Справа № 22-ц-964/11 Головуючий у І інстанції Подрєзова Г.О.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 28.01.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

при секретарі: Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «Геоцентр», треті особи Білоцерківська міська рада, ОСОБА_4, про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він на підставі договору купівлі-продажу будинку від 25.11.1975 року являється власником ? частини будинку, що знаходиться за адресою: місто Біла Церква, вулиця Залізнична, № 64. Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Земельна ділянка, закріплена за будинком № 64 по вулиці Залізничній складає 454 кв.м. відповідно до рішення Білоцерківського виконавчого комітету № 130 «г» від 03.03.1976 року та наданої конфігурації меж земельної ділянки відповідно схем плану, складеного Білоцерківським бюро технічної інвентаризації. Відповідач ОСОБА_2 є власником будинку № 62, розташованого в місті Біла Церква по вулиці Залізничній. Межа між їхніми земельними ділянками проходить по паркану, який належить позивачу, і була затверджена рішенням Білоцерківського міськвиконкому № 394 від 29.06.1979 року. Посилаючись на те, що відповідач приватизувала належну їй земельну ділянку по вулиці Залізничній, 62 без погодження меж земельної ділянки з ним, як суміжним землекористувачем, а він дізнався про це лише в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до нього про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, просив суд визнати виданий їй 06.09.2004 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 090566 недійсним.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю серії КВ № 090566, виданий Білоцерківською міською радою на земельну ділянку площею 0,0618 га за адресою: вулиця Залізнична, 62, місто Біла Церква для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім»я ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником ? частини будинку № 64 по вулиці Залізничній в місті Біла Церква на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1975 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-12525 (а.с.6-7). Також встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок № 64 по вулиці Залізничній в місті Біла Церква, складає 400 кв.м. відповідно до рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 09.04.1958 року. Згідно з рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 29.06.1979 року № 394 за будинком № 64 по вулиці Залізничній в місті Біла Церква було зареєстровано земельну ділянку площею 400 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по вул. Залізничній, 62 в місті Біла Церква відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06 вересня 2004 року, виданого на підставі рішення Білоцерківської міської ради від 27.04.2004 року за № 153.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 вересня 2004 року виданий відповідачу ОСОБА_2 з порушенням встановленого для цього порядку, без погодження меж земельної ділянки в натурі, що є порушенням прав позивача ОСОБА_3, як суміжного землекористувача.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України, згідно з ч.ч. 1, 2 якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

На підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації землевпорядною організацією розробляється технічна документація із землеустрою.

При розробленні землевпорядною організацією технічної документації для виготовлення державного акту відповідачу ОСОБА_2, акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі її земельної ділянки було виготовлено 17 березня 2004 року (а.с.19). В графі підписи суміжних землекористувачів зазначено «ОСОБА_3 Залізнична, 64» та стоїть підпис. Однак судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на момент розроблення землевпорядною організацією технічної документації для передачі у власність відповідачу земельної ділянки у 2004 році, наявність акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки не була обов»язковою умовою, без якої видача державного акту неможлива, оскільки п 1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за № 43, який встановлює перелік технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю, назви такого документу не містить. Крім того даною Інструкцією визнано таким, що втратив чинність, наказ Держкомзему України від 15.04.93 N 28 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", п. 1.10. якої і передбачав необхідність складання матеріалів погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Таким чином відсутність акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки чи порушення при його виготовленні відповідно до Інструкції від 04.05.1999 року за № 43, на думку колегії суддів, не може бути підставою для визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку за умови виготовлення і оформлення належним чином землевпорядною організацією всіх інших передбачених Інструкцією документів.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що недотримання форми акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки відповідача від 17 березня 2004 року є підставою до визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 090566 від 06 вересня 2004 року, який посвідчує її право власності на землю.

Крім того суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на положення ч. 1 ст. 155 ЗК України, в якій зазначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тобто можливість визнання недійсним акту, яким в даному випадку є Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім»я ОСОБА_2, пов»язується з порушенням прав особи, яка володіє, користується чи розпоряджається земельною ділянкою. Натомість переконливі докази, які б свідчили про факт порушення прав позивача ОСОБА_3 по володінню, користуванню чи розпорядженню його земельною ділянкою Державним актом, виготовленим 06.09.2004 року на ім»я відповідача ОСОБА_2, в справі відсутні.

Зміст ч. 1 ст. 155 ЗК України узгоджується також і з положеннями ст. 3 ЦПК України, яка презюмує право звернення громадянина до суду за захистом права в разі його порушення, оспорення або невизнання.

При таких обставинах, в зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення суду відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ТОВ «Геоцентр», треті особи Білоцерківська міська рада та ОСОБА_4, про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: