Справа № 22-ц-3955/11 Головуючий у І інстанції Білоконь О.В.
Категорія 47 14.07.2011
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2011 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21 листопада 1987 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2010 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами за сумісні кошти було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: квартира № 3 в житловому будинку, розташованому за адресою: Київська область, Васильківський район, село Тростинка, вулиця Миру, 11, та автомобіль ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, ринковою вартістю 6000 грн. Оскільки квартира та автомобіль на праві власності зареєстровані за відповідачем, а згоди щодо їхнього розподілу між сторонами не досягнуто, позивач і просила в судовому порядку визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири та автомобіля за кожним, виходячи з рівності їхніх часток у праві власності на майно, придбане у шлюбі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири № 3 загальною площею 66,9 кв.м., в житловому будинку, що розташований за адресою: вулиця Миру, 11 в селі Тростинка Васильківського району Київської області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину легкового автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири № 3 загальною площею 66,9 кв.м., в житловому будинку, що розташований за адресою: вулиця Миру, 11 в селі Тростинка Васильківського району Київської області. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину легкового автомобіля марки ВАЗ 2101, 1974 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 196 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1987 року по 17 листопада 2010 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 1992 року, укладеного між ОСОБА_4, який на підставі доручення діяв від імені колгоспу імені Шевченка, та ОСОБА_2, останній придбав у власність ? частину житлового будинку по вулиці Леніна, 11 в селі Тростинка Васильківського району Київської області, що є квартирою № 3 згідно технічного паспорту (а.с.8-18). Згідно довідки Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області від 12 жовтня 2010 року за № 394, вулицю Леніна в селі Тростинка Васильківського району було перейменовано у вулицю ОСОБА_4. Автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1, придбано відповідачем ОСОБА_2 у 1998 році, тобто під час шлюбу з позивачем ОСОБА_3

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції про те, що вищевказане майно є об»єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, і при вирішенні питання про його розподіл слід виходити з принципу рівності їхніх часток у праві власності на майно. Крім того з матеріалів справи, зокрема протоколу судового засідання, вбачається, що сам відповідач ОСОБА_2 позов в частині поділу майна визнавав частково (а.с.24 об.), зазначаючи в поясненнях, що проти поділу квартири не заперечує, однак заперечує проти поділу автомобіля, бажаючи сплатити позивачу вартість її частки у праві власності на нього. Пізніше ОСОБА_2 визнав позов і в частині поділу автомобіля, та в дебатах проти визнання за ним права власності на ? частину квартири та ? частину автомобіля не заперечував (а.с.26).

Доводи відповідача, викладені в його скарзі, про те, що він не погоджувався з оцінкою майна, зокрема вартістю спірної квартири, є необґрунтованими та не мають юридичного значення, оскільки вартість майна не впливає на розмір часток сторін у праві спільної сумісної власності на майно, придбане у шлюбі. Крім того доводи апелянта, викладені у скарзі, не були предметом судового розгляду суду першої інстанції, оскільки ним окремим позовом не заявлялись, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки застосував до спірних правовідносин норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, натомість суду належало при вирішенні справи застосувати норми КпШС України в редакції 1969 року.

Однак, не дивлячись на неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає, оскільки висновки суду є законними та обґрунтованими, а відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: