РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2011 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Новікової Н.В., при секретарі Морозовій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна фактичного подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, який було уточнено, і в якому позивач просив визнати право спільної сумісної власності на майно, придбане нами в період проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, а саме: плиту газову ОСОБА_3, телевізор Самсунг, стінку «Вікторія-Нова» і трельяж, стіл від кухонного вугла і 4 табуретки, а також грошові кошти в сумі 18900 гривень, сплачені по кредиту; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки вищезазначеного майна в сумі 14290 гривень та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, з 2001 року по липень 2009 року сторони проживали однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах. Проживаючи однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. За період спільного проживання з відповідачем спільно придбали нові меблі і побутову техніку, а саме плиту газову ОСОБА_3, телевізор Самсунг, стінку «Вікторія-Нова» і трельяж, стіл від кухонного вугла і 4 табуретки, всього на суму 4420 гривень. Також, під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, ми з відповідачем за спільні гроші з використанням банківського кредиту купили автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1.

Оскільки позивач користується автомобілем, всі придбані спільно речі знаходяться у нього, він відмовляється компенсувати позивачу ? їх вартості, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його адвокат позовні вимоги не визнали в повному обсязі та пояснили, що дійсно відповідач проживав з позивачкою однією сім'єю як фактичне подружжя у період з жовтня 2002 року по лютий 2008 року. Спочатку впродовж 2002-2005 р.р. вони мешкали у батьків відповідача за адресою: м. Токмак, вул. К. Маркса, 28. З березня 2005 року у квартирі за адресою: с. Жовтневе, вул. Котляревського, 55/12. Однак спільне життя не склалося через постійні суперечки та непорозуміння, у зв'язку з чим, припинилися стосунки. Під час спільного проживання з позивачем, не купували зазначені у позовній заяві речі, оскільки речі якими вони користувались були надані батьками та бабусею відповідача. Автомобіль було придбано в кредит, який сплачується батьками відповідача. ОСОБА_1 грошей на автомобіль не надавала, виплати за кредитом ніколи не вносила. Крім того, пояснили, що у них був відсутній спільний бюджет, ніколи ОСОБА_2 коштів не надавал, продуктами харчування забезпечували його батьки.

Свідок ОСОБА_4, яка є сестрою позивачки, в судовому засіданні підтвердила, що позивачка проживала разом з відповідачем; за час спільного проживання вони придбали меблі. Позивачка не працювала, однак тримала господарство та кошти в неї були. Однак, пояснила що не була присутня при купівлі спірних речей, про їх купівлю знає лише зі слів ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5, продавець в магазині с. Жовтневе, підтвердила що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю; ОСОБА_1 тримала худобу, підробляла тимчасовими заробітками; чи був у них спільний бюджет пояснити не змогла; при купівлі меблів та техніки присутня не була.

Свідок ОСОБА_6, сусідку ОСОБА_1 та ОСОБА_2, пояснила, що бачила як в квартиру позивача привозили меблі, меблі були нові. ОСОБА_1 ій розповідала, що меблі вони купили. При купівлі меблів вона присутня не була.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 пояснили, що відповідач є їх сином. Проживав спільно з позивачкою, однак, у звязку з отриманням ним травми голови тривалий час знаходився на лікуванні та на їх утриманні. Меблі на які в позові вказує позивач були придбані ними на їх кошти: стінку придбали за готівку, про що надали чек; телевізор та плиту брали у кредит. Перший внесок за придбання автомобіля допоміг зробити орендар, у якого в оренді знаходяться їх паї надавши їм кошти, автомобіль оформили на сина, в подальшому кредит сплачувала мати відповідача ОСОБА_3, яка у судове засідання надала всі чеки по сплаті кредиту. ОСОБА_1 ніколи за кредит не сплачувала та кошти на це не давала.

Свідок ОСОБА_8, хрещена мати ОСОБА_2, яка в судовому засідання пояснила, що ОСОБА_2 проживав зі ОСОБА_1 однією сімєю на квартирі в них вона ніколи не була, пояснила, що мати з батьком купували ОСОБА_2 меблі та техніку.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що допомагав відповідачу вивозити стінку з квартири, однак пояснити яку саме стінку він вивозив, коли це було та куди її увезли не зміг.

Суд заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так, судом встановлено та визнано сторонами, що позивач та відповідач спільно проживали з 2002 року по травень 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільното проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до глави 13 ЦК України гроші (грошові кошти) відносяться до речей (майна). Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права тощо.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відсутність спільного сімейного бюджету в судовому засіданні підтвердила ОСОБА_1, яка пояснила, що ОСОБА_2 коштів їй не надавав, та вона не давала коштів ОСОБА_2 у кожного були свої кошти; про те, що йому призначено пенсію по інвалідності вона дізналась лише через рік, після її призначення, це в судовому засіданні не заперечував і відповідач ОСОБА_2, що спростовує твердження позивачки у позові про наявність спільного бюджету.

Додані до позовної заяви чеки магазину «Універмаг» ПП ОСОБА_10 від 15.10.2006 року, чеки ПП ОСОБА_11 від 12.10.2006 року, 02.03.2007 року не містять відомостей про покупця, не є іменними розрахунковими документами, тому суд вважає їх недопустимими доказами по справі і не приймає їх на підтвердження факту придбання саме ОСОБА_1 зазначених у чеках речей.

Що стосується виплати кредитних коштів за автомобіль придбаний ОСОБА_2 то в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що за кредит сплачувала мати відповідача.

Таким чином, ні показаннями свідків ні документами наданими позивачем не доведено, що за час проживання з відповідачем ними в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти було придбано майно: плита газова ОСОБА_3, телевізор Самсунг, стінка «Вікторія-Нова» і трельяж, стіл від кухонного вугла і 4 табуретки а також сплачувався кредит за автомобіль, у звязку з чим судом не може визнати це майно спільною сумісною власністю, набутою під час спільного проживання.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 60, 79, 84, 85, 88, 209, 212-215 ЦПК України, 368 ЦК, 60, 61, 74, СК

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна фактичного подружжя відмовити. .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя: