Справа № 2-о-74/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"06" липня 2011 р. Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

- головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Титаренко Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Апостолівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2011 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту прибуття в Україну по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року та факт постійного проживання на території України з 1993 року по теперішній час. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона у 1992 році разом з чоловіком та дітьми прибула на територію України, проживала та працювала, на даний час також працює отримує тимчасові заробітки. На час прибуття у неї був паспорт громадянки СРСР, 22.05.1998 року у звязку з обміном вона отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено. В 2006 році у звязку з втратою паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. у лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона не мала документів, що підтверджують її право на отримання громадянства. Паспорт громадки Азербайджану вона не отримувала, так як постійно проживала на території України. вона звернулась до Апостолівського РО ГУМВД України з заявою про надання паспорту, але отримала відмову, у усній формі їй було пояснено, що для отримання необхідних документів для проживання на території України їй потрібно у судовому порядку підтвердити факт постійного проживання на території України з 1993 року.

Зацікавлена особа відділ ВГІРФО Апостолівського РВ ГУМВСУкраїни в Дніпропетровській області у судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника. Проти задоволення заяви не заперечували і просили суд заяву задовольнити, оскільки ОСОБА_1 22.05.1998 року у звязку з обміном отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено, вона була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2006 році у звязку з порчею паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. У лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона станом на 13.11.1991 року не була зареєстрована на території України та не є громадянкою відповідно до ЗУ Про громадянство. Для отримання посвідки на проживання ОСОБА_1 слід підтвердити факт проживання на території України, однак паспорт громадянки СРСР де є відмітки про реєстрацію знищено. Тому підтвердження даного факту можливо лише в судовому порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала, пояснила, що вона народилась в республіці Азербайджан, її чоловік народився в Вірменії. У девяностих роках почались військові дії на їх Батьківщині, тому вони змушені були виїхати до України до м. Зеленодольськ до знайомих. З 1992 року вона проживала у м. Зеленодольськ, працювала отримала право на проживання у будинку по вул.. Леніна, де і проживала з родиною. Потім чоловік виїхав з дітьми. ОСОБА_2 залишилась в Україні. 22.05.1998 року у звязку з обміном вона отримала паспорт громадянки України, взамін паспорт громадянки СРСР у неї вилучено. В 2006 році у звязку з втратою паспорту вона отримала паспорт громадянки України, взамін втраченого вона отримала паспорт серії АН 559951, яким вона користувалась до лютого 2011 року. у лютому 2011 року у неї вилучено паспорт відділом ВГІРФО, оскільки вона не мала документів, що підтверджують її право на отримання громадянства. Паспорт громадки Азербайджану вона не отримувала, так як постійно проживала на території України. вона звернулась до Апостолівського РО ГУМВД України з заявою про надання паспорту, але отримала відмову, у усній формі їй було пояснено, що для отримання необхідних документів для проживання на території України їй потрібно у судовому порядку підтвердити факт постійного проживання на території України з 1993 року. факт її проживання можуть підтвердити свідки ОСОБА_3, ОСОБА_2

Суд, вислухавши заявника, її представника, який заяву підтримав, вважав необхідним її задовольнити, приходить до висновку, що заявником не надано належних та достатніх доказів, що підтверджують факт її проживання на території України, як і доказів, що її право було, порушено, не визнано, або оспорено.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутись до суду за захистом порушеного, не визнаного або оспореного права.

Ст. 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України належних та достатніх доказів постійного проживання на Україні з 1993 року ОСОБА_1 суду не надала.

Так, свідок ОСОБА_3 підтвердила, що знає ОСОБА_1 ще з того часу, коли проживала на республіці Азербайджан. Потім вона переїхала до України, а після неї ОСОБА_1 з родиною також переїхали до України. вона підтверджує, що з 1993 року ОСОБА_1 проживає на території України оскільки бачила її, спілкувались, деякий час вона проживає у неї без реєстрації.

Свідок ОСОБА_2 підтвердив, що знає ОСОБА_1 з дитинства, оскільки вона проживала деякий час у його батьків, потім у інших місцях, з того часу він постійно бачить її у місті.

З свідоцтва про народження встановлено, що ОСОБА_4 народилась 25.05.1966 року у Шамахітському районі Азербайджанської СРСР,

З свідоцтва про одруження встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 08 вересня 1988 року, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_5.

З свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано 07.02.2008 року.

З виписки з паспортного столу КП Зеленодольське міське житло, встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у м. Зеленодольськ з 17.12.93 року, а 22.05.1998 року знята з реєстраційного обліку у с. М.Костромка. Після чого зареєстрована 30.11.2006 року, знята з реєстраційного обліку 01.12.2006 року. Відомостей про реєстрацію у інші періоди відсутні.

З архівної довідки № 361 від 10.03.2011 року встановлено, що згідно з документами будівельно-монтажного управління Криворізької ГРЕС Апостолівського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 значиться з червня 1993 року до травня 1995 року (особові рахунки).

Суд критично оцінює пояснення свідків, оскільки безперервно з 1993 року безпосередньо за місцем проживання вказаних свідків ОСОБА_1 не проживала. Те, що вказані свідки періодично зустрічались з ОСОБА_1 у м. Апостолвое не підтверджує безспірно факт її проживання у цей час на території України. крім того, сама заявник пояснює, що виїжджала за межі України у цей період для вирішення питань сімї.

Суд також звертає увагу на те, що з посвідчення особи на повернення в Україну встановлено, що воно видано 09.09.2010 року на імя громадянки України ОСОБА_6 і є дійсним до 09.10.2010 року. З протоколу огляду від 05.10.2011 року встановлено, що начальником ВГІРФО Апостолівського РВ на підставі повідомлення чергового в порядку ст. 190, 191, 195 КПК України оглянуто та вилучено документ, що є паспорт громадянина України серії АН 559951, виданий 30.11.2006 року Апостолівським РВ ГУМВС на імя ОСОБА_6 ОСОБА_7.

Окрім того, що з наданих доказів видно, що прізвище, імя, по батькові не відповідають даним у її свідоцтві про народження, дії Апостолівського ВГІРФО по вилученню паспорту ОСОБА_1 не оспорила, тобто погодилась, що не має права на отримання паспорту громадянки України.

Згідно із ст. 3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянствавід 04.02.1994 р. № 3929-ХІІ, іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання

З листа начальника Апостолівського РВ ГУМВС України встановлено, що ОСОБА_1 на її заяву надано відповідь про необхідність підтвердження факту постійного проживання на території України відповідно до ЗУ Про імміграцію.

Порядок надання дозволу на імміграцію та видача посвідки на проживання регулюється розділом третім ЗУ Про імміграцію, зокрема ст. 9 визначає порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію. Стаття 10 визначає підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію, а стаття 11 ЗУ Про імміграціювизначає порядок в'їзду іммігрантів в Україну і видачі посвідки на постійне проживання.

Однак ОСОБА_1А у встановленому порядку не зверталась до Апостолівського РВ для підтвердження факту постійного проживання на території України відповідно до ЗУ Про імміграцію, не отримала відповіді та не оскаржила рішення, дії чи бездіяльність Апостолівського РВ щодо надання посвідки на проживання.

Тому, суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 порушено, невизнано або оспорено не було, а достатніх доказів на підтвердження факту проживання не надано.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 256, 257, 258 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Апостолівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання в Україні відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 діб з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Марченко Н.В

Суддя:ОСОБА_8