АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Алісовіій Т.С.

У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, згідно з вимогами ч.2 ст. 197 ЦПК України, судовий розгляд здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ ОСОБА_2» (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2»), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працюючи протягом тривалого часу на підземних роботах в умовах несприятливого мікроклімату на ВАТ «Суха Балка», він отримав професійні захворювання, у звязку з чим висновком МСЕК від 13 червня 2007 року йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з них: 45% - по радикулопатії та 15% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 173000 грн.

Ухвалою суду від 14 лютого 2011 року за заявою позивача залишено без розгляду його позовні вимоги до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди й залучено останнього до участі в розгляді справи в якості третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а також - на користь держави 8,50 грн. судового збору та 7,50 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_2» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи.

Так, суд помилково застосував положення загальних норм діючого законодавства замість спеціальних законів, які регулюють відшкодування шкоди; не зясував, що ВАТ «Суха Балка» не є належним відповідачем по справі; не встановив, які саме незаконні дії роботодавця спричинили моральну шкоду позивачу; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, розмір моральної шкоди необґрунтований; судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди та не зясовано причин пропуску позивачем строку позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить в задоволенні апеляційної скарг відмовити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу працював на посадах муляра, підземного гірничого робітника, підземного кріпильника ВАТ «Суха Балка», помічника машиніста тепловозу ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», виконуючи роботи в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони та фізичного навантаження.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 17.04.2007р. у ОСОБА_3 за останнім місцем його роботи встановлена наявність професійних захворювань з діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова та шийна на фоні спондилоартрозу та множинних гриж Шморля у поперековому відділі, з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, периферичною ангіодистонією, нейродистрофією у вигляді плечелопаткового періартрозу ПФ 2 ст., дефартрозу ліктьових в сполученні з періартрозом, ПФ 2 ст. зі згіинально-розгинальними контрактурами, дефартрозу колінних суглобів ПФ 2 ст.; 2) хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст, емфізема легень 1 ст.), ЛН 1 ст.

Актом № 31 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.05.2007 року, встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони та фізичного навантаження, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 13 червня 2007р. первинно ОСОБА_3 встановлена стійка втрата професійної працездатності в загальному розмірі 60%, з них: 45% - по радикулопатії та 15% - по хронічному обструктивному захворюванню легень, а також третя група інвалідності. Повторними оглядами МСЕК від 12.08.2008 року та 13.07.2010 року підтверджено незмінність відсотку втрати профпрацездатності та групи інвалідності.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 31 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.05.2007 року (а.с. 9-10) причиною професійних захворювань ОСОБА_3 є робота в умовах підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони та фізичного навантаження, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2007 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_3, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 13 червня 2007р., тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 13 червня 2007р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: