АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-293/2011 р. Головуючий 1 інст.: Силантьєва Е.Є.
Категорія: «договірні» Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді Солодкова А.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Соколовій А.В., Рогачевській С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3, про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, -

встановила:

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 9 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого, він передав відповідачці на строк до 09 жовтня 2008 року 228 000 гривень, що за курсом Національного банку України складало 45 000 доларів США. У цей же день з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором позики, між ними було укладено договір, відповідно до якого остання передала йому в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Зазначені договори у передбаченому законом порядку були посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вказані договори укладені ним під впливом обману з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки останні, укладаючи угоди не мали наміру їх виконувати. ОСОБА_1 просив визнати укладені 9 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_2 та посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 договір позики та договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 недійсними, застосувати передбачені ст. 230 ЦК України наслідки недійсності правочину, стягнувши з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 228000 грн., а також 228000 грн. на відшкодування завданих йому збитків та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 у липні 2008 року звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. 18 травня 2008 року вона виявила пропажу свого паспорту, ідентифікаційного коду та правовстановлюючих документів на квартиру, а звернувшись до Харківського бюро технічної інвентаризації дізналась, що належна їй квартира передана в іпотеку у забезпечення виконання нею зобовязань за нотаріально посвідченим договором позики грошових коштів у сумі 228 000 грн.

Посилаючись на те, що ані договору позики, ані іпотеки вона не укладала, оскільки у нотаріуса ОСОБА_4 з цього приводу не була, договорів не підписувала, грошей від ОСОБА_1, з яким вона не знайома, не отримувала, ОСОБА_2 просила визнати укладені від її імені договори позики та іпотеки від 9 квітня 2008 та посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсними, звільнити право власності на належну їй квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано укладені 9 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчені приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 договори позики та іпотеки недійсними, скасовано заборону відчуження квартири АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. В обгрунтування скарги апелянт зазначив серед іншого, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не задовольнив його клопотання про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи та про допит експерта з метою зясування можливості підписання оспорюваних договорів відповідачкою ОСОБА_2 з перекрученням нею свого підпису.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними із застосування передбачених ч. 2 ст. 230 ЦК наслідків, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем того, що спірні договори укладено ним внаслідок навмисного введення його в оману відповідачками ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 9 квітня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 було посвідчено договір позики та договір іпотеки, сторонами в яких зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Належних доказів того, що саме відповідачка ОСОБА_2, яка зазначена стороною оспорюваних договорів, навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, ОСОБА_1 не надано. Не встановлено також у передбаченому законом порядку і того, що від імені ОСОБА_2, не маючи на то належних повноважень, діяла саме ОСОБА_3

Відповідно до ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з даними висновку судово-почеркознавчої експертизи від 20 березня 2009 року, підписи від імені ОСОБА_2 та рукописні записи «ОСОБА_2М.» у договорі позики від 9 квітня 2008 року, іпотечному договорі від 9 квітня 2008 року, в заявах від імені ОСОБА_2 на імя приватного нотаріуса ОСОБА_4 вхідні №№ 277/2-09, 280/2-05, в заяві від імені ОСОБА_1 на імя приватного нотаріуса ОСОБА_4 вхідний № 276/2-09, в реєстрі приватного нотаріуса ОСОБА_4 реєстр №№ 1330-1335 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Отже, встановивши, що зазначена стороною у договорах позики та іпотеки відповідачка ОСОБА_2 оспорюваних правочинів не підписувала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх недійсність та задовольнив відповідні позовні вимоги ОСОБА_2

Що стосується доводів апелянта стосовно неповноти зясування судом обставин справи, зокрема щодо можливості підписання договорів ОСОБА_2 з перекрученням нею свого підпису, судова колегія вважає їх необгрунтованими, оскільки із дослідницької частини вищевказаного висновку почеркознавчої експертизи вбачається, що виявлені у підписах розбіжні ознаки є стійкими, суттєвими, такими, що виходять за межі варіантів ознак почерку та підпису ОСОБА_2, не є результатом перекручення нею свого підпису і достатніми для категоричного висновку про виконання досліджуваних підписів не ОСОБА_2

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді