АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-1718/2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 67 Доповідач Лісова Г.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року березня місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В

Суддів: Лісової Г.Є, ОСОБА_2

при секретарі: Ващенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Суворовського району м. Херсона на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року в справі за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_4, заінтересована особа ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 11.04.1988 року, зазначаючи, що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах й організаціях СРСР від 02.04.1981 року, батьки заявника: батько ОСОБА_3 ОСОБА_5 та мати ОСОБА_5 Ньйо з 11.04.1988 по 07.10.1992 рік працювали на Ворошиловградській трикотажній фабриці. Після закінчення строку Міжурядової угоди та звільнення з вищевказаних підприємств його батьки разом з ним переїхали в м. Херсон та стали проживати в гуртожитку за адресою: м. Херсон, вул. І. Куліка, 139/4.

В 1997 році вони виїхали до ОСОБА_6, а він залишився проживати на території Україні в м. Херсоні, оскільки мав постійну роботу та місце проживання в гуртожитку по вул. І. Куліка, 139/4, в м. Херсоні.

Встановлення факту проживання на території України з 11.04.1988 року необхідно йому для отримання громадянства за територіальною ознакою, згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року заяву про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 ОСОБА_4 на території України з 11.04.1988 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Суворовського району м. Херсона подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що заявнику ОСОБА_3 ОСОБА_4 факт постійного проживання на території України з 11.04.1988 року необхідно встановити для набуття громадянства України за територіальним походженням.

У ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», яка регламентує набуття громадянства України за територіальним походженням, зазначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_1, Української Держави, Української ОСОБА_7 Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської ОСОБА_7 Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Так, із копії його паспорта та свідоцтва про народження вбачається, що він є громадянином ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 і термін дії його паспорта, як громадянина ОСОБА_6 продовжено до 19.02.2018 року. На підтвердження постійного проживання на території України ним не надано належних доказів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального права та не дав належної оцінки наявним у справі доказам.

На думку колегії заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що він та його батьки на законних підставах постійно проживали на території України з 11.04.1988 року.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Із матеріалів справи вбачається, що батьки заявника знаходилися на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_6 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, а тому проживали на території України тимчасово на період роботи та після завершення мали повернутися до ОСОБА_6. Однак повернулися вони до ОСОБА_6 лише в 1997 році, а тому, до часу виїзду перебували на території України без законних підстав.

Також, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, необхідно було встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Заявник не надав суду належних доказів про те що він звернувся до органів МВС за місцем проживання з відповідною заявою зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_6.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заяви з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Суворовського району м. Херсона задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 квітня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 ОСОБА_4 у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України з 11.04.1988 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: