Справа № 22ц-406 2011 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Категорія: 19 Доповідач : Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Цяцяка Р.П.

Суддів: Мікуш Ю.Р., Курій Н.М.

При секретарі: Панчук І.М.

З участю: представника позивача ОСОБА_1

представника 3-ьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 червня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08 червня 2010 року відмовлено в позові ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3-ї особи Новороздільська міська ОСОБА_10 Львівської області, орган опіки та піклування Миколаївської РДА, Новороздільська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_10, Стрийське МБТІ про визнання договору міни квартири недійсним, визнання недійсним заповіту та визнання права власності на Ѕ частину спадкової квартири.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1

В апеляційній скарзі зазначив, що суд при постановленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом не взято до уваги, що згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2003 р. ОСОБА_11 був позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Однак, незважаючи на це, ОСОБА_11 без відома ОСОБА_4 як єдиного законного представника сина, без згоди опікунської ОСОБА_10 14.06.2003 року оформив договір міни квартири № 45 з відповідачами ОСОБА_8 на квартиру № 48 в м. Новий Розділ вул. Сагайдачного, 17-а Миколаївського району Львівської області.

При укладенні цього договору міни квартири було ущемлено право власності неповнолітнього ОСОБА_5 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в сторону зменшення загальної та житлової площі квартири, що дає підстави вважати укладений договір міни незаконним.

Вважає, що оскільки покійний ОСОБА_11 договір міни квартири 45 уклав з порушенням чинного законодавства, тому не міг складати заповіт, а відтак цей заповіт слід визначити недійсним, визнавши право власності на Ѕ квартири за спадкоємцем першої черги ОСОБА_11 Вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано ст.267 ЦК України через неповноту та одностороннє дослідження доказів, а також порушено вимоги ст.137 ЦПК України (витребування доказів).

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника 3-ьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги у суду немає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2002 р. покійний ОСОБА_11 та його неповнолітній син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 стали співвласниками по Ѕ частини квартири АДРЕСА_2. Загальна площа квартири 29,9 кв.м. (а.с.10). Згідно договору міни квартири № 45 з відповідачами сімєю ОСОБА_6 на квартиру № 48 загальною площею 21,58 кв.м. в цьому ж будинку вул. Сагайдачного, 17-а м. Новий Розділ Миколаївського району Львівської області, де ОСОБА_11 міняючи квартиру діяв як від свого імені так і від імені неповнолітнього сина ОСОБА_12, було ущімлено право власності неповнолітнього ОСОБА_5 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 в сторону зменшення розміру загальної та житлової площі квартири. (а.с.16, 17).

Позивачка ОСОБА_4 вважає, що договір міни квартири № 45 на квартиру № 48 є недійсним, оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2003 р. ОСОБА_11 був позбавлений батьківських прав по відношенню до їхнього сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 Враховуючи вище зазначене, вважає, що ОСОБА_11 незаконно, не маючи відносно сина ОСОБА_12 жодних прав як батько і законний представник неповнолітнього, без згоди опікунської ради 14.06.2003 року оформив спірний договір квартири.

Судом також встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_4, неодноразово відчужувалася та на день розгляду справи її власник четвертий по рахунку ОСОБА_13, яка добросовісно придбала квартиру у попереднього власника (а.с.160-161), тобто добросовісний набувач.

Будучи співвласником АДРЕСА_5 ОСОБА_11 06.12.2004 р. складає заповіт на належну йому частку квартири та заповідає її ОСОБА_9 (а.с.31). Заповіт посвідчений державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори.

Згідно свідоцтва про смерть І-СГ № 013699 від 20.04.2005 р. ОСОБА_11 помер 20.04.2005 р. (а.с.8). Позивачка ОСОБА_4 вважає, що оскільки, договір міни укладений з порушенням чинного законодавства, що стосується захисту прав неповнолітніх, то і заповіт є нікчемним так як покійний ОСОБА_11 не набув у законному порядку права власності на квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно до ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Матеріалами справи не доводиться та судом встановлено, що ОСОБА_11 на момент складання заповіту був дієздатним.

Згідно ст.1235 п.1, ст.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 57 „Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1241 ЦК України право на обовязкову частку у спадщині мають визначені законом категорії осіб, в тому числі неповнолітні діти. Отже ОСОБА_5 як неповнолітній на день відкриття спадщини (ст.1223 п.3 ЦК України) зберігає за собою право в порядку спадкування по заповіту чи по закону та має право, в даному випадку, на обовязкову частку, що належала його покійному батькові ОСОБА_11 у АДРЕСА_7.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виставляючи позовні вимоги про визнання договору міни квартири 45 на квартиру АДРЕСА_8 від 14.06.2003 р. недійсним, позивачка ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, не ставить позовної вимоги про захист права власності на частину квартири, яка б належала її синові ОСОБА_5 хоч просить визнати за ним право власності на Ѕ частину цього майна. Ст. 388 ЦК України передбачає підстави витребування майна від добросовісного набувача, однак на жодну із них та, взагалі, витребування спірного майна від четвертого по рахунку набувача позивачка не ставить. Окрім цього, позивачкою не доведено суду, що орган опіки та піклування Ново-Роздільської міської ОСОБА_10 чи сам ОСОБА_14 могли знати про позбавлення батьківських прав ОСОБА_14 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Адже, згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.03.2003 р. вбачається, що ОСОБА_14 та представник органу опіки та піклування не були присутні в судовому засіданні під час розгляду даної справи (а.с.11). Дані про надіслання зазначеного вище рішення на адресу ОСОБА_11 та по місцю знаходження органу опіки та піклування позивачкою не предявлено.

Однак, в матеріалах справи на арк.46 знаходиться рішення виконкому Новороздільської міської ОСОБА_10 № 117 від 27.03.2003 р. про дозвіл ОСОБА_11 на обмін приватизованої квартири по вул. Сагайдачного, 17-а кв.45 на квартиру по вул. Сагайдачного, 17-а кв.48 від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_5

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду постановили з дотриманням норм матеріального та процесуального права та цим рішенням більш захищені права неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ніж цього вимагають позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у суд касаційної інстанції на протязі 20 днів з дня вступу ухвали апеляційного суду в законну силу.

Головуючий:

Судді: