Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Сєвєровой Є.С., при секретарі Пугачової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2011р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

02 лютого 2010р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.2-3, 19, 44, 69, 83).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що з 06 квітня 2006р. до січня 2010р. він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час спільного проживання було придбано наступне майно:

автомашина НОМЕР_1, вартістю 47700грн.

пральна машина - 3500грн.,

витяжка - 700грн.,

газова плита - 1300грн.,

мікрохвильова піч - 1500грн.,

кухонний гарнітур - 5000 грн.,

телевізор «Соні» - 3000грн.,

домашній кінотеатр - 1500 грн.,

диван - 3000грн.,

пилосос - 1200грн.,

телефон факс - 800грн.,

2 шафи-купе загальною вартістю 5000грн.(200грн.+300грн).

холодильник «Атлант» - 5000грн.,

телевізор «Хітачі» - 800грн.,

утюг вартістю 450 грн.,

комод вартістю 3000 грн.

Позивач також вказав, що 31 липня 2007р. він оформив кредитний договір №0 на суму 27000 доларів США для придбання вантажної автомашини, яку мав використовувати у підприємницькій діяльності. Поручителем по даному кредиту є відповідачка. Він є підприємець та здійснює підприємницьку діяльність по перевозці вантажу вантажними автомобілями. За даний кредит ним був придбаний вантажний автомобіль «RENAULT MIDLINER» 1999р.в. державний номер НОМЕР_2, для здійснення підприємницької діяльності, який був оформлений на відповідачку.

09 жовтня 2008 р. ним був оформлений споживчий кредитний договір №0 на суму 15285доларів США, за який він придбав вантажний автомобіль «RENAULT MASCOTT» 2003року випуску, державний номер ВН 8289ВН, та оформив на себе. Позивач вказав, що автомобілі він використовує у підприємницькій діяльності, здійснює на них вантажні перевезення.

Позивач послався, що спільне життя з відповідачкою не склалось і з серпня 2009р. вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Шлюб між ними було розірвано за рішенням суду у січні 2010р. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно поділити спільне майно, позивач просив суд поділити майно.

Позивач неодноразово змінював позовні вимоги і остаточно просив суд призвести поділ спільного майна подружжя, виділивши йому автомашину марки «BMW- 525», державний номер НОМЕР_3, вартістю 47700грн. Стягнути з нього на користь ОСОБА_1 1/2 частину різниці вартості майна. Визнати майном ФОП ОСОБА_2, виділивши у власність ФОП ОСОБА_2 вантажні автомашини марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999року випуску, вартістю 98875грн.14коп. і марки «RENAULT MASCOTT», державний номер НОМЕР_4, 2003року випуску, вартістю 113833грн.17коп.

ОСОБА_1 позивач просив виділити наступне майно: пральну машину вартістю 3500грн., витяжку - 700грн., газову плиту 1300грн., мікрохвильову піч - 1500грн., кухонний гарнітур - 5000грн., телевізор «Соні» - 3000грн., домашній кінотеатр - 1500грн., диван 3000грн., пилосос - 1200 грн., телефон-факс - 800грн., 2шафи-купе загальною вартістю 5000грн., холодильник «Атлант» - 5000грн., телевізор «Хітачі» - 800грн, утюг - 450грн., комод вартістю 3000 грн. (а.с.131-135).

Рішенням суду від 10 лютого 2011р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд виділив у власність, користування та володіння ОСОБА_2 автомашину марки «BMW- 525», державний номер НОМЕР_3, вартістю 47700грн. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 23750 грн., що складає її долю в автомобілі.

Суд виділив у власність, користування та володіння ОСОБА_3 автомашину марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999року випуску, вартістю 98875грн.14коп. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 49437грн.57коп., що складає його долю в автомобілі.

Суд виділив у власність, користування та володіння ОСОБА_3: пральну машину вартістю 3500грн., витяжку вартістю 700грн., газову плиту вартістю 1300грн,. мікрохвильову піч вартістю 1500грн., кухонний гарнітур вартістю 5000грн., телевізор «Соні» вартістю 3000грн., домашній кінотеатр вартістю 1500грн., диван вартістю 3000грн., пилосос вартістю 1200грн., 2 шафи-купе загальною вартістю 5000грн., холодильник «Атлант» вартістю 5000грн., утюг вартістю 450грн., комод вартістю 3000грн., а всього як вказав суду на суму 34150грн.

Суд сягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 17075грн., що складає його долю в спільному майні сторін. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1080грн. Суд вказав, що шляхом взаємозаліку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 43842грн.57коп. (49437,57+17075+1080 -23750). В задоволені інших позовних вимогах відмовлено (а.с.177-180).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про поділ майна подружжя та виділити їй: витяжку вартістю 700грн., газову плиту вартістю 1300грн., телевізор «Соні» - 3000грн., пилосос 1200грн., шафи-купе загальною вартістю 5000грн., холодильник «Атлант» - 5000грн., утюг 450грн., автовантажівку марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999року випуску, вартістю 98875грн.14коп. Виділити ОСОБА_2 наступне майно: диван вартістю 3000грн., кухонний гарнітур 5000грн., автомобіль марки «BMW- 525», державний номер НОМЕР_3, вартістю 47700грн., автовантажівку марки «RENAULT MASCOTT», державний номер НОМЕР_4, 2003року випуску, вартістю 113833грн.17коп.

При цьому апелянт посилається на те, що суд необґрунтовано включив до спільного майна подружжя майно, яке є її особистою приватною власністю тому не може бути об'єктом розподілу, а саме:

- мікрохвильова піч, яка була їй подарована братом ОСОБА_3;

- комод вартістю 800грн., був придбаний нею самостійно вже після розірвання шлюбу, що підтверджується накладною №б/н від 17 лютого 2010р., а про існування комоду вартістю 3000грн. їй не відомо, такий комод вартістю 3000грн. подружжям в період шлюбу не купувався;

- домашній кінотеатр вартістю 1500грн. є власністю її сина ОСОБА_4;

- відносно пральної машини вартістю 3500грн., апелянт вважає цю вимогу необґрунтованою, оскільки вказана вище пральна машина переходить у власність ОСОБА_3, тоді як інша пральна машина, існування якої позивач приховує від суду, за такою ж вартістю залишилися у власності ОСОБА_2;

- диван вартістю 3000грн. знаходиться в користуванні у позивача і вона на нього не претендує, оскільки він їй не потрібен з причини неможливості його експлуатації, адже він дуже великий і не може бути розташований в її помешканні;

- кухонний гарнітур вартістю 5000грн. був розтрощений позивачем при скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, що підтверджується довідкою Котовського ГО УМВД України в Одеській області;

- телефон-факс вартістю 800грн. не може бути предметом розподілу подружнього майна, так як був проданий в січні 2009р. за взаємною згодою подружжя, а кошти від продажу телефону були витрачені на сімейні потреби.

Також апелянт вказала, що їй нічого не відомо про наявність телевізора «Хітачі» вартістю 800грн. та комоду вартістю 3000грн., так як вказане майно не було придбане ні в шлюбі, ні поза шлюбом. Апелянт стверджувала, що автовантажівки марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999р.в., і марки «RENAULT MASCOTT», державний номер НОМЕР_4, 2003р.в. ні в якому разі не можуть бути визнані як майно підприємця ОСОБА_2, вказані автовантажівки є спільно нажитим майном подружжя (а.с.187-191).

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, сторони, представників сторін, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2006р. до січня 2010р. За вказаний період сторони сумісно за спільні кошти придбали наступне майно: автомашину марки «BMW- 525», державний номер НОМЕР_3, вартістю 47700грн., зареєстровану на імя ОСОБА_2, а також: пральну машину вартістю 3500грн., витяжку вартістю 700грн., газову плиту вартістю 1300грн,. мікрохвильову піч вартістю 1500грн., кухонний гарнітур вартістю 5000грн., телевізор «Соні» вартістю 3000грн., домашній кінотеатр вартістю 1500грн., диван вартістю 3000грн., пилосос вартістю 1200грн., 2 шафи-купе загальною вартістю 5000грн., холодильник «Атлант» вартістю 5000грн., утюг вартістю 450грн., комод вартістю 3000грн., а всього на суму 32150грн. (суд помилково вказав в рішення суду загальну суму 34150грн.). При цьому сторони погодилися з оцінкою вказаного майна.

Відповідно до вимог ст.63, ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України передбачено,що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням бажання сторін та встановлених обставин по справі дійшов до правильного висновку про поділ майна між сторонами, виділівши при цьому ОСОБА_2 автомашину марки «BMW- 525», державний номер НОМЕР_3, вартістю 47700грн., зареєстровану на його імя, а ОСОБА_1 виділив: пральну машину вартістю 3500грн., витяжку вартістю 700грн., газову плиту вартістю 1300грн,. мікрохвильову піч вартістю 1500грн., кухонний гарнітур вартістю 5000грн., телевізор «Соні» вартістю 3000грн., домашній кінотеатр вартістю 1500грн., диван вартістю 3000грн., пилосос вартістю 1200грн., 2 шафи-купе загальною вартістю 5000грн., холодильник «Атлант» вартістю 5000грн., утюг вартістю 450грн., комод вартістю 3000грн., а всього на суму 32150грн.

Крім того, суд першої інстанції, не зважаючи на вимоги закону відносно майна приватного підприємця, визнав спільним майном подружжя вантажний фургон марки «RENAULT MIDLINER», білого кольору , державний номер НОМЕР_2, 1999р.в., вартістю 98875грн.14коп., який зареєстрований на імя ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС №045819, виданого 14 серпня 2007р. РЕВ 2-го МРВ УДАЇ ГУ УМВС України в Одеської області. Вказаний вантажний фургон суд вважав спільним майном подружжя, оскільки він зареєстрований на фізичну особу ОСОБА_1, яка має право, як вказав суд використовувати його за власним бажанням та виділив його ОСОБА_1

З урахуванням наведеного вартість майна, придбаного сторонами складає загальну суму - 178725грн.14коп. (47700грн.+32150грн.+98875грн.14коп.=178725грн.14коп.). 1/2частина майна кожного зі сторін складає - 89362грн.57коп. (178725грн.14коп.:2=89362грн.57коп.).

Позивачу ОСОБА_2 виділений автомобіль вартістю 47700грн., відповідачки ОСОБА_1 виділено майно на суму 131025грн.14коп. (98875грн.14коп.+32150грн.). З урахуванням частки кожного подружжя у спільному майні та виділеного майна кожному із подружжя, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 41662грн.57коп.

Суд першої інстанції допустив арифметичну помилку та вказав суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 - 43842грн.57коп., заміст - 42662гн.57коп. Сторони не позбавлені можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення арифметичної помилки відповідно до вимог ст.219 ЦПК України.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта відносно розподілу телефона-факса вартістю 800грн. та телевізора «Хітачі», оскільки судом першої інстанції вказане майно не було включено до розподілу та визнано, що телефон був проданий в січні 2009р. за взаємною згодою подружжя, а кошти від продажу телефону були витрачені на сімейні потреби, а телевізор «Хітачі» вартістю 800грн. сторони не купували.

Не підлягають задоволенню доводи апелянта відносно того, що суд необґрунтовано включив до спільного майна подружжя мікрохвильову піч, комод вартістю 3000грн., домашній кінотеатр вартістю 1500грн., пральну машину вартістю 3500грн., а також доводи апелянта відносно виділення їй дивана вартістю 3000грн., який їй не потрібен та кухонного гарнітура вартістю 5000грн., який як вказала апелянт був розтрощений позивачем, оскільки апелянт не надала суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів у підтвердження вищевказаних доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції були допитані у якості свідків брат відповідачки ОСОБА_1, а також її син ОСОБА_4 Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про включення до спільного майна сторін мікрохвильову піч, комоду, домашнього кінотеатру, оскільки свідки не надали суду відповідні документи на придбання вказаного товару особисто ними.

Суду апеляційної інстанції апелянт надала не належно оформлену постанову про відмову у порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_2, з якій вбачається, що 08 березня 2010р. ОСОБА_2 в алкогольному стані прийшов до квартири ОСОБА_1, зробив скандал, поламав меблі, але в постанові конкретно не вказану які саме меблі. Інших доказів апелянтом відносно пошкодження кухонного гарнітуру суду не надано.

Не можуть бути задоволені доводи апелянта ОСОБА_1 відносно того, що автовантажівка марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999р.в. ні в якому разі не може бути визнана як майно підприємця ОСОБА_2 та вказана вантажівка є спільно нажитим майном подружжя.

Відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно роз'яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

На підставі свідоцтва про державну реєстрацію позивач ОСОБА_2 з 12 січня 2007р. зареєстрований як фізична особа - підприємець та здійснює свою діяльність за допомогою вантажного транспорту, проти чого не заперечувала відповідач (а.с.65, 66).

За правилами ст.ст.57,61 СК України, ст. 52 ЦК України, майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Про таке застосування вимог закону зазначає п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Суд першої інстанції врахував вказані положення Закону і дійшов правильного висновку про те, що автовантажівка марки «RENAULT MIDLINER», державний номер НОМЕР_2, 1999р.в. не входить до складу майна подружжя і не підлягає розподілу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт ОСОБА_1 не довела суду обґрунтованість своїх заперечень проти позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_5