АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1256/11
Головуючий по 1-й інстанції Горулько О.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року м.Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого: судді Пікуля В.П.,

суддів: Акопян В.І., Петренка В.М.,

при секретарі: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району», Жовтневої сільської ради Решетилівського району про визнання права власності на 4/5 частки житлового будинку, скасування державної реєстрації права власності на імя ОСОБА_2 та покладення на КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» обовязку зареєструвати право власності

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Жовтневої сільської ради Решетилівського району про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок №9, розташований по вул. Зеленій в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, на імя ОСОБА_4, скасування державної реєстрації права власності на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 15 січня 2003 року на імя ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів мотивуючи тим, що 9 травня 2002 року померла її дочка ОСОБА_4, після смерті якої залишилася спадщина житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул. Зеленій, 9 в с. Жовтневе Решетилівського району. 15 січня 2003 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом вказаного домоволодіння. Проте, після звернення у квітні 2009 року до КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» де їй було відмовлено у проведенні реєстрації права власності, їй стало відомо, що право власності зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2

Після збільшення позовних вимог просила скасувати державну реєстрацію нерухомого майна, яке розташоване по вул. Зеленій, 9 в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області на імя ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 4/5 частки на житловий будинок по вул. Зеленій, 9 в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області.

У червні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до відповідачів з зустрічним позовом про визнання свідоцтв недійсними та скасування державної реєстрації, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що перебував з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в грудні 1974 року. 5 березня 1988 року він придбав будинок за спірною адресою, отримав земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та провів провівши технічну інвентаризацію будинку отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. У всіх документах він був зазначений як власник. Вважає, що житловий будинок та господарські споруди за спірною адресою набуті ним на законних підставах та належать йому на праві особистої приватної власності.

Просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок №9 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташований по вул. Зеленій в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, видане Жовтневою сільською радою Решетилівського району 20 грудня 2001 року на імя ОСОБА_4, та свідоцтво про право на спадщину від 15 січня 2003 року на вказаний вище житловий будинок, видане Решетилівською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 від 20 грудня 2001 року, запис у реєстровій книзі №4 за реєстровим №545, та реєстрацію права власності ОСОБА_5 ( вданий час ОСОБА_3О.) від 17 січня 2003 року, запис у реєстровій книзі №4 за реєстровим №545, на вказаний вище спірний житловий будинок.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ѕ частини житлового будинку №9 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташованого по вул. Зеленій в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області.

Державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок №9 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташований по вул. Зеленій в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області скасовано.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок №9 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами розташований по вул. Зеленій в с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, видане Жовтневою сільською радою Решетилівського району 20 грудня 2001 року на імя ОСОБА_4, та свідоцтво про право на спадщину від 15 січня 2003 року на вказаний вище житловий будинок, видане Решетилівською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3.

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_4 від 20 грудня 2001 року, запис у реєстровій книзі №4 за реєстровим №545, та реєстрацію права власності ОСОБА_5 ( вданий час ОСОБА_3О.) від 17 січня 2003 року, запис у реєстровій книзі №4 за реєстровим №545, на вказаний вище спірний житловий будинок.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі продажу від 01 березня 1988 року ОСОБА_2 придбав спірний житловий будинок ( а.с 123). На час укладення даного договору сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 травня 1988 року ( а.с. 41).

Відповідно до свідоцтва про народження ( а.с. 7) ОСОБА_4 народилася 23.06.1972 року і її батьками були позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2

На підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської ради від 6 грудня 2001 року № 199 ОСОБА_4 20 грудня 2001 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. Зеленій, 9 в селі Жовтневе.

9 травня 2002 року ОСОБА_4 померла ( а.с. 6). Спадкоємцем ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 2003 року (а.с. 8), є її мати ОСОБА_5 ( на даний час прізвище ОСОБА_3О.).

04.09.2008 року ОСОБА_2 зареєстрував у КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, по вул. Зеленій, 9 в селі Жовтневе.

Із оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1986-2005 роки та довідок Жовтневої сільської ради ( а.с. 10, 47, 76) судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з моменту придбання спірного житлового будинку і до цього часу проживає та зареєстрована в ньому за винятком періоду з 21.06.1989 року по 01.10.1991 року, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована у спірному будинку до своєї смерті. Відповідач ОСОБА_6 15.09.1998 року вибув з спірного будинку тимчасово, а з 25.10.1989 року остаточно і до цього часу в ньому не проживає.

Відповідно до висновку експерта № 195 від 15.05.2010 року з додатками до нього, ринкова вартість домоволодіння може становити 45 240 грн. У даному домоволодінні за період з 05.03.1988 року по 15.01.2010 року побудовано прибудову літ «а», навіс літ «б1», огорожу № 2 та огорожу № 3, загальна ринкова вартість яких становить 21 703 грн. ( а.с. 134-161). Із наданих позивачкою копій товарних чеків ( а.с. 62-72) вбачається, що позивачкою за період із 1990 року по 2008 рік придбавалися різні будівельні матеріали, що також підтверджує її доводи про те, що добудови та поліпшення житлового будинку були здійснені нею.

Судом першої інстанції також встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували свій шлюб у 1968 році. Після рішення суду про розірвання шлюбу у 1974 році, сторони продовжували проживати разом однією сімєю, вести спільне господарство, разом виховували дітей і зареєстрували розірвання шлюбу лише 20.05.1988 року.

Відповідно до ст. 44 КпШС України, діючого на момент спірних правовідносин, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу в органах акту громадянського стану.

Згідно ст. 22 цього кодексу, майно нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядженням майном.

Отже, враховуючи, що спірний будинок був придбаний під час шлюбу, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не було надано доказів того, що вказаний будинок придбаний ним за власні кошти, нажиті до шлюбу, отримані в дар чи в порядку спадкування, суд першої інстанції, обєктивно оцінивши докази, прийшов до правильного висновку, про безпідставність доводів ОСОБА_2 та його представника, що спірний будинок є його особистою приватною власністю.

Згідно ст. 28 КпШС України, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визначаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час окремого проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного із них.

Таким чином, суд першої інстанції пришов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 як один із членів подружжя на момент придбання спірного житлового будинку набула право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку на час його придбання, а із урахуванням покращення сумісного майна, внаслідок чого його вартість збільшилась майже вдвічі, прийшов до вірного висновку, про наявність законних підстав для визнання за позивачкою права власності на ѕ частини цього будинку, і обґрунтовано задовольнив позов у цій частині, та у частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірний будинок, а доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру частки позивачки є безпідставними.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 пропустила строк звернення до суду не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ст.76 ЦК України (1963 року), яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, та на яку посилається апелянт, право на позов виникає з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права у квітні 2009 року, коли звернулася до КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» про проведення реєстрації прав власності і їй було відмовлено з тих підстав, що право власності на будинок уже зареєстровано на ОСОБА_2

Посилання апелянта, про те, що здійснені ОСОБА_3 добудови є самочинними не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, так як у реєстраційних документах на спірний будинок, технічному паспорті та іншій технічній документації відсутні будь-які дані про те, що у даному домоволодінні маються самочинно збудовані будівлі та добудови. Докази які б вказували, що на даний час здійснені добудови мають статус самочинних ОСОБА_2 суду не надав.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_2 із 1989 року у вищевказаному будинку не проживав, відповідачкою за час проживання у будинку за власні кошти були не тільки добудовані додаткові приміщення, а і обладнано будинок системою газопостачання, водопостачання, проводилися поточні та капітальні ремонти.

Доводи апелянта на ту обставину, що суд скасовуючи державну реєстрацію не скасував свідоцтва про право власності і мається два правовстановлюючих документа (рішення суду та свідоцтво про право власності), також не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки рішенням суду визнано право власності на ѕ частини спірного будинку за ОСОБА_3, яке є підставою для реєстрації за нею права власності на цю частину нерухомого майна.

У разі якщо рішення суду для сторін є незрозумілим, вказаний недолік може бути виправлений відповідно до ст. 221 ЦПК України.

Так як, ОСОБА_3 рішення суду не оскаржує підстави перевірки рішення щодо неї у суду апеляційної інстанції відсутні.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, скарга є необґрунтова?ною і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Суддя ОСОБА_1

Копія