Справа № 22-ц-3929/11 Головуючий у І інстанції Козлов Р.Ю.
Категорія 32 18.08.2011
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Суханової Є.М., суддів: Данілова О.М., Мельника Я.С, при секретарі Хворостяній А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішенні Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до державного казначейства України, третя особа - Голова Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_3, помічник судці Апеляційного суду м. Києва Кучма Олександр Володимирович про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулась Печерського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, в жому посилалась на те, що в провадженні Апеляційного суду м. Києва перебувала кримінальна справа по обвинуваченню її підзахисного ОСОБА_2 В,В. В ході розгляду колегією суддів даної кримінальної справи, 25 серпня 2009 року було постановлено дві ухвали про призначення судово-медичних експертиз. З метою отримання копій зазначених ухвал 26, 27, 28 та 31 серпня 2009 року позивачка зверталася до канцелярії Апеляційного суду м. Києва з відповідними заявами. Проте, копії даних процесуальних документів їй надано не було, а секретар суду - третя особа по справі ОСОБА_4 в грубій формі повідомив заявниці, що копії ухвал вона не отримає.

27 серпня 2009 року позивачка звернулася до Голови Апеляційного суду м. Києва з письмовою скаргою на дії секретаря суду ОСОБА_4, однак відповіді на своє звернення до даного часу не отримала, в результаті неправомірних дій та бездіяльності третіх осіб вона зазнала моральних страждань та просила суд першої інстанції задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача на її користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

її Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивачка ОСОБА_2 подала

апеляційну скаргу в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від

17 грудня 2010 року скасувати повністю , з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26, 27, 28 та 31 серпня 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до канцелярії Апеляційного суду м. Києва із заявами про надання їй копій ухвал суду від 25 серпня 2009 року.

27 серпня 2009 року позивачка звернулася до Голови Апеляційного суду м. Києва з письмовою скаргою на дії та бездіяльність працівників апарату суду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначала, що в результаті бездіяльності третіх осіб, яка полягала у ненаданні копій процесуальних документів та відповіді на скаргу, вона зазнала моральних страждань, а відтак сума відшкодування моральної шкоди має бути стягнута з рахунку особи, яка визначена позивачкою єдиним відповідачем у даній справі - Державного казначейства України, в розмірі 10 000 грн., що відповідає конкретним обставинам справи спричинення моральної шкоди, глибин фізичних та душевних страждань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, з підстав ст. 1, 3,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», посилаючись на протиправну діяльність та бездіяльність третіх осіб, що привело до втрати дорогоцінного часу на написання звернення та щоденні поїздки в суд, що нанесло моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.2 вказаного закону України - право на відшкодування шкоди, виникає у випадках, постановлення виправдувального вироку суду, незаконного притягнення як обвинуваченого, інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують право та свободи громадян, закриття кримінальної справи, за відсутністю подій злочину, відмова в порушенні кримінальної справи, закриття справи про адміністративні правопорушення.

Посилання позивачки на те, що Державним казначейством України або його службовими особами були вчинені не правлені дії, які порушують її права є оезпідставними, так як ході розгляду даної справи не було здобуто жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданими відповідно до цього Кодексу в межах

заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ч. 2 ст. 11 ЩІК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги пред'явлені позивачкою до особи, яка не є учасником спірних правовідносин із заподіяння моральної шкоди, а тому Державне казначейство України є неналежним відповідачем.

Крім того, оскільки дії третіх осіб, з вчиненням яких позивачка пов'язує порушення її прав, не належать до визначеного Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вичерпного переліку випадків процесуальних дій судів, за які у встановленому порядку відшкодовується заподіяна громадянинові шкода, застосування позивачкою норм даного Закону до спірних правовідносин суд вважає помилковим.

Зазначені обставини встановленні судом на підставі пояснення учасників судового процесу, письмових доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Згідно ст. 60 ЦПК України апелянт не надав доказів та не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення, оскільки позивачкою не надано доказів про спричинення моральної шкоди державним казначейством України, а також є помилковою обставиною звернення до суду з даним позовом відповідно до вимог Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» оскільки вказані нею порушення прав і законних інтересів не надають право на відшкодування шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав викладених в апеляційній скарзі апелянта, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2010 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді