Справа № 2-21/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.2011 року.

Брусилівський районний судл Житомирської області в складі:

Головуючого судді Седун Ф. В.

при секретарі Довгаленко О. І.

з участю позивачки ( вона ж і відповідачка

по позову третьої особи ) ОСОБА_1

представників позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Відповідачки ОСОБА_4

представників відповідачки ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Третьої особи ( позивачки ) ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та позовом третьої особи , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним , визнання права власності , визнання об"єктами права спільної сумісної власності , витребування майна з чужого незаконного володіння ,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 35 з надвірними будівлями по вул. Щорса в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області .

Свої вимоги аргументує тим , що вона проживає у спірному будинку , являється інвалідом 1 групи з дитинства , сама пересуватись не може, має вік 71 рік. До 2009 року свідоцтва про право власності на будинок вона не мала , а також не була приватизована і земельна ділянка. В 2009 році її племінниця ОСОБА_4 запропонувала їй допомгти в оформленні свідоцтва про право власності на будинок та у приватизації земельної ділянки. В березні 2009 року на неї було оформлено свідоцтво про право власності на будинок № 35 по вул. Щорса в с. Соловіївка. В квітні- травні місяці 2009 року відповідачка привезла її в смт. Брусилів і пояснила що їй необхідно підписати документи на приватизацію земельної ділянки біля її будинку. На початку 2010 року їй ( позивачці ) стало відомо про те , що 30.04.2009 року нею фактично було підписано документи не на приватизацію земельної ділянки , а договір купівлі- продажу належного їй на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Щорса , 35 в с. Соловіївка за 111525 гривень. Фактично її племінниця - відповідачка ОСОБА_4 заволоділа її майном шляхом обману. У неї ніколи не було бажання продати свій будинок , так як іншого житла вона не має. Вона звернулась в міліцію і було проведено перевірку по її заяві , але в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Ніяких коштів за будинок вона не отримувала. Вважає даний правочин недійсним. Просить визнати договір купівлі-продажу будинку недійсним.

Під час судового розгляду вказаного позову в справу вступила третя особа , що заявила самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7 , подавши позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним , визнання права власності , визнання об"єктами права спільної сумісної власності , витребування майна з чужого незаконного володіння мотивуючи свої вимоги тим , що ОСОБА_1 не була власником усього майна , що було відчужено нею на підставі договору купівлі - продажу від 30.04.2009 року, оскільки згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.03.1990 року ( що за своєю правовою природою є договором дарування) , укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вона ( ОСОБА_7 ) є власником жилого будинку літнього ( в договорі купівлі-продажу від 30.04. 2009 року вказаний як літня кухня " В ") , 1/2 частини хліва ( сарай " Б " ) , 1/2 частини льоха ( погріб " Пг "). Таким чином ОСОБА_1 порушила її майнові права. Крім того вона і ОСОБА_1 протягом довогого часу проживали разом однією сім"єю на садибі за адресою с. Соловіївка , вул. Щорса , 35 і спільною працею та за спільні грошові кошти вона і ОСОБА_1 займались улаштуванням садиби , здійснювали ремонтні роботи та добудови , внаслідок чого значно збільшилась площа житлового будинку " А " , здійснювали покращення об"єктів на садибі внеаслідок чого значно збільшилась вартісна цінність гаражу " Г " , сараю " Д " , та інших об"єктів , розміщених на садибі. Згідно ст. 368 ЦК України майно , набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї є їх спільною сумісною власністю. Вважає ,що житловий будинок " А " та сарай " Д " є об"єктами права спільної сумісної власності і ОСОБА_1 не мала права віджужувати ці об"єкти без її дозволу. Вона , як власник, має право витребувати це майно від ОСОБА_4 , оскільки майно вибуло з її володіння не з її волі. Просить визнати договір купівлі-продажу від 30.04.2009 року недійсним , визнати за нею право власності на надвірні будівлі і споруди - 1/2 частину сараю " Б " , 1/2 частину погребу " Пг", на літню кухню " В "за адресою с. Соловіївка , вул. Щорса , 35 , визнати об"єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_7 житловий будинок " А " , гараж " Г ", сарай "Д" за названою адресою , витребувати на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 житловий будинок , гараж , сарай " Д " , літню кухню , 1/2 частину сараю " Б " , 1 / 2 частину погребу та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали. з мотивів , викладених в позовній заяві. Позивачка додатково пояснила , що наміру продавати будинок вона не мала. Їй пояснювали , що вона підписує документи на земельну ділянку , підписує документи на приватизацію . Про те , що вона продала будинок їй стало відомо, коли про це сказала її сину секретар сільської ради. Син проживає разом з нею в її будинку. ЇЇ привезли в смт. Брусилів для підпису документів на приватизацію , привозили в БТІ два рази. Нотаріус Бородавко приносив документи на підпис їй в машину. Вона думала , що підписує документи на приватизацію , так їй про це сказала ОСОБА_4 , яка не сказала їй що це договір купівлі-продажу будинку , не сказала , що купує будинок, а сказала , що це документи на приватизацію. З відповідачкою у неї були хороші відносини , вона її племінниця , вона дозволила їй будуватись на її земельній ділянці. Нотаріус сказав підписати декілька раз документи , вона і підписала , документів не читала. Відповідачка її обманула. Нотаріус не запитував у неї чи вона грамотна , договору не читав. Вона школу не закінчувала , але може поставити свій підпис. Гроші за будинок їй ніхто не дав. Коли син прийшов і сказав , що вона продала будинок , то вона не могла в це повірити. Стала звертатись у всі інстанції , в правоохоронні органи. Будинок належить їй , іншого будинку вона не має. Частина будівель належить її сестрі ОСОБА_7 , ще коли була жива їх мати , то вона поділила домоволодіння . Позов ОСОБА_7 вони визнають, так як як частина майна належить ОСОБА_7 Просять її позов та позов ОСОБА_7 задовольнити.

Прокурор Фіногенов В. В. позов ОСОБА_1 підтримав з мотивів наведених в позовній заяві , позов ОСОБА_7 не визнав .Просить позов ОСОБА_1 задовольнити , а позов ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Третя особа - позивачка ОСОБА_7 та її представник свій позов підтримали з мотивів , викладених в позовній заяві. Додатково пояснили що частина майна належить ОСОБА_7 і ОСОБА_1 не мала права продавати її майно , так як є договір дарування і ОСОБА_7 належить літня кухня , яку їй подарувала мати 1/2 частина сараю , 1/2 частина погреба. Літня кухня , яку їй подарувала мати , була дерев"яна. Вона вже давно зруйнувалась , ще в 1965 році і на її місці побудована нова. Документів у неї не має , що вона будувала її , добудовувала будинок та інші будівлі , але вона особисто привозила дошки, сарай обклали шлакоблоками, постійно ремонтувала погреб. Скільки коштів вона вклала в це майно вона не підраховувала . Вона постійно приїздила в село і проживала у ОСОБА_1 Та ніколи не мала наміру продавати майно. Вона і ОСОБА_1 проживали однією сім"єю , спільно проводили газ , робили ремонт даху , добудовували веранду - це є поліпшення майна і це є спільна сумісна власність їх майна. . Просять позов ОСОБА_1 та ОСОБА_7 задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представники позов ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не визнали. Відповідачка пояснила , що ОСОБА_1 сама вирішила переоформити на неї будинок. ЇЇ возили до нотаріуса , він запитував її чи вона отримувала гроші , чи розуміє зміст договору, ОСОБА_1 на все давала відповіді. Вона все прочитала і підписала , Все відбувалось у присутності нотаріуса. Гроші позивачка отримала. Договір укладений відповідно до закону . Нотаріус спитав у неї де вона буде жити, на що ОСОБА_1 відповіла що до останнього дня буде проживати в своєму будинку. Ніякого обману не було. Вони постійно допомагали позивачці ОСОБА_1 , а зараз її просто підбурюють. Вони пропонували ОСОБА_1 укласти додаткову угоду що вона і її син будуть проживати в будинку скільки вони будуть жити , але позивачка вже не бажає цього. Ніхто її на вулицю не мав наміру вигонити. Позовні вимоги ОСОБА_7 не визнають , оскільки вона не є власницею будинку та господарських будівель , її вимоги безпідставні. Вона не надала жодного доказу що приймала участь у добудові будинку, гаража , сарая. Тієї літньої кухні , яку вона оспорює , вже давно не має вона зруйнувалась. Побудована нова , але документів на неї не має. Просять позов ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не задовольняти.

Заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи та дослідивши докази суд приходить до слідуючого :

Копія договору купівлі- продажу від 30 квітня 2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідчить що ОСОБА_1 продала , а ОСОБА_4 купила житловий будинок з надвірними будівлями № 35 по вул. Щорса в Соловіївка Брусилівського району Житомирської області.Договір посвідчений нотаріально.(а. с. 9)

Копія свідоцтва про право власності на житловий будинок від 4 березня 2009 року свідчить що ОСОБА_1 дійсно належить на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями , який розташований в с. Соловіївка по вулиці Щорса , 35 . Дане свідоцтво видане виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради Брусилівського району на підставі рішення виконкому Соловіївської сільської ради № 39 від 23 липня 2008 року. ( а. с. 107 )

Копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно свідчать про реєстрацію нерухомого майна по вул. Щорса , 35 в с. Соловіївка - будинку з надвірними будівлями за ОСОБА_1 як за власницею в БТІ. ( а. с. 108, 109)

Копія договору купівлі - продажу жилого будинку від 12 березня 1990 року свідчить , що ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_7 належний їй на праві особистої власності жилий будинок ( літній ) , дерев"яний , що знаходиться в с. Соловіївка , жила площа якого становить 12 кв. м з надвірними будівлями - 1/2 хліва , 1/2 льоха , 1 /2 криниці . Даний договір посвідчений виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради народних депутаті Коростишівського району Житомирської області. ( а. с. 61 )

Довідки Соловіївської сільської ради від 13.08.2010 року № 297 та від 30.08.2010 року № № 303, 304 свідчать , що будинок з надвірними будівлями по вул. Щорса , 35 належав з 1990 року згідно погосподарської книги № 7 особовий рахунок № 420 ОСОБА_1 до 04.03.2009 року і що ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку разом з сином ОСОБА_11 . і що іншого житла ОСОБА_1 не має. ( а.с. 5 , 21, 23 )

Копія посвідчення серія АГ № 306587 підтверджує , що ОСОБА_12 є інвалідом дитинства 1 групи.( а.с. 6 )

Копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.06.2010 року по заяві ОСОБА_1 свідчить що ОСОБА_1 зверталась в Брусилівський РВ УМВС України з приводу того , що її племінниця шахрайськими діями заволоділа її будинком та земельною ділянкою . ( а.с. 7 )

Свідок ОСОБА_13 показала в судовому засіданні що вона працює секретарем Соловіївської сільської ради. ОСОБА_1 написала заяву на приватизацію будинку, оформляла його на себе. Потім вона побачила договір купівлі- продажу і сказала сину ОСОБА_1 - ОСОБА_11 про це , що ОСОБА_1 переписала будинок ОСОБА_4 Потім приїхала ОСОБА_1 і вона сказала їй , що та підписала договір купівлі- продажу будинку. ОСОБА_1 сказала , що її обманули , що піднесли їй документ і вона розписалась. ОСОБА_1 не говорила їй ніколи що хоче продати будинок. ОСОБА_4 говорив , щоб ОСОБА_1 проживала в своєму будинку , що вони будуть її доглядати. Ніяких дій , щоб її виганяли з будинку зі сторони ОСОБА_4 не було.

Свідок ОСОБА_14 показала в судовому засіданні що ОСОБА_1 говорила їй що обманним шляхом продала будинок, що її возили до нотаріуса , він сказав їй розписатись і вона розписалась. Вона не чула від ОСОБА_1 намірів продати будинок , в селі також про це розмов не було чути.

Свідок ОСОБА_15 показав в судовому засіданні що в 2009 році на прохання ОСОБА_4 він привіз в село гроші в сумі 120 тисяч грн. і віддав їх ОСОБА_4 М . в будинку ОСОБА_1 І .і та віддала їх ОСОБА_1 , але він не бачив чи писалась розписка. ОСОБА_7 участі у будівництві ніякого не брала , грошей на будівництво не давала, в село вона приїзжає рідко , лише на різдво і на поминальний день. Всі гроші на прибудови давала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_16 показала в судовому засіданні , що ОСОБА_1 її тітка . Вона спочатку зробила заповіт на ОСОБА_4 , а потім продала їй будинок. Про це вони говорили всі разом. ОСОБА_17 сказала їй приготувати гроші , вона порахувала 120тисяч і віддала їх своєму чоловіку , а той відвіз гроші ОСОБА_4 ОСОБА_7 приїздить в село лише два рази в рік.Особистих речей ОСОБА_7 в будинку ОСОБА_1 не має і не було. Всі гроші на будівництво давала ОСОБА_4 , якби ОСОБА_7 давала гроші , то про це б знали всі.

Свідок ОСОБА_18 показав у судовому засіданні що він добре знає ОСОБА_1 і такого не було , щоб вона мала намір продати будинок, він нічого не чув про продаж будинку. Він питав у ОСОБА_1 чи це правда , що вона продала будинок , то вона відповіла , що будинку не продавала. ОСОБА_7 приїздить до ОСОБА_1 , чи часто - він не знає , але коли приїздить то живе у неї. ОСОБА_7 приймала участь у будівництві кухні , наймала робочих , допомагала будувати сарай.

Свідок ОСОБА_19 показала у судовому засіданні що ОСОБА_7 як закінчила школу , то поїхала із села і приїздить лише на проводи , на могилки , а в селі не проживає. Льох , сарай та гараж будувала ОСОБА_4 , вона побудувала ванну в будинку ОСОБА_1., туалет .Допомагає їй грошима. Коли ОСОБА_4 все побудувала , то стала приїздити ОСОБА_7 і підбурювати ОСОБА_1 щоб та їх вигнала. Ту кухню що була подарована ОСОБА_7 давно розкидали і побудували нову. ОСОБА_1 говорила що ОСОБА_4 дала гроші щоб покрити дах.

Оглянута в судовому засіданні інвентаризаційна справа № 309 на житловий будинок № 35 по вул. Щорса в с. Соловіївка свідчить , що власником домоволодіння за вказаною адресою є ОСОБА_1 і що до складу домоволодіння входить жилий будинок " А " , сарай " Б " , літня кухня " В " , гараж " Г " , сарай " Д " , погріб " Пг " і що вартість його становить 115525 грн. В справі міститься рішення виконавчого комітету Соловіївської сільської ради від 28.05.2008 року № 43 про порядок оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна , який вирішив оформити право власності на об"єкт нерухомого майна ОСОБА_1 та видати свідоцтво про право власності на об"єкт нерухомого майна , що належить ОСОБА_1 , який розташований по вул. Щорса , 35 с. Соловіївка та оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок і надвірні будівлі від 4.03.2009 року на ім"я ОСОБА_1 ( а.с. 2, 11 , 14 названої справи )

Згідно ст. 203 ч. 3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог , які встановлені частиною третьою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин , які мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ) , такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце , якщо сторона заперечує наявність обставин , які можуть перешкодити вчиненню правочину , або якщо вона замовчує їх існування.

Проаналізувавши вищенаведені докази суд рахує що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню , так як в судовому засіданні встановлено , позивачка не мала воєвиявлення на укладення договору купівлі-продажу свого будинку , що вона уклала договір купівлі- продажу належного їй будинку внаслідок обману , так як відповідачка навмисно ввела її в оману щодо природи правочину , оскільки пояснила що необхідно підписати документи на приватизацію і вона ( ОСОБА_1 ) рахувала що підписує документи на приватизацію , так як не мала наміру продавати свій житловий будинок , оскільки вона являється інвалідом 1 групи з дитинства , малограмотною , іншого житлового будинку не має , з нею також проживає разом її син ОСОБА_11 , що підтверджується її особистими показами , показами опитаних по справі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11. Г. , ОСОБА_14,третьої особи ОСОБА_7 та дослідженими матеріалами справи - довідками Соловіївської сільської ради , зверненням в правоохоронні органи з приводу обманного заволодіння племінницею її житловим будинком. Про це свідчить і той факт , що гроші за будинок позивачці не були сплачені.

Заперечення відповідачки ОСОБА_4 що договір купівлі- продажу будинку був укладений законно , посвідчений нотаріально , що нотаріус роз"яснював ОСОБА_1 зміст правочину , який вона вчинює судом досліджені і визнані необгрунтованими , оскільки спростовуються показами позивачки ОСОБА_1 про те , що текст документу , який приніс їй в машину на підпис нотаріус, їй не зачитувався , сама вона не могла його прочитати , так як є інвалідом дитинства 1 групи , в школу не ходила , малограмотна . Також не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду твердження відповідачки про сплату позивачці грошових коштів за будинок , так як в ч. 1 договору купівлі- продажу від 30.04.2009 року конкретно не вказано , що позивачці сплачені грошові кошти за будинок, письмові докази про це відсутні , а сама позивачка заперечцє факт отримання нею грошей. Покази Свідка ОСОБА_15 щодо передачі грошей позивачці суд оцінює критично , оскільки вони суперечать іншим дослідженим в ході судового розгляду доказам.

Що стосується позову ОСОБА_7 з підстав , викладених нею в позовній заяві , суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з наступних мотивів :

Угода визнається недійсною лише в порядку і з підстав встановлених Законом.

Згідно ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку , встановленому законом.

Як свідчать досліджені документи - оглянута в судовому засіданні інвентаризаційна справа № 309 та свідоцтво про право власності на житловий будинок № 35 з надвірними будівлями по вул. Щорса в с. Соловіївка від 04.03.2009 року власником вказаного будинку та надвірних будівель є ОСОБА_1 Як вбачається з вказаного свідоцтва , дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Соловіївської сільської ради № 39 від 23 липня 2008 року яке на час розгляду справи є законним , оскільки недійсність вказаного рішення виконкому позивачкою в судовому порядку ОСОБА_7 не оспорювалося , також є чинним і назване свідоцтво про право власності від 04.03.2009 року , оскільки його недійснійсність також в судовому засіданні позивачкою не оспорювалась . Також в судовому засіданні встановлено , що літня кухня , яка була подарована позивачці ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі- продажу від 12.03.1990 року зруйнована ще в 1965 р., а по будована нова літня кухня . Однак позивачка не надала суду документів , які б підтверджували її право власності на новостворене майно - літню кухню , а тому відсутній предмет спору.

З наведених підстав вимога позивачки про визнання за нею права власності на надвірні будівлі і споруди по вул. Щорса , 35 в с. Соловіївка - літню кухню , 1/2 частину сараю , 1/2 частину погреба задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 368 ч. 4 ЦК України майно , набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї , є їхньою спільною сусісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак позивачкою ОСОБА_7 не надано суду доказів , документів , які б підтверджували , що вона проживала однією сім"єю з відповідачкою ОСОБА_1 , являлась членом її сім"ї , що вона приймала участь у проведенні будівельних робіт по поліпшенню будинку , будівництві надвірних будівель , купувала будівельні матеріали.

В судовому засіданні встановлено що власником будинку спірного будинку є ОСОБА_1 . , позивачка ОСОБА_7 проживає окремо від неї і не являлась членом її сім»ї , що підтверджується показами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , опитаних по справі свідків , дослідженими довідками Соловіївської сільської ради . Угода про створення спільної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не укладалась , а тому вона вправі вимагати лише відшкодування своїх затрат на будівництво , а не визнання права власності на будинок.

Тому , з вищенаведених доказів , суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивачки ОСОБА_7 щодо визнання будинку по вул. Щорса , 35 в с . Соловіївка Брусилівського району спільною сумісною власністю .

Так як в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження , що позивачка ОСОБА_7 являється власником спірного майна , то її вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 задоволенню не підлягає , так як згідно ст. ст. 387 , 388 ЦК України право на витребування свого майна має лише власник майна.

Так як позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню , позивачка при зверненні в суд оплатила витрати з інформаційно- технічного забезпечення , про що свідчить квитанція банку , від оплати судового збору позивачка звільнена як інвалід дитинства 1 групи , то з відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 120 грн. 00 коп. за оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення та на користь держави 1115 грн.25 коп. в якості витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст.10,11, 15, 60, 79 , 88 ,209 , 212, 213, 215 ЦПК України , ст. ст. 203 ч. 3 , 215 ч. 1 , 230 ч. 1 , 321 , 368 ч. 4 , 387 ,388 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 квітня 2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо продажу житлового будинку з надвірними будівлями № 35 по вул. Щорса в Соловіївка Брусилівського району Житомирської області.

Позов третьої особи , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним , визнання права власності , визнання об"єктами права спільної сумісної власності , витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 120 грн. 00 коп. в якості понесених витрат з інформаційно-технічного забезпечення та на користь держави 1115 грн.25 коп. в якості витрат по оплаті судового збору.

Скасувати вжиті судом 17 серпня 2010 року заходи забезпечення позову у виді арешту спірного майна - житлового будинку № 35 по вул. Щорса в с. Соловіївка Брусилівського району Житомирської області , що належить ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в Житомирський апеляційний суд через Брусилівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні під час проголошення рішення в той же строк і в тому ж порядку з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: ОСОБА_20