АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 53 (1) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді Турік В.П.

Суддів Савіної Г.О., Соколан Н.О.

При секретарі Євтодій К.С.

За участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Рудоуправління ім.Кірова» на рішення Дзержинського районного суду міста ОСОБА_3 від 11 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Рудоуправління ім.Кірова» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені з роботи,

В с т а н о в и л а:

04.01.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Рудоуправління ім.Кірова» (далі-ДП «РУ ім.Кірова») про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи, посилаючись на те, що він працював у відповідача в період з 18.05.2007 року по 28 грудня 2007 року.

28.12.2007 року його було звільнено за власним бажанням, але розрахунок в передбачений законом строк, відповідач з ним не провів і тільки 26.10.2010 року відповідач з ним розрахувався.

Просив суд стягнути з відповідача за затримку розрахунку при звільненні з 28 грудня 2007 року по 26 жовтня 2010 року 53516 грн.88 коп.

В уточнених позовних вимогах просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні в сумі 52779 грн.95коп.

Рішенням Дзержинського районного суду міста ОСОБА_3 від 11 березня 2011 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ДП РУ ім. Кірова на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з 31.12.2007 року по 26 жовтня 2010 року в сумі 52779 грн.95 коп.

Також стягнуто з відповідача витрати на ІТЗ 120 грн. та судовий збір на користь держави 527 грн.95 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові. Вважає, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, а саме: суд не врахував положення ст.117 КЗпП України та зважаючи на наявні обставини справи, зробив неправильний висновок щодо наявності вини ДП «РУ ім. Кірова» у затримці розрахунку з позивачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 18.05.2007 року по 28.12.2007 року позивач працював у відповідача на посаді заступника директора Державного підприємства «Рудоуправління ім. Кірова».

На підставі наказу № 114 а/с від 26.12.2007 року ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

Розрахунок при звільненні ОСОБА_2 отримав лише 26.10.2010 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з доведеності позову, посилаючись на ст.ст.116,117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як убачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_2 звільнений за власним бажанням з 28.12.2007 року (а.с.5), але розрахунку при звільненні він не отримав. Тільки 26.10.2010 року ОСОБА_2 була виплачена сума, належна при звільненні з підприємства, що підтверджується довідкою Д ПРУ ім. Кірова від 21.12.2010 року за № 36 (а.с.7).

Задовольняючи позов, суд, враховуючи довідку про розрахунок, надану відповідачем, стягнув на користь позивача ОСОБА_2 суму за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.12.2007 року по 26.10.2010 року, що становить 52 779,95 грн. (а.с.19).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам ст.ст.116,117 КЗпП України.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував вимоги ст.117 КЗпП України та не дав оцінку тим обставинам, що на час звільнення позивача було порушено провадження про банкрутство ДП РУ ім. Кірова, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не підтверджують відсутності коштів у відповідача на час звільнення позивача та неможливості сплатити розрахунку ОСОБА_2 при його звільненні.

Окрім цього, відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв*язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред*явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підстав ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми розрахунку при звільненні 52 779,95 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалене рішення суду необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.303. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Рудоуправління ім.Кірова» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста ОСОБА_3 від 11 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді