Справа № 2-120/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2011 р. Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

- головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Луценко А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Укртелекомпро стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, часткове скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Укртелекомпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ Укртелекомпро стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, часткове скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди (а.с.46-52). 25.11.2010 року позивач змінив позовну заяву, співвідповідачами по позову визначив ВАТ Укртелеком, ДФ ВАТ Укртелеком(а.с.57-64). В судовому засіданні 12.04.2011 року ухвалою суду ДФ ВАТ Уктрелекомза заявою позивача виключено зі статусу співвідповідача (а.с. 205-207). Ухвалою суду від 16.08.2011 року за згодою позивача відповідача ВАТ Укретелекомзмінено на відповідача ПАТ Укртелеком(а.с.12)

14.12.2010 року поповича ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ Укртелеком про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.1-3). У подальшому 17.02.2011 року змінив підставу позову (а.с. 23-25). В судовому засіданні 20.06.2011 року позивач збільшив розмір позовних вимог (а.с. 232-233).

Ухвалою суду від 01.04.2011 року вказані позови ОСОБА_1 обєднані у одне провадження.

Ухвалою суду від 12.05.2011 року за заявою позивача до участі у справі у якості третіх осіб залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.218).

Свої вимоги по первісному позову позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 17.03.1995 року був прийнятий на роботу до Апостолівського районного вузла зв'язку в якості електромеханіка звязку Зеленодольського лінійно-технічного відділу. Після неодноразових змін в організації структури та виробництва Апостолівського вузла звязку з 15.05.2000 року він був переведений техніком електрозвязку 1 категорії Центру електрозвязку № 7 (м. Кривий Ріг), а з 01.10.2007 року його було переведено техніком електрозвязку першої категорії абонентської групи № 4 (м. Апостолове) Центру електрозвязку № 1 ДФ ВАТ Укртелеком. При прийнятті на роботу адміністрація підприємства визначила йому робоче місце в м. Зеленодольськ. З часу прийняття на роботу до 11.02.09 року його робоче місце не змінювалося. Наказом № 325-к від 27.04.2009 року його звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, однак рішенням суду від 18.02.2010 року його поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи. Відповідач в порушення ст. 235 КЗпП рішення суду в частині поновлення на роботі негайно не виконав. 25.06.2010 року йому стало відомо, що наказом заступника директора з питань праці та персоналу ДФ ВАТ Укртелеком№ 252 від 24.02.2010 року наказ № 325 від 13.04.2009 року про звільнення скасовано, його поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) ДФ ВАТ Укртелекомз 24.02.20-10 року з визначенням робочого місця м. Зеленодольськ. Оскільки в наказі про поновлення на роботі зазначено, що він поновлений в абонентсько-розрахункову груп, що не відповідає його трудовому договору до звільнення, він заявив вимогу про надання посадової інструкції. 05.07.2010 року йому надано посадову інструкцію, однак не затверджену. Ознайомившись з інструкцією він заявив про відмову виконувати визначені в ній обовязки, оскільки вона містила, обовязки, які не були включені до його трудового договору. 27.08.2010 року після його неодноразових звернень ОСОБА_6 йому було видано його посадову інструкцію, яка також не була затверджена. 30.08.2010 року йому вручили ксерокопію його посадової інструкції, однак з неї були виключені ряд функцій, які він виконував. Він повідомив, що вилучення ряду його обовязків є зміною істотних умов праці, що неприпустиме без його згоди. Йому не було повернуто технічну документації. Вважає, що наказ про поновлення на роботі не відповідає рішенню суду, а отже не є таким, що свідчить про фактичне поновлення його на роботі. Вважає, що рішення суду про поновлення його на роботі не виконано. На підставі ст. 236 КЗпП просить стягнути з ВАТ Укртелекомсередню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Вважає, що днями вимушеного прогулу є період від дня наступного за оголошенням рішення суду до дня його звернення до суду. Він неодноразово звертався до керівництва, що його робоче місце, яке йому виділили не відповідає вимогам для належного виконання ним роботи. Не виконано рішення суду і в частині оплати вимушеного прогулу. Йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. Просив суд скасувати наказ про поновлення його на роботі № 252-вк від 24.02.2010 року в частині, що не відповідає рішенню суду, зобовязати забезпечити доступ до його робочого місця, повернути технічну документацію, стягнути середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період від 19.02.2010 року до вирішення справи по суті, стягнути моральну шкоду.

03.12.2010 року представником відповідача ВАТ Укртелекомнадано заперечення проти позову (а.с. 68-73). Згідно даних заперечень відповідач позов не визнав, заперечення обґрунтовував тим, що рішення суду від 18.02.2010 року до негайного виконання допущено в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1373 грн. Товариство добровільно на підставі наказу № 252-вк від 24.02.2010 року поновило ОСОБА_1 на попередній посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи Цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) ДФ ВАТ Укртелеком. В звязку зі змінами, що відбулися в організаційній структурі філії, відповідно до наказу Голови Правління ВАТ Укртелекомвід 22.12.2009 року № 534 та наказу директора ДФ від 30.12.09 року Про впровадження внутрішньовиробничих структур, абонентську групу Цеху електрозвязку № 4 м. Апостолове Центру електрозвязку № 1 м. Кривий Ріг реорганізовано в абонементно-розрахункову групу Цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове, тому позивача поновлено на попередній посаді з тими ж функціями, саме в тому підрозділі. Ці обставини враховані і в рішенні суду від 18.02.2009 року. однак ОСОБА_1 до роботи не приступив, від вручення копії наказу відмовлявся, після чого йому наз був відправлений поштою. В абонентському відділі Сунчуку було виділено робоче місце, обладнане компютером. Однак ОСОБА_1 до роботи не приступив. Посилання позивач на те що посадові обовязки звужені не обґрунтовані, оскільки ведення журналів, на які посилається позивач у звязку з впровадженням автоматизованої системи в паперовому варіанті не здійснюється. Дані журнали ведуться лише в програмі АСКР, що і зазначено в посадовій інструкції. Виконати негайно рішення суду в частині виплати грошових коштів підприємство не мало можливості, оскільки в рішенні суду не було вказано, що сума, яка підлягає стягненню вказана без утримання прибуткового податку з громадян, що передбачено ч. 5 п. 6 ППВСУ від 24.12.1999 року № 13. Ухвалою суду від 24.06.2010 року розяснено рішення суду. Постанова про відкриття виконавчого провадження вручена представнику Укртелеком25.08.2010 року. 31.08.2010 року рішення суду виконано в повному обсязі в частині сплати ОСОБА_1 грошових коштів. ОСОБА_1 27.08.2010 року приступив до виконання своїх обовязків і з того часу йому постійно сплачується заробітна плата. Тому підстави для відшкодування моральної шкоди теж відсутні. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позов, предявлений 14.12.2010 року позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 17.03.1995 року був прийнятий на роботу до Апостолівського районного вузла зв'язку в якості електромеханіка звязку Зеленодольського лінійно-технічного відділу. Наказом № 325-к від 27.04.2009 року його звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, однак рішенням суду від 18.02.2010 року його поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи. Відповідач наказом ДФ ВАТ Укртелеком№ 252 від 24.02.2010 року поновив його на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) ДФ ВАТ Укртелекомз 24.02.20-10 року з визначенням робочого місця м. Зеленодольськ, однак не на ту посаду, яка визначена рішенням суду. Трудовий договір про роботу на посаді техніка лектрозвязку 1 категорії з адміністрацієї ВАТ Укртелекомвін не укладав, тому е може бути звільнений з даної посади. В період, від дня винесення наказу про поновлення на роботі між ним та керівником цеху електрозвязку ОСОБА_6 загострились стосунки та він пояснив, що він все одно працювати не буде. Адміністрація підприємства ущемлю вала його права, а 15.09.2011 року йому було надано для ознайомлення наказ № 1031 від 02.09.2010 року, в якому зазначено, що що з 05.11.2010 року внесені зміни в штатний розклад згідно якого виведено з абонентсько-розрахункової групи (м. Зеленодольськ) техніка електрозвязку 1 категорії, введено в абонентсько-розрахункову групу (м. Зеленодольськ) техніка електрозвязку 1 категорії 0,25 одиниці з окладом 1625 грн. з 05.11.2010 року наказом також змінено графік роботи встановлена тривалість робочого дня 2 години з понеділка по пятницю, початок роботи з 8-30 години, субота, неділя, святкові дні вихідні. Йому було запропоновано вказаний графік з оплатою за фактично-відпрацьований час, повідомлено, що у разі незгоди йому буде виплачена вихідна допомога. Дані умови є для нього неприйнятними, оскільки фактично позбавляють його роботи. Вважає, що наказом порушено його права, зміна умов праці торкнулась лише його, при цьому умови праці інших працівників змінено не було. Просив скасувати накази ВАТ Укртелеком№ 1031 від 2.09.2010 року, № 2046 від 22.11.2010 року, поновити його на роботі на посаді техніка електрозвязку першої категорії абонентського відділу м. Зеленодольськ ЦТП № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелеком, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 22.11.2010 року по день поновлення на роботі.

17.02.2010 відповідачем надано заперечення проти даного позову які він обґрунтовував тим, що відповідно до наказу № 1031 від 02.09.2010 року Про зміну істотних умов праці, з метою оптимальної організації виробництва та праці в структурних підрозділах сервісного напрямку Центрів та Цехів ТП ДФ ВАТ Укртелекомвідбулося впровадження програмного комплексу АСКР, що дозволило зменшити трудовитрати працівників сервісного напрямку по обслуговуванню споживачів телекомунікаційних послуг. В умовах зменшення обсягів робіт та забезпечення повного завантаження на кожному робочому місці за результатами аналізу використання робочого часу, для підвищення продуктивності праці та забезпечення виконання заходів щодо оптимізації чисельності штату філії відповідно до ст. 32 КЗпП зі складу абонентсько-розрахункової групи Цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове з 05 листопада 2010 року виведена одиниця техніка електрозвязку 1 категорії, введено 0,25 одиниці по тій же професії та кваліфікації. 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну істотних умов праці, ОСОБА_1 не дав згоди на продовження роботи на нових умовах.. Наказом від 22.11.2010 року ОСОБА_1 було звільнено по п. 6 ст. 36 КЗпП відмова від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позови підтримав у повному обсязі, пояснив, що з 1995 року працював у Апостолівському районному вузлі звязку, 27.04.2009 року його було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, однак рішенням суду від 18.02.2010 року його поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи. Він отримав рішення суду та написав заяву на імя ОСОБА_6, Стреьченко, ОСОБА_5 про визначення йому робочого місця, крім того написав також заяву про примусове виконання рішення суду до ВДВС Кіровського районного управління юстиції. 22.02.2010 року він вийшов на роботу, однак його робочий кабінет був зачинений. Звернувся по телефону до ОСОБА_6, однак він пояснив, що не має повноважень поновлювати працівників. Тривалий час тривала переписка та дзвінки, дійсно у квітні була телефонна розмова з ОСОБА_7, однак, до роботи він не приступив оскільки не визначено робоче місце, не надано посадову інструкцію. Лише 25.06.2010 року у м. Кривий Ріг він отримав наказ про поновлення на роботі. 27.06.2010 року він вийшов на роботу на телеграф у м. Зеленодольськ, кабінет був закритий, співробітники сказали, що керівництво визначило його робоче місце в залі. З 27.06. до 10.07.2010 року він виходив на роботу, по графіку, однак фактично роботу не виконував, оскільки не було посадової інструкції, йому не були повернуті документи з якими він працював, компютер був у непридатному стані. 10.07.2010 року на роботу приїхав заступник начальника цеху та повідомив, що ніхто не буде повертати йому речі, тому з наступного дня він припинив вихід на роботу. 27.08.2010 року йому зателефонували та повідомили, що приїхала комісія з м. Дніпропетровськ, він вийшов на роботу. У присутності комісії відчинили його колишній робочий кабінет, повернули частину речей, іншу, у тому числі гроші не повернули, потім зачинили кабінет та пояснили, що він буде сидіти на телеграфі. Лише 27.08 йому пояснили, що ведеться журнал обліку робочого часу, де слід розписуватись, що він почав здійснювати. 15.09.2010 року ОСОБА_6 привіз наказ про зміну істотних умов праці. На зміни вказані в наказі він не згоден, оскільки суттєво скорочується обсяг роботи, заробітна плата, крім того, вважає цей наказ незаконним, оскільки він стосується посади техніка абонентсько-розрахункової групи, а не техніка абонентської групи, на яку його було поновлено рішенням суду. крім того, вважає, що цей наказ здійснено щоб звільнити саме його, оскільки зміни інших працівників не торкнулись. Йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. Просив суд з зазначених підстав позови задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 позови не визнав, пояснив, що рішення суду від 18.02.2010 року до негайного виконання допущено в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1373 грн. Товариство добровільно на підставі наказу № 252-вк від 24.02.2010 року поновило ОСОБА_1 на попередній посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи Цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) ДФ ВАТ Укртелеком. Позивач умисно не приступив до виконання трудових обовязків. Писав листи, заяви, від явки до адміністрації для отримання наказу та подачі трудової книжки відмовлявся. Накази про поновлення направлялись поштою, виїжджали комісії. В звязку зі змінами, що відбулися в організаційній структурі філії, абонентську групу Цеху електрозвязку № 4 м. Апостолове Центру електрозвязку № 1 м. Кривий Ріг реорганізовано в абонементно-розрахункову групу Цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове, тому позивача поновлено на попередній посаді з тими ж функціями, саме в тому підрозділі. Ці обставини враховані і в рішенні суду від 18.02.2009 року, яке має преюдиційне значення. 22.02.2010 року позивач написав заяву про допуск його до кабінету, а не про поновлення на роботі. Позивач отримав наказ про поновлення на роботі . однак ОСОБА_1 до роботи не приступив, від вручення копії наказу відмовлявся після чого йому наказ був відправлений поштою, який позивач отримав згідно поштового повідомлення 09.04.2010 року. вважає, що в цей час почав перебіг строк позовної давності. Однак і після отримання наказу позивач не вийшов на роботу у звязку з чим складались акти. В абонентському відділі Сунчуку було виділено робоче місце, обладнане компютером. Однак ОСОБА_1 до роботи не приступив. Ухвалою суду від 24.06.2010 року розяснено рішення суду. Постанова про відкриття виконавчого провадження вручена представнику Укртелеком25.08.2010 року. 31.08.2010 року рішення суду виконано в повному обсязі в частині сплати ОСОБА_1 грошових коштів. ОСОБА_1 27.08.2010 року приступив до виконання своїх обовязків і з того часу йому постійно сплачується заробітна плата. Тому підстави для відшкодування моральної шкоди теж відсутні. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Вважав, що не підлягає задоволенню і позов про поновлення на роботі, оскільки в структурних підрозділах сервісного напрямку Центрів та Цехів ТП ДФ ВАТ Укртелекомвідбулося впровадження програмного комплексу АСКР, що дозволило зменшити трудовитрати працівників сервісного напрямку по обслуговуванню споживачів телекомунікаційних послуг. В умовах зменшення обсягів робіт та забезпечення повного завантаження на кожному робочому місці за результатами аналізу використання робочого часу, відповідно до ст. 32 КЗпП зі складу абонентсько-розрахункової групи Цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове з 05 листопада 2010 року виведена одиниця техніка електрозвязку 1 категорії, введено 0,25 одиниці по тій же професії та кваліфікації. 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну істотних умов праці, ОСОБА_1 не дав згоди на продовження роботи на нових умовах.. Наказом від 22.11.2010 року ОСОБА_1 було звільнено по п. 6 ст. 36 КЗпП відмова від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці. Просив у задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовити.

3-я особа ОСОБА_6, допитаний в судовому засіданні по правилам допиту свідка пояснив, що він працює начальником ЦТП № 3 м. Апостолове, ОСОБА_1 працював на посаді техніка електрозвязку абонентського відділу, з визначенням робочого місця в м. Зеленодольськ. Робоче місце в м. Зеленодольськ було тимчасове, 26.01.09 року ним видано розпорядження про скасування робочого місця. Після чого позивача було звільнено. Рішенням суду від 18.02.2010 року розпорядження про скасування робочого місця скасовано, позивача поновлено на роботі. Він особисто не мав повноважень виносити наказ про поновлення на роботі, наказ було прийнято керівництвом м. Дніпропетровськ. Однак позивач ухилявся від виходу на роботу, після чого складались акти про його невихід на роботу, трудову книжку не надав. Потім приступив до роботи. Вимагав доступу до кабінету, однак його робоче місце було визначено в залі, що полегшує роботу з клієнтами і всі працівники, працюючи з клієнтами повинні сидіти у залі. Однак позивач вимагав надання йому окремого кабінету, повернення технічної документації у звязку чим приїжджала комісія. Рішенням суду позивача було поновлено на роботі з визначенням робочого місця . Зеленодольськ. Тому було проведено аналіз обсягів робіт по м. Зеленодольськ в результаті чого встановлено, що для виконання даної роботи достатньо 0,25 % одиниць, що було запропоновано ОСОБА_1 Однак останній від роботи на даних умовах відмовився.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що 30 років вона працює в ВАТ Укртелеком, ОСОБА_1 знає з часу його приходу на роботу. Їй відомо, що його було звільнено, потім поновлено. Після того, як стало відомо, що ОСОБА_1 поновлено на роботі, вона облаштувала робоче місце в м. Зеленодольськ, однак не те яке було до часу його звільнення, а в загальному залі. Така система робочих місць є по всіх відділенням Укртелеком, оскільки забезпечує безпосередній зв'язок з клієнтом, який має можливість зайти у одне приміщення і отримати всі можливі послуги. Однак позивач не приступив до виконання своїх обовязків, в звязку з чим складались акти про невихід на роботу. Лише у вересні після приїзду комісії з м. Кривого Рогу приступив до роботи. Вона розробляла посадову інструкцію позивача, вручала її.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що раніше знала ОСОБА_1, неприязних стосунків не було, знала що його було звільнено, потім поновлено рішенням суду, у лютому 2010 року їй стало відомо, що адміністрацією винесено наказ яким ОСОБА_1 поновлено на роботі. У квітні їй надійшла вказівка з ДФ ВАТ Укртелекомпро необхідність зясування причин невиходу ОСОБА_1 на роботу. Вона 01.04.2010 року телефонувала йому на домашній телефон, спілкувалась, пояснила необхідність зявитись до адміністрації та надати трудову книжку, на що ОСОБА_1 погодився, однак так і не зявився, після чого 07.04.2010 року вона знову телефонувала йому, однак ОСОБА_1 повідомив, що вийде на роботу після отримання постанови державного виконавця про поновлення на роботі.

Суд, заслухавши позивача та представників сторін, 3-ю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2010 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1 373,50 грн.

Ст..236 КЗпПУ, на яку посилається позивач ОСОБА_1 як на правову підставу своїх вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу визначає, що у разі затримки власником виконання рішення органу, який розглядає трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п.п. жп. 32 Положення про Дніпропетровську філію ВАТ Укртелеком, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 16.04.2004 року, директор філії на підставі довіреності в межах своєї компетенції видає накази в тому числі про прийом та звільнення з роботи працівників. Відповідно до п. 36 положення заступники директора філії згідно з розподілом обовязків допомагають директору у виконанні його повноважень.

24.02.2010 року заступником директора з питань праці та персоналу ОСОБА_4 наказом від 252-вк від 24.02.2010 року скасовано наказ № 325-к Про звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 ч. 4 КЗпП. Наказано поновити ОСОБА_1 на попередній посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) ДФ ВАТ Укртелекомз 24.02.2010 року.

Тобто, наказ про поновлення на роботі прийнято уповноваженою особою.

Відповідно до ст. 77 ЗУ Про виконавче провадження, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконання рішення про поновлення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

З досліджених в судовому засіданні табелів обліку робочого часу видно, що фактично позивач приступив до роботи 27 серпня 2010 року. (а.с. 117-123).

Показаннями свідка ОСОБА_7 підтверджено, що 01.04.2010 року вона по телефону повідомила ОСОБА_1 про необхідність зявитись до ВК та надати трудову книжку для поновлення на роботі.

Наказ про поновлення на роботі від 24.02.2010 року № 252 вк позивачу направлено 08.04.2010 року та отримав його позивач 13.04.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 86).

Таким чином, з 13.04.2010 року позивач дізнався про своє поновлення на роботі, а з 18.02.2010 року до 13.04.2010 року про поновлення на роботі йому повідомлено не було.

Тому, суд приходить до висновку, що період з 18.02.2010 року до 13.04.2010 року є вимушеним прогулом, затримкою виконання рішення суду, оскільки не лише фактично не допущений, а і не повідомлений належним чином про наявність наказу про поновлення на роботі.

Про поновлення на роботі позивач дізнався 13.04.2010 року, тобто з дати отримання наказу про поновлення на роботі, однак атами від 13.04.2010 року, 14.04, 15.04, 16.04., 19.04, 20.04, 21.04, 22.04, 23.04, 26.04, 27.04, підтверджено, що позивач ОСОБА_1 отримавши наказ про поновлення на роботі, до роботи не приступив, трудову книжку не надав, причини відсутності не пояснив (а.с.87-92).

Листом ДФ Укртелекомвід 02.06.2010 року підтверджено, що ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності на роботі. (а.с. 93).

Актом від 25.06.2010 року підтверджено, що ОСОБА_1 надав трудову книжку, від письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі відмовився. (а.с.95).

Таким чином період з 13.04.2010 року до 25.06.2010 року не є вимушеним прогулом і позивачем не надано доказів наявності обставин за яких він не міг приступити до роботи у цей період.

Так, п. 4.26 посадової інструкції техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи № 4 ЦЕ № 4 м. Апостолове, затвердженої 26.10.2007 року визначає, що перед початком роботи виконавець повинен перевірити на своєму робочому місці наявність, комплектність і справність необхідних засобів, пристроїв, про виявлені недоліки повідомити безпосереднього керівника. П. 4.27 посадової інструкції визначено вичерпний перелік обставин за яких виконавець не повинен приступати до роботи, а саме:

- не виконано п. 4.26,

- не одержано розпорядження про початок роботи від безпосереднього керівника,

- не підготовлено робоче місце з точки безпеки,

- технологія виконання робіт не відповідає вимогам безпеки,

- створилась виробнича ситуація, небезпечна для його чи оточуючих людей життя, здоровя.

Посилання позивача про затримку, на його думку, адміністрацією підприємства виконання рішення суду, що виявилось у ненаданні доступу до його робочого кабінету є безпідставними, і позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням суду від 18.02.2010 року скасовано розпорядження начальника цеху електрозвязку № 4 Про ліквідацію виносного робочого місця абонентської групи по виробничій дільниці м. Зеленодольськ, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ.

Відповідно до п.3 ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце.

Показами свідка ОСОБА_8 підтверджено, що на виконання рішення суду нею визначено робоче місце ОСОБА_1 у м. Зеленодольськ, однак не в тому кабінеті, який був до звільнення, а в операційній залі приміщення Телекомсервіу м. Зеленодольськ.

Сам позивач пояснив, що 25.06.2010 року виходив на роботу в приміщенні телекомсервіс у м. Зеленодольськ, і від працівників дізнався, що ОСОБА_8 визначено його робоче місце в приміщенні залу.

Про те, що питання визначення робочого місця знаходиться в компетенції керівника ЦТП № 3, якому безпосередньо підпорядкований ВП у м. Зеленодольськ, позивачу ОСОБА_1 було повідомлено і листом керівництва ДФ Укртелеком(а.с.34).

Тобто, суд вважає підтвердженим, що здійснено переміщення ОСОБА_1 на інше робоче місце в тій же місцевості, що відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП не потребує згоди працівника.

Враховуючи, що визначення робочого місця віднесено до компетенції адміністрації підприємства, порушень законодавства при здійсненні даного повноваження не встановлено, позовна вимога про зобовязання забезпечити доступ до робочого місця, яке було у ОСОБА_1 до звільнення задоволенню не підлягає.

Посилання позивача про затримку, на його думку, адміністрацією підприємства виконання рішення суду, що виявилось у поновленні на посаду на яку він не надавав згоди працювати і позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Позивач у позовних заявах ставить вимогу про часткове скасування наказу № 252 від 24.02.2010 року.

В судовому засіданні встановлено, що уповноваженими особами відповідача позивача поновлено на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської-розрахункової групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ, а не на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ, як визначено рішенням суду від 18.02.2010 року.

Представник відповідача у своїх запереченнях позов в даній частині не визнає та у пояснення та письмових запереченнях посилається на те, що в звязку зі змінами, що відбулися в організаційній структурі філії, абонентську групу Цеху електрозвязку № 4 м. Апостолове Центру електрозвязку № 1 м. Кривий Ріг реорганізовано в абонементно-розрахункову групу Цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове. Ці обставини враховані і в рішенні суду від 18.02.2009 року, яке має преюдиційне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ.

Витягами зі штатного розпису станом на 01.12.2008 року та штатного розпису станом на 24.02.2010 року підтверджено, що на момент винесення рішення суду 18.02.2010 року абонентську групу було реорганізовано в абонентсько-розрахункову групу.

Однак, відповідно вимог КЗпП поновлення працівника на попередній роботі є неможливим лише внаслідок ліквідації підприємства і рішенням суду від 18.02.2010 року позивача поновлено саме на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ.

Тому, суд вважає, що поновивши позивача на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської-розрахункової групи телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове ДФ ВАТ Укртелекомз визначенням робочого місця м. Зеленодольськ відповідач порушив його права.

Разом з тим, ст. 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду протягом 3 місяців з дня коли він дізнався про порушення свого права.

В судовому засіданні повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджено, що копію даного наказу позивач отримав 13.04.2010 року (а.с. 86).

Суд вважає, що з моменту отримання копії наказу про поновлення на роботі позивач дізнався на яку посаду його поновлено, тобто дізнався про порушення, на його думку, права щодо поновлення не на посаді яка визначена рішенням суду, а на іншій посаді. Тому пропустив встановлений ст. 233 КЗпП строк оскарження даного наказу, не поставив вимогу про поновлення пропущеного строку, а представником відповідача ОСОБА_3 у судових дебатах заявлено про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої зроблено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

Тому, суд вважає, що в задоволенні вимоги про часткове скасування наказу № 252 від 24.02.2010 року слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Посилання позивача про затримку, на його думку, адміністрацією підприємства виконання рішення суду, що виявилось у ненаданні технічної документації, відповідно до посадової інструкції до його звільнення є безпідставними, і позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки на підприємстві відбулось впровадження Автоматизованої системи комплексних розрахунків. Листом від 05.08.2010 року позивачу повідомлено, що технічна документація є власністю підприємства, адміністрація цеху може розпоряджатись нею на власний розсуд (а.с.99).

Таким чином позивач не надав доказів наявності у період з 13.04.2010 року до 25.06.2010 року визначених посадовою інструкцією обставин, за яких він не міг приступити до роботи у цей період, а тому період з 13.04.2010 року до 25.06.2010 року не є вимушеним прогулом.

Суд вважає встановленим, що 24.02.2010 року службовими особами відповідача, в межах наданих повноважень, видано наказ про поновлення на роботі, визначено робоче місце та забезпечено необхідними для роботи засобами, т.б. виконано обовязки визначені ст. 29 КЗпП, які можливо виконати у відсутності позивача. Крім того, листами та у телефонному режимі розяснювався обовязок зявитись та приступити до виконання своїх обовязків. Тобто фактично створені умови для допуску позивача до роботи,

Актом від 25.06.2010 року підтверджено, що ОСОБА_1 надав трудову книжку, від письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі відмовився. (а.с.95).

У поясненнях позивача, який стверджує що з 25.06.2010 року почав виходити та свідка ОСОБА_6, який стверджував, що до серпня місяця ОСОБА_1 до виконання роботи не приступив є протиріччя.

ОСОБА_1 пояснює що про наявність журналу обліку робочого часу його було повідомлено лише 27.08.2010 року.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів, які спростовують дані пояснення позивача, а також те, що не надано доказів ознайомлення позивача з правами та обовязками, інформування під розписку про умови праці, ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, які передбачені ст. 29 КЗпП, що можливо було здійснити 25.06.2010 року, коли позивач зявився з трудовою книжкою, а також враховуючи, відсутність доказів одержання позивачем розпорядження про початок роботи від безпосереднього керівника, що відповідно до п. 4.26 посадової інструкції є обставиною за якої працівник не може приступити до виконання роботи, суд вважає, що період з 25.06.2010 року до 27.08.2010 року є вимушеним прогулом.

За таких обставин суд вважає, що ВАТ Укртелекомзатримано виконання рішення суду з 18.02.2010 року до 13.04.2010 року та у період з 25.06.2010 року до 27.08.2010 року. Тому на підставі ст. 236 КЗпПУ, з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки власником виконання рішення суду.

Вимушений прогул за затримку виконання рішення суду становить :

- з 18.02.2010 року до 13.04.2010 року 38 дні

- З 25.06. до 27.08.2010 року - 44 дні

Разом 82 дні.

Середньоденна заробіна плата на той час склала 59,98 грн.

Заробіток за час вимушеного прогулу становить 82 * 59,98 = 4918,36 грн.

На підставі ст. 236 КЗпП з відповідача слід стягнути вказану суму.

Достатньою для відшкодування моральної шкоди буде сума 1 000 грн.

Позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП у звязку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Табелями обліку робочого часу підтверджено, що з 27.08.2010 року позивач виходив на роботу (а.с. 115-117).

Довідкою від 01.02.2011 року підтверджено, що позивач отримав дохід у вересні, жовтні 2010 року (а.с. 204).

Наказом № 1031 від 02.09.2010 року Про зміну істотних умов праці, підтверджено, що зі зміною з 1.01.2010 року внутрішньовиробничої структури цеху ТП № 3 (м. Апостолове) було централізовано частину функцій абонентсько-розрахункової групи, внаслідок чого відбулися зиміни в організації виробництва і праці працівників абонентсько-розрахункової групи. В умовах зменшення обсягів робіт та забезпечення повного завантаження на кожному робочому місці (додаток № 1), за результатами аналізу використання робочого часу для підвищення продуктивності праці та забезпечення виконання заходів щодо оптимізації чисельності штату філії , відповідно до ст. 32 КЗпП, наказано начальнику відділу організації та оплати праці внести з 05.11.2010 року зміни в штатний розклад абонентсько-розрахункової групи ЦТП № 3 м. Апостолово вивести з абонентсько-розрахункової групи (м. Зеленодольськ) техніка електрозвязку 1 категорії з окладом 1625 грн. та ввести в абонентсько-розрахункову групу м. Зеленодольськ 0,25 одиниці з окладом 1625 грн.

З даним наказом позивач ознайомлений 15.09.2010 року.(а.с.154, а.с. 198).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює в ВАТ Укртелеком, свідком ОСОБА_10 було проведено розрахунок чисельності штату абонентсько-розрахункової групи (м.Зеленодольськ) ЦТП № 3 (м. Апостолове).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що нею було проведено розрахунок чисельності штату абонентсько-розрахункової групи (м.Зеленодольськ) ЦТП № 3 (м. Апостолове). При здійсненні даного розрахунку використано нормативи чисельності штату Центрів та Цехів телекомунікаційних послуг, що затверджені наказом № 768 від 16.11.2009 року. в результаті встановлено, що чисельність працівників за штатним розписом складає 1 шт. одиниця, а нормативна чисельність 0,25 шт. одиниць.

Наказом № 2046/вк від 22.11.2010 року ОСОБА_1 звільнено 22.11.2010 року ОСОБА_1 з посади техніка електрозвязку 1 категорії абонентсько-розрахункової групи (м. Зеленодольськ) цеху телекомунікаційних послуг № 3 (м. Апостолове) у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП. З даним наказом позивач ознайомлений 22.11.2011 року. (а.с. 200).

Суд вважає, таке звільнення незаконним, оскільки в розрахунку чисельності штату абонентсько-розрахункової групи в м. Зеленодольськ здійснено розрахунок посад інженера, оператора, хоча позивач займав посаду техніка електрозвязку.

Крім того, на думку суду, виведення зі штату абонентсько-розрахункової групи (м. Зеленодольськ) техніка електрозвязку 1 категорії з окладом 1625 грн. та введення в абонентсько-розрахункову групу м. Зеленодольськ 0,25 одиниці з окладом 1625 грн. з зобовязанням начальника цеху ОСОБА_6 внести відповідні зміни до штатного розпису свідчить про фактичне скорочення штату, де порядок звільнення істотно відрізняється.

Тому, на підставі ст. 235 КЗпП, яка передбачає пновлення незаконно звільненого на роботі позивача слід поновити на роботі, однак на посаді, з якої його було звільнено та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Серденьоденна заробітна плата позивача за період з 01.09 2010 року до 31.10.2010 року складає 1625, грн.. +1660,0 грн= 3285/43 (кількість робочих днів)= 76,39 грн.

Період вимушеного прогулу з 22.11.2010 року до 22.09.2011 року становить 208 днів.

Заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 208*76,39 = 15 889,12 грн.

Позивач перебував на обліку у центрі занятості та отримав дохід 11 007 гр.. 42 коп. та отримав вихідну допомогу при звільненні.

Тому стягненню за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП підлягає сума 15 889,12 11 007,42 грн.- 1642,60 (вихідна допомога при звільненні) = 3239,1 грн.

Відповідно до п.2 ст. 347 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, часткове скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди задовольнити частково..

Стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 4918,36 грн. ( з відрахуванням відповідних платежів) в рахунок оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконними накази ВАТ «Укртелеком» від 02.09.2010 року № 1031 та від 22.11.2010 року № 2046.

Поновити ОСОБА_1 на посаді техніка електрозвязку 1 категорії абонентської-розрахункової групи цеху телекомунікаційних послуг № 3 м. Апостолове Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з визначенням робочого місця в м. Зеленодольськ.

Стягнути з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 3239,10 грн. з відрахуванням відповідних платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 1 527,80 грн.

ОСОБА_5 середнього заробітку нарахована судом без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів. .

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_11