Апеляційний суд Черкаської області
Справа №22ц-1590/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 2, 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5
з участю представника апелянта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агропроммеханізація» на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, заслухавши представника апелянта ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2006 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27 жовтня 2005 року між ним та ЗАТ «Агропроммеханізація», а також акту прийому-передачі майна від 28 жовтня 2005 року він набув право власності на частину замощення площею 318 кв.м по вул. Дахнівська, 50 в м.Черкаси.

1 листопада 2005 року позивач звертався до ЗАТ «Агропроммеханізація» щодо згоди на будівництво складського приміщення на території його земельної ділянки по вул.Дахнівська, 50 в м.Черкаси і на це отримав згоду.

Відповідно до ескізного проекту позивач на вказаній земельній ділянці побудував складське приміщення, яке не суперечить вимогам Державних будівельних норм (ДБН 360 92**) і не порушує права інших осіб.

Посилаючись на вказані обставини та ч.1 ст.376 ЦК України позивач просив задовольнити позов і визнати за ним право власності на самочинне будівництво складського приміщення по вул.Дахнівська, 50 в м.Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2007 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі на це рішення ЗАТ «Агропроммеханізація», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, порушує питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте таким вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_7 і визнаючи за ним право власності на побудоване складське приміщення літ. «S», що розташоване по вул. Дахнівська, 50 в м.Черкаси, суд виходив з того, що спірне самочинно збудоване нерухоме майно відповідає встановленим будівельним технічним, санітарним та пожежним нормам, не порушує права інших осіб.

Однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального закону.

Як убачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, користувачем земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво є ЗАТ «Агропроммеханізація», яке до участі у розгляді справи судом не залучалося, хоч зазначений спір торкається його прав і обовязків.

Судом неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють питання самочинного будівництва.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

За наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

При розгляді зазначеної справи суд відповідно до вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України повинен був вирішити питання та встановити в рішенні, чи заявлено позивачем позов саме з цих підстав, зясувати правовий статус земельної ділянки та осіб, прав та інтересів яких торкається даний спір, чи врахована їх думка при здійсненні самочинного будівництва, чи не порушуються їх права цим будівництвом.

Однак у порушення зазначених норм суд ці питання не дослідив і в рішенні не встановив, чи надавалась у встановленому порядку позивачу земельна ділянка, на якій здійснене самочинне будівництво та чи не заперечує власник (користувач) проти визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво на цій земельній ділянці.

Вирішуючи спір, суд також не врахував, що відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (який був чинний на час розгляду справи) та ст.18 Закону України «Про основи містобудування (в редакції чинній на час розгляду справи) будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 (яка була чинна на час розгляду справи), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічним оснащенням відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Зазначених та діючих на час розгляду справи вимог закону суд не врахував та не встановив факту прийняття спірного майна до експлуатації в установленому законодавством порядку й наявності в позивача належно затвердженого проекту будівництва та підстав звернення його з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Крім цього ухвалюючи рішення у даній справі за позовом ОСОБА_7 до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, суд не врахував, що належним відповідачем у справі про самочинне будівництво є відповідна (сільська, селищна, міська) рада, до компетенції якої належить вирішення питань щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (ст.ст.8 -12 Земельного кодексу України); вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво обєктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів містобудування та упорядкування територій (ст.12 чинного на час розгляду справи Закону України «Про планування і забудову територій»).

Матеріали справи не містять будь-яких даних про звернення позивача до органів місцевого самоврядування з питання узаконення самочинного будівництва, виділення земельної ділянки під збудоване приміщення, а також про відмову цих органів у його вирішенні.

З ухваленого судом рішення не вбачається, що воно будь-яким чином впливає на права та обовязки Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Оскільки відсутність у позивача прав на відповідну земельну ділянку є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про визнання права власності на самочинно збудовані на ній обєкти нерухомості на підставі ч.3 ст.376 ЦК України, а допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.309 ЦПК України про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Агропроммеханізація» задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2007 року у даній справі скасувати.

ОСОБА_7 у позові до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.В.Сіренко

Судді: В.С.Пальонний

ОСОБА_4