Справа № 22-ц-2979/11 Головуючий у І інстанції Володько І.С.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 21.04.2011
УХВАЛА

Іменем України

21 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Олійника В.І.,

суддів Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.07.2008 року близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_2, знаходячись на подвір»ї будинку № 79 по вулиці П.Запорожця в місті Біла Церква Київської області, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з позивачем, яка знаходилась на подвір»ї будинку № 77 по вулиці П.Запорожця в місті Біла Церква Київської області, умисно кинув в неї шматком цегли, влучивши в ліве вухо, після чого кинув в неї порожньою трьохлітровою банкою, влучивши в область лівого вуха, після чого взяв дерев»яну дошку та наніс їй удар в плече, в руку та в область живота. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2009 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальну справу по його обвинуваченню за ст. 122 ч. 1 КК України провадженням закрито в зв»язку з амністією. Внаслідок злочинних дій відповідача позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, синця черевної стінки, саден голови, струсу головного мозку, травматичного розриву лівої барабанної перетинки, посттравматичного середнього лівобічного отиту, посттравматичної нейросенсорної приглухуватості, конвекситального церебрального арахноїдиту, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 43/д від 13.02.2009 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для повного видужання необхідний тривалий строк більш ніж 3 тижні. У результаті нанесених тілесних ушкоджень, позивач тривалий час лікувалась у Білоцерківській міській лікарні № 2 та Київській обласній клінічній лікарні, витративши при цьому на придбання медикаментів 7858,80 грн., на харчування 234,19 грн. та на проїзд 758,28 грн., а всього 8851,27 грн., які і просила стягнути з відповідача на свою користь, як матеріальні збитки. Також позивач просила суд стягнути з відповідача завдану їй злочинними діями останнього моральну шкоду, розмір якої оцінила у 30 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдані матеріальні збитки в розмірі 7858 грн. 80 коп. вартості придбаних ліків і 758 грн. 28 коп. витрат на проїзд до лікувальних закладів, та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2008 року близько 15 години 15 хвилин ОСОБА_2, знаходячись на подвір»ї будинку № 79 по вулиці П.Запорожця в місті Біла Церква Київської області, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_3, яка знаходилась на подвір»ї будинку № 77 по вулиці П.Запорожця в місті Біла Церква Київської області, умисно кинув в неї шматком цегли, влучивши в ліве вухо, після чого кинув в неї порожньою трьохлітровою банкою, влучивши в область лівого вуха, після чого взяв дерев»яну дошку та наніс їй удар в плече, в руку та в область живота, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді синців правого плеча, синця черевної стінки, саден голови, струсу головного мозку, травматичного розриву лівої барабанної перетинки, посттравматичного середнього лівобічного отиту, посттравматичної нейросенсорної приглухуватості, конвекситального церебрального арахноїдиту, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 43/д від 13.02.2009 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для повного виздоровлення необхідний тривалий строк більш ніж 3 тижні.

Вина відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2009 року, якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КК України, а кримінальну справу по його обвинуваченню за ст. 122 ч. 1 КК України провадженням закрито в зв»язку з амністією.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності вини відповідача у заподіянні позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та як наслідку, понесення нею матеріальних та моральних збитків, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, як такими, що відповідають матеріалам справи та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що він не визнавав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, під час досудового слідства та при пред»явленні обвинувачення, колегією суддів відхиляються, оскільки з постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2009 року про закриття кримінальної справи вбачається, що своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров»я, ОСОБА_2 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, тобто суд дійшов висновку про його винність в інкримінованому злочині. Дану постанову сам обвинувачений в апеляційному порядку не оскаржував, що також суперечить невизнанню ним вини у вчиненні злочину. Крім того сам по собі факт заявлення обвинуваченим клопотання про застосування до нього акту амністії свідчить про його небажання продовжувати розгляд кримінальної справи з метою встановлення винуватості чи невинуватості у вчиненні конкретного злочину.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо розміру матеріальних збитків, стягнутих з відповідача на користь позивача, оскільки факт їхнього понесення позивачем підтверджується наявними в справі доказами, які не були спростовані відповідачем під час судового розгляду справи.

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, врахував всі обставини справи, та керуючись вимогами розумності і справедливості, визначив розмір морального відшкодування у 3000 грн., який є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в ній доводи є необґрунтованими, оскільки не спростовують висновків ухваленого судом першої інстанції рішення.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :