ваш магазин» оголошення з вказівкою на ціну продажу будинку у розмірні 205 000 доларів США . Обговорюючи умови продажу будинку, позивач та відповідач дійшли згоди, визначивши ціну будинку у розмірі 205 000,00 доларів США.

Однак, дані обставини Дрогобицьким міськрайонним судом вже досліджувались під час розгляду справи № 2 1335/10 за участю позивача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 про визнання недійсними спірного Договору купівлі-продажу будинку та договору про внесення змін до нього з підстав вчинення його під впливом обмануть. Зокрема, судом при розгляді вищевказаної цивільної справи було встановлено (абз. 4, сторінка 3 рішення ), що позивачем не подано належних доказів (письмових) того, що 205 000 доларів США є саме ціною продажу зазначеного будинку, яка була погоджена сторонами при його купівлі-продажі, а ціна, за якою позивач мав намір і бажав продати такий будинок, не може вважатися такою, а тим більше свідчити про обман з боку відповідачки чи її умисел на застосування такого. Відтак, дані обставини доказуванню в межах даної цивільної справи не підлягають.

Позивач в позовній заяві, як на доказ підтвердження позовних вимог, посилається на те, що прибутковий податок за продаж будинку та податок з доходів фізичних осіб (обов'язкові платежі, що повинні сплачуватись покупцем до моменту посвідчення договору купівлі - продажу) були сплачені позивачем 14 липня 2008 року, тобто через чотири дні після укладення договору, що, на його думку, свідчить про те, що не він фактично сплачував ці суми, та що на момент вчинення правочину позивач не знав ціни будинку, що вказана у договорі. Дата сплати обов'язкових платежів підтверджується довідкою Дрогобицького управління державного казначейства ГУДК України у Львівській області від 26 червня 2010 року вих. № 01/05-620, довідкою ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області від 26 травня 2010 року вих. № 5788/131/19-038.

Свідок ОСОБА_8 нотаріус ОСОБА_4 суду пояснила, що вже допитувалася судом з приводу обставин укладення оскаржуваних договорів. Підтвердила, що 10.07.2008 року нею було посвідчено перший, основний договір. До неї зявилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивач представив документи на будинок. Було попередньо складено проект договору, кожен пункт якого сторонами обговорювався. Умови проведення розрахунку було обумовлено договором, з текстом якого кожна зі сторін ознайомилася ретельно. Показала, що державне мито за укладення спірного договору сплачено вчасно, збір на податок з доходів фізичних осіб сплачений частково також в день посвідчення, проте на кінцевій стадії укладення договору в кінці дня була виявлена помилка, банки вже всі були закриті і доплата здійснена сторонами на наступний день. Сторони по справі під час посвідчення договору купівлі продажу будинку вказали, що сума 88 545 грн. є ціною спірного договору, і всі платежі були сплачені виходячи з вказаної суми .

Дану обставину також досліджувалось Дрогобицьким міськрайонним судом у справі № 1335/10. Зокрема, судом було встановлено, що оплата позивачем частини прибуткового податку за продаж нерухомого майна в розмірі 2038,76 грн. здійснена 11.07.2008 р. не могла бути перешкодою (підставою для відкладення) для посвідчення спірного договору 10.07.2008р., що, відповідно, не може бути підставою для визнання його недійсним з тієї підстави, ч. 1 ст.203 ЦК України, при тому, що такий фактично в подальшому сплачено. Відтак, дані обставини доказуванню в межах даної цивільної справи також не підлягають.

Що стосується листа субєкта оціночної діяльності ОСОБА_9М № 72 від 05.10.2009 року, на який покликається позивач, то свідок ОСОБА_9 суду показав, що вартість визначається залежно від мети оцінки: скільки коштує збудувати і скільки коштує купити. Угоди здійснюються, як правило, по інвентаризаційній вартості, визначеній МБТІ. Вказана в листі вартість будівництва будинків садибного типу на вторинному ринку у м. Дрогобичі станом на 01.07.2008 року є опосередкованою і надана в якості консультативної послуги.

07.05.2009р. між сторонами укладено оскаржуваний договір про внесення змін до договору купівлі- продажу від 10.07.2008р., посвідчений цим же нотаріусом, відповідно до якого продаж будинку вчинено за 88545 грн., які покупець зобов'язується оплатити продавцю до 10.07.2009р.

11.06.2009р. відповідачка внесла на депозитний рахунок приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_10 для передачі позивачу з метою виконання зобов'язання за спірними договорами кошти в розмірі 88545 грн., які ОСОБА_2 отримані. Вказаний факт позивачем визнано.

Дане в судовому засіданні підтверджено допитаним в якості свідка приватним нотаріусом ОСОБА_10, який суду пояснив, що до нього звернулася ОСОБА_3 із заявою про те, що хоче відповідно до договору віддати продавцеві кошти, однак, він ухиляється. Тому він кошти прийняв, повідомивши про це позивача. Згодом ОСОБА_2 дані кошти отримав.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2010 року Дрогобицьким міжрайонним прокурором радником юстиції ОСОБА_11 за заявою позивача було винесено постанову про порушення кримінальної справи № 115-2419 по факту шахрайського заволодіння громадянкою ОСОБА_12 майном ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Проте, по даній кримінальній справі судом жодного рішення, яке б суд в порядку ч. 4 ст. 61 ЦПК України зобовязаний був взяти до уваги під час вирішення даного спору по суті, не прийнято.

Таким чином, судом не здобуто доказів того, що оспорювані правочини є такими, що порушують публічний порядок, а тому вони не можуть бути визнані нікчемними .

Враховуючи вищенаведене, круючись ст. ст. 10, 57-60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 215, 228 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя