РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2011 року Токмацький районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді : Новікової Н.В.

при секретарі: Похвалітовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Токмак справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника; середнього заробітку за весь час затримки розрахунку; оплати часу простою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу;

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ «ТКШЗ», який уточнив, та в якому просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 3228 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 26 серпня 2010 року по 17 лютого 2011 р. у розмірі 10560 грн.; заборгованість по оплаті часу простою в розмірі 5730 грн.; компенсацію моральної шкоди у розмірі 4730 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 28.06.1988 року по 25.08.2010 року позивач працював на ВАТ «ТКШЗ» водієм вантажного автомобіля та був звільнений через скорочення штату, однак в день звільнення підприємство не виплатило всіх належних йому сум, у звязку з чим він змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні, позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача позов визнав частково, при цьому суду пояснив, що підприємство в повністю визнає заборгованість по заробітній платі в розмірі 3228 грн.; частково визнає позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 994,70 грн., оплату часу простою в розмірі 1240, 15 грн. вказуючи на невірність у розрахунках позивача; не визнає в повному обємі розмір моральної шкоди, вважаючи його необґрунтованим та не доведеним.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, з 28.06.1988 р. по 25.08.2010 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записом у копії трудової книжки, яка знаходиться у матеріалах справи, працював водієм, та був звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України , у звязку зі скороченням штату.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

В день звільнення підприємство відповідач не виплатило позивачу всі належні йому суми, що підтверджується Довідкою про заборгованість по заробітній платі, наданою відповідачем; тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, яка визнана відповідачем, у сумі 3228 грн. 00 коп. на користь позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст. 117 КЗпП України вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При розрахунку заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки розрахунку позивачем правильно застосована формула розрахунку, однак позивачем не враховано, що відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата за останні відпрацьовані два календарні місяці становить 34,30 грн., а не 60 грн. як вказує позивач. Також розрахунок позивачем надається з 01.08.2009 р., тобто з моменту коли позивач ще працював на ВАТ «ТКШЗ», однак ст.. 117 КЗпП України передбачає виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку звільненому працівнику, тобто розрахунок слід проводити з 26.08.2010 р. Крім того, позивачем не враховано, що на момент звільнення працівника на підприємстві діяв наказ № 35 від 30.07.2009 р., яким встановлено для працівників восьмигодинний робочий тиждень (один робочий день на тиждень). Таким чином, за весь час затримки розрахунку при звільненні сума розраховується 29 робочих днів, згідно з графіку роботи підприємства (з 30.08.2010 р. по 17.02.2011 р. ) *34,30 = 994,70 грн.

Враховуючи наведене, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає задоволенню частково в розмірі 994,70 грн.

Позовні вимоги про оплату часу простою, підлягають задоволенню частково, оскільки при розрахунку часу простою позивачем не було враховано, що відповідно до наказів по ВАТ «ТКШЗ» на підприємстві було встановлено 4-, 3-, та 2-денний робочий тиждень.

Так, наказом по підприємству № 142 від 20.10.2008 р., з 21.10.2008 р. по 01.12.2008 р. для всіх підрозділів введено 4-х денний робочий тиждень, наказом № 150 від 01.12.2008 р. дія наказу № 142 продовжено; наказом № 152 від 15.12.2008 р. встановлено 3-денний робочий тиждень; наказом № 01 від 12.01.2009 року встановлено 2-денний робочий тиждень; наказом № 35 від 30.07.3009 р. восьмигодинний робочий тиждень.

Таким чином, розмір оплати часу вимушеного простою за період з листопада 2008 року по червень 2009 року за невідпрацьований з вини працівника час з урахуванням встановленого на підприємстві режиму роботи складає 1240, 15 грн., підтверджується довідкою відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Так, розмір моральної шкоди не обґрунтовано достатньою мірою в позовній заяві при визначенні його в сумі 4730 грн., також спричинення моральної шкоди позивач не довів і в судовому засіданні, суду не надано жодного доказу порушення звичних умов життя, звернення зі скаргами на погіршення здоровя до лікаря. Проте сам факт ухвалення рішення суду на користь позивача, визнання його законних прав вже значною мірою компенсує завдану шкоду.

Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до якої у цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 541 від 29 лютого 2005 року ОСОБА_2 має право на заняття адвокатською діяльністю.

07 грудня 2010 року з позивачем було укладено договір про надання юридичної допомоги. Жодного документу, що підтверджує сплату послуг адвоката після укладання договору суду не надано.

Посилання позивача на договір-чек Ц № 377/1-10 про сплату ним 12 листопада 2010 р. 200 грн. адвокату за підготовку позовної заяви, як належний доказ судом не приймається, оскільки в матеріалах справи відсутні розрахунки затраченого адвокатом часу на складання позовної заяви та квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату послуг адвоката.

Враховуючи наведене, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 54,62 грн держмита в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» ст.ст. 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній плати, невиплаченої при звільненні працівника в розмірі 3228,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 994,70 грн.; оплату часу простою в розмірі 1240,15 грн., а всього 5462,85 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» на користь держави держмито в сумі 54,62 грн., та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: