АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 27 (1) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

30 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді Турік В.П.

Суддів Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

При секретарі Бадалян Н.О.

За участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

Представника відповідача ОСОБА_4,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста ОСОБА_5 від 22 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_6 про визнання недійсною згоду на укладення кредиту, визнання недійсним кредитного договору, покладення зобов*язання закрити кредитну справу та стягнення моральної шкоди,

В с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 О.В.19.10.2008 року звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі-ПАТ КБ «Приватбанк»), ОСОБА_6 про визнання недійсною згоду на укладення кредитного договору, визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення моральної шкоди та уточнюючи позовні вимоги просила визнати недійсним кредитний договір № 87077-CRED від 07.09.2007 року, укладений між ПАТ КБ«Приватбанком» та ОСОБА_6 у зв*язку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України та ст.65 СК України, покладення зобов*язань закрити кредитну справу, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста ОСОБА_5 від 22 жовтня 2010 року в задовленні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення її позову в повному обсязі. Вважає рішення незаконним, а саме: суд першої інстанції при ухвалення рішення не взяв до уваги, що оскільки вона згоду свою на укладання кредитного договору не давала, такий договір є нікчемним. Суд незаконно пов*язав порушення її прав з іншими обставинами, які не входять до предмету доказування.

В запереченнях ПАТ КБ «Приватбанк» вважає рішенням законним та обґрунтованим та просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 87077-CRED на суму 30 000 грн. на термін 24 місяця до 09.09.2009 року включно із сплатою відсотків за його користування у розмірі 30% річних. В п.1.5 цього договору зазначено, що цей кредит отриманий ОСОБА_6 на споживчі потреби (а.с.9-13). Також в матеріалах кредитної справи наявна згода на укладення цього кредиту (а.с.14).

Відмовляючи ОСОБА_2 в позові про визнання недійсною згоди на укладення кредиту, визнання недійсним кредитного договору, покладення зобов*язання закрити кредитну справу, стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із безпідставності цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються прав одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов*язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 не є договором про розпорядження спільним майном подружжя, а тому обов*язкової згоди іншого з подружжя, тобто позивача по справі ОСОБА_2 на укладення такого договору законом не передбачено та підстав для визнання недійсною згоду на укладення кредиту не має, а значить і не має підстав для покладення зобов*язання закрити кредитну справу.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції, що укладення кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6-чоловіком позивачки ніяк не порушує її особистих прав щодо володіння та розпорядження майном, оскільки відповідно укладеного договору та ч.1 ст.1054 ЦК України у разі невиконання зобов*язань за кредитним договором відповідальність буде нести тільки її чоловік як сторона кредитного договору і тільки майном, яке належить йому на праві особистої приватної власності.

Вірного висновку також дійшов суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки ці вимоги не обґрунтовані та не відповідають нормам ст.23 ЦК України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що договір укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та її чоловіком виходить за межу побутового та у відповідності до ст.65 СК України на укладення такого договору потрібна була її згода, а оскільки вона згоди не давала, то договір повинен бути визнаний недійсним, як такий, що не відповідає вимогам ст.203 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що грошові кошти, отримані за кредитним договором не входять до переліку майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, а тому на них розповсюджується режим спільної сумісної власності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони протирічать положенням ст.65 СК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом по справі ухвалено законне та обґрунтоване рішення, у зв*язку з чим підстав для задоволення скарги і скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста ОСОБА_5 від 22 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: