АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
№22-ц- 7616/ 11. Головуючий 1 інстанції
Категорія: право власності ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Сілантьєвої Е.Є.

ОСОБА_3

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа у справі : ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частини квартири та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа у справі : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2009 року ОСОБА_5 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_6 в якому ,на підставі п.3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з нього на її користь судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 грудня 2000 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб , в період якого, а саме: 26 лютого 2004 року ними була придбана зазначена вище квартира, яка є їх спільною сумісною власністю. 25 квітня 2008 року шлюб було розірвано. Позивач зазначає, що їй на колишньому подружжю на праві приватної власності повинна належати 1/2 частина вказаної квартири. ( а.с.4,15).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2009 року, зазначений позов було задоволено та за ОСОБА_9 визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири та з ОСОБА_6 стягнуто на її користь 52 грн. судових витрат у справі. ( а.с.38 -40) .

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2009 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , вказане рішення суду було скасовано та справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд ( а.с.61-62).

16 грудня 2009 року ОСОБА_5 звернулась у суд з позовом, в якому на підставі статей 204, 215, 216, 321, 369 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 25 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та зобов»язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати попередню реєстрацію права власності на вказану квартиру на ім »я ОСОБА_4.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що зазначена квартира предметом спільної сумісної власності подружжя. Наприкінці листопада 2009 року вона дізналась, що вказана квартира за договором купівлі продажу від 25.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 перейшла у власність від ОСОБА_7, яка є матір»ю її колишнього чоловіка , ОСОБА_4.

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 стала власницею зазначеної квартири згідно до рішення Московського районного суду м.Харкова від 03.10.2008 року, законність якого нею оскаржується . Позивач зазначає, що спірна квартира вибула із її власності поза її волею.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2010 року , вказані вище позови - об»єднані в одне провадження ( а.с.4-6, 30 справи № 2-2668/10) .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково. За нею визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири . В частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в задоволенні позову ОСОБА_5. , відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 березня 2010 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину зазначеної вище квартири та вирішити це питання по суті.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи на наявним у справі доказам щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири.

ОСОБА_4 зазначає, що відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним, Суд обгрнутовано виходив з того, що на час укладення договору власником квартири була ОСОБА_7 та на час укладення зазначеного правочину це право ніким не оспорювалось. ОСОБА_4 також зазначає, що на момент укладення правочину їй не було відомо про можливі претензії позивача до зазначеної квартири , право власності на яку було зареєстроване за ОСОБА_7. За куплену квартиру вона віддала гроші, прийняла квартиру до свого управління і в ній проживає до цього часу.

Крім того , апелянт зазначає, що під час укладання договору сторонами правочину були дотримані всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України , а тому вона є добросовісним набувачем. Апелянт також зазначає, що визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину спірної квартири, суд не позбавив її права власності на неї в цілому та не врахував, що вона фактично була позбавлена права власності на 1/2 її частину та квартира перейшла з її особистої власності в спільну часткову власність з ОСОБА_5. Апелянт також зазначає, що при ухваленні рішення суд не врахував, що при купівлі спірної квартири вона сплатила за неї повну її вартість, однак передавши право власності на 1/2 її частину позивачу , суд не вирішив питання щодо повернення їй грошей. Апелянт також зазначає, що при ухваленні такого рішення, суд повинен був залишити квартиру у її власності як добросовісному набувачу та вирішити питання щодо виплати ОСОБА_5 компенсації 1/2 частини в квартирі за рахунок тих коштів, які отримала від неї ОСОБА_7 за її продаж.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2011 року ОСОБА_4 поновлено строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції від 23 березня 2010 року в частині відмови ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним вказаного вище договору-купівлі продажу спірної квартири , сторонами в апеляційному порядку не оскаржується , а тому у відповідності до вимог вказаної норми ЦПК України, його законність та обгрунтованість в цій частині, апеляційним судом не перевіряється .

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира була придбана позивачем та відповідачем ОСОБА_6 в період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, а також з того, що відповідач ОСОБА_6 не довів того факту, що спірна квартира була куплена за його особисті кошти чи за кошти його матері.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам.

Так, згідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності.

За змістом, вказана норма права створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що кожен з подружжя не зобов»язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі та воно вважається придбаним у шлюбі.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач та відповідач ОСОБА_6 в період з 30 грудня 2000 року до 25 квітня перебували у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу, а саме : 26.02.2004 року, купили спірну квартиру.

Крім того, ту обставину, що спірна квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя також встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2010 року, яке набрало законної сили. При цьому, відповідно до вказаного рішення суду, апеляційний суд, скасував рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 жовтня 2008 року , яким було визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_7, як таке, що порушує належне ОСОБА_5 право сумісної власності подружжя на вказану вище квартиру ( а.с.105-107).

Згідно ж до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

В ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на наведене, суд першої інстанції , розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, обгрунтовано захистив право власності позивача на спірну квартиру, визнавши на нею таке право власності на 1/2 її частину.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі , вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вимоги апелянта щодо залишення у її власності спірної квартири та відшкодування позивачу компенсації вартості 1/2 частини її частини, оскільки вказані вимоги в суді першої інстанції нею не заявлялись та не були предметом їх розгляду при слуханні судом першої інстанції вказаної цивільної справи.

За таких обставин , судова колегія приходить до висновку про залишення рішення Московського районного суду м.Харкова без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : підпис

Судді : підписи

З оригіналом вірно, суддя :