Справа № 22-ц-5616/11 Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Категорія 46 14.10.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за укладеним між ними 06 липня 2009 року договором позики та звернення стягнення на частину належної їй на праві власності земельної ділянки площею 2,0 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області. Вимоги мотивувала тим, що згідно укладеного між ними 06 липня 2009 року договору позики позичила відповідачу грошові кошти в сумі 232 500 грн., які остання зобов»язалась повернути до 20 липня 2009 року. Однак станом на 01 серпня 2009 року відповідач гроші позивачу не повернула, запропонувавши натомість в рахунок погашення боргу звернути стягнення на частину належної їй на праві власності земельної ділянки, розташованої в межах Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2009 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 232500 грн. Звернуто стягнення на 2,0 га земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, загальною площею 5,20 га, належну ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності серії Р1 № 286877 від 01 квітня 2001 року. Припинено право власності ОСОБА_3 на 2,0 га земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, із загальної площі 5,20 га, належну їй на підставі державного акту на право власності серії Р1 № 286877 від 01 квітня 2001 року. Залишено у власності ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області із загальної площі 5,20 га, у відповідності до державного акту на право власності серії Р1 № 286877 від 01 квітня 2001 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2,0 га земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, із загальної площі 5,20 га, у відповідності до державного акту на право власності серії Р1 № 286877 від 01 квітня 2001 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, заступник Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичила відповідачу грошові кошти в розмірі 232500 грн., а остання зобов»язалася повернути їх до 20 липня 2009 року, однак у передбачений договором строк гроші не повернула.

Відповідно до п. 5 укладеного між сторонами договору позики відповідач в разі неповернення боргу зобов»язалась передати позивачу частину земельної ділянки площею 2,0 га із загальної площі 5,20 га, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на землю серії Р1 № 286877 від 01 квітня 2001 року та розташована в межах Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 139 ч.2 ЗК України передбачена можливість звернення стягнення на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відповідно п. «г» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставою припинення права власності на земельну ділянку є звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора по будь-яким зобов»язанням власника земельної ділянки, яке здійснюється у судовому порядку у разі примусового звернення стягнення на земельну ділянку по зобов»язанням власника цієї земельної ділянки. На підставі вищенаведених норм суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення стягнення на земельні ділянки, призначені для ведення сільськогосподарського виробництва, допускається у випадках, коли у власників таких ділянок відсутнє інше майно, на яке може бути звернене стягнення, якщо інше не запропоновано власником земельної ділянки.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Розяснюючи судам застосування норм земельного законодавства, Пленум Верховного суду України в п. «Є» розділу 18 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року за № 7 звернув увагу всіх судів, що не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК).

На вищевикладені вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення ним незаконного рішення внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтовані, в зв»язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Заступника Васильківського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної ради - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :