Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-646/11
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2011 року

28 січня 2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Дубае Т.В. при секретарі Паламарчук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Макарівської районної ради Київської області, Макарівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Управління Держкомзему в Макарівському районі Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю „НІГМА", про визнання незаконним рішення Макарівської районної ради Київської області та розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області та їх скасування суд, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Макарівської районної ради Київської області до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Управління Держкомзему в Макарівському районі Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю „НІГМА", про визнання незаконним рішення Макарівської районної ради Київської області та розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області та їх скасування.

Свої вимоги мотивує тим, що 9 квітня 1993 року на підставі рішення Колонщинської сільської ради від 3 квітня 1993 року його дружині ОСОБА_6, було виділено в натурі земельну ділянку площею 8 га для ведення фермерського господарства. Розпорядження голови Макарівської районної ради від 9 червня 1993 року № 40 було зареєстроване фермерське господарство „Сім „Я". З урахуванням цього їй було видано Державний акт на безоплатне безстрокове користування земельною ділянкою площею 8 га в межах Колонщинської сільської ради. З 7 листопада 1994 року він як член сім'ї та співзасновник фермерського господарства „Сім „Я" на підставі розпорядження ОСОБА_6 II.М. виконує обов'язки голови фермерського господарства „Сім „Я". 5 листопада 1997 року ОСОБА_7 померла. Він набув права в порядку спадкування всім її спадковим майном шляхом вступу в фактичне володіння. 4 квітня 2001 року він звернувся до Макарівської районної ради із заявою про переоформлення фермерського господарства „Сім „Я" з ОСОБА_6 на його, ОСОБА_1, ім'я. Внаслідок зміни чисельності членів фермерського господарства 9члено фермерського господарства став його син ОСОБА_1. ВВ.. В травня 2002 року він звернувся до з заявою до Макарівської районної ради з вимогою про розпаювання та передачу двох земельних ділянок у приватну власність за рахунок земель фермерського господарства „Сім „Я". 24 травня 2001 року Макарівська районна рада приймає рішення про припинення права користування землею селянського фермерського господарства, засновником якого була ОСОБА_7. В цей же день приймається рішення про надання йому дозволу на створення нового селянського (фермерського) господарства із земельною ділянкою площею 8 га із земель запасу Колонщинської сільської ради. В подальшому голова Макарівської районної державної адміністрації розпорядженням від 6 грудня 2004 року змінює статусу земельної ділянки і надає її у приватну

власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Кодонщинської сільської ради. Громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 всупереч мораторію продали свої землі Товариству з обмеженою відповідальністю „НІГМА". Вважає, що товариство не є добросовісним набувачем.

Просив визнати незаконним рішення Макарівської районної ради Київської області, розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області та їх скасувати , визнати незаконним державні акти та скасувати їх , визнати незаконними договора купівлі- продажу , та усунути перешкоди в користуванні землею.

Ухвалою Макарівського райсуду Київської області від 05 травня 2010 року провадження у справі в частині визнання незаконним державних актів на землю, договорів купівлі - продажу земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою закрито.

Позивач позов підтримав.

Представник Макарівської районної ради Київської області направив лист про слухання справи в їх відсутності,

Представник Мкарівської районної державної адміністрації Київської області позов не визнав . Просив відмовити .

Третя особа : Управління Держкомзему в Макарівському районі Київської області про день слухання справи повідомлена.

Представники третіх осіб проти позову заперечують. Вважають, що земельні ділянки були набуті ними в установленому порядку і прав позивача цим не було порушено.

Суд заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів, третіх осіб та їх представників, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ч. 1 та 1 ст. 8 ЦПК України передбачають, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Земельний кодекс України ( в редакції закону України від 13 березня 1992 року) встановлював підстави та порядок надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства.

Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства надавалась земля у приватну власність та постійне користування Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності. Для цих же цілей їм могла надаватись земля у тимчасове користування.

Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 13 березня 1992 року) сільські ОСОБА_8 народних депутатів надавали земельні ділянки у

користування для всіх потреб із земель сіл, а також ведення селянського (фермерського) господарства за їх межами.

Відповідно до ч. З ст. 19 Земельного кодексу України ( в редакції Закону України від 13 березня 1992 року) районні ОСОБА_8 народних депутатів надавали земельні ділянки за межами населених пунктів для ведення селянського (фермерського) господарства у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною ОСОБА_8 народних депутатів.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України ( в редакції закону України від 13 березня 1992 року) право власності або право постійного користування землею посвідчувалось державними актами, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

ОСОБА_8 Верховної ОСОБА_8 України від 13 березня 1992 року N 2201-XII „Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" відповідно до статті 23 Земельного кодексу України були затверджені форми державних актів: на право колективної власності на землю; на право приватної власності на землю; на право постійного користування землею.

Позивачем не було надано суду державний акт на право приватної власності на землю по формі, затвердженою постановою Верховної ОСОБА_8 України від 13 березня 1992 року N 2201 -XII і,,Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею".

В державному акті на право користування землею Б № 087516 (1993 року), не вказано ряд обов'язкових реквізитів, які повинні міститись відповідно до постанови Верховної ради України від 13 березня 1992 року „Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею". Зокрема, не вказано на підставі рішення якої ОСОБА_8 народних депутатів виданий державний акт, з зазначенням дати і номеру цього рішення, не вказано населений пункт, сільську або міську ОСОБА_8 народних депутатів, на території яких знаходиться земельна ділянка, кількісну характеристику земель, наданих в користування

На другій сторінці державного акту Б № 087516 (1993 року українською та російською мовою міститься витяг з Основ земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік, зокрема українською та російською мовою зазначалось: „Земля в СРСР є виключно власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю забороняються. Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування, тобто навічно. На третій сторінці державних актів українською та російською мовою зазначалось що державний акт видано громадянам в тому, що за землекористувачем закріплюється в безстрокове і безплатне користування

Встановлене Основами земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік від 13 грудня 1968 року безстрокове і безплатне користування землею існувало до 28 лютого 1990 року, тобто до часу прийняття Основ законодавства Союзу PCP і союзних республік про землю від 28 лютого 1990 року. З лютого 1990 року безстрокове і безплатне користування землею було замінене платним володінням, зокрема на умовах оренди. З цього моменту і втратила силу ОСОБА_8 Міністрів СРСР від 6 березня 1975 року № 199 „Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею", яка видана на підставі ст. 8 Основ земельного законодавства Союзу PCP і союзних республік від 13 грудня 1968 року і яка затверджувала форму державного акту, копія якого надана позивачем. В Україні нова форма державних актів на землю була запроваджена в березні 1991 року, яка була змінена потім в травні 1992 року.

За вказаних обставин позивач не міг бути спадкоємцем неіснуючих прав на безстрокове і безплатне користування землею.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач не надав суду належних доказів про наявність у нього відповідних прав на землю.

24 травня 2001 року Макарівська районна рада прийняла рішення про припинення права користування землею селянського фермерського господарства, засновником якого була ОСОБА_7. В цей же день приймаєте рішення про надання позивачу дозволу на створення нового селянського (фермерського) господарства із земельною ділянкою площею 8 га із земель запасу Колонщинської сільської ради.

Розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації від 6 . грудня 2004 року змінює статусу земельної ділянки і надає її у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства в межах Колонщинської сільської ради.

Порушень прав позивача при цьому не допущено.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу У PCP 1963 року загальний строк позовної давності встановлювався у три роки. Ст. 76 Цивільного кодексу УРСР 1963 року встановлювала початок перебігу цього строку з дня виникнення права на позов. Право на позов виникало з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. П.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року передбачає, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Однак в даному випадку позивач також пропустив строк звернення до суду .

Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 7, 19, 23 Земельного кодексу України (в редакції закону України від 13 березня 1992 року), п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, ст.ст. 4, 6 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, ст.ст. 11, 15,16 Цивільного кодексу України 2003 року, постанови Верховної ОСОБА_8 України від 13 березня 1992 року N 2201 -XII „Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею", керуючись ст. ст. 208, 209, 211,212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Макарівської районної ради Київської області та до Макарівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Управління Держкомзему в Макарівському районі Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю „НІГМА", про визнання незаконним підпункту „б" пункту 1 рішення Макарівської районної ради Київської області 24 травня 2001 року № 197-15-ХХІИ та розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 6 грудня 2004 року № 372 та їх скасування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: