№ 2-2327/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 р. м. Запоріжжя

Шевченківського районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

20.06.2011 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначає, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2007 р. за нею та відповідачем визнано право власності на житловий будинок № 108 по вул..Софієвській в м.Запоріжжя по ? частці за кожною. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ.

ОСОБА_2 своєю часткою житлового будинку не користується, у звязку з чим, свого часу, вони досягли згоди про укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку відповідача за 30 000 доларів США.

08.07.2008 р. між ними було укладено попередній договір, за умовами якого вона передала відповідачу завдаток в сумі 6975 грн., що відповідало 1500 доларів США.

Згідно п.2.5 ОСОБА_2 зобовязалась підготувати за власний рахунок до оформлення основного договору, тобто до 31.12.2008 р., необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу її частки будинку.

П.5 попереднього договору передбачено, що у випадку безпідставної відмови ОСОБА_2 від виконання своїх зобовязань, вона зобовязана повернути подвійну суму завдатку, що в цей час складає 23810 грн.

Крім того, відповідач 03.02.2009 р. отримала від неї в борг 830 грн. для оформлення документів на вказаний будинок, про що склала розписку.

В подальшому відповідач відмовилась продавати їй свою частку будинку, у звязку з чим, посилаючись на ст..ст.1046, 1047, 1049, 526, 635, 570, 571, 625 ЦК України, позивач просить стягнути подвійну суму завдатку в розмірі 23810 грн., 3 % річних від простроченої суми 556 грн., суму позики в розмірі 830 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.22-23).

Дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача та свідка ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони є власниками по ? частині житлового будинку № 108 по вул..Софіївській в м.Запоріжжя, що підтверджено наданим витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11).

08.07.2008 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали попередній договір, який був посвідчений нотаріально, за умовами якого, у відповідності до ст..635 ЦК України, відповідач зобовязалась в майбутньому, в строк до 31.12.2008 р. укласти договір купівлі-продажу будинку (основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених п.2 цього договору (а.с.4).

Ч.1, 2 ст.635 ЦК україни визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зі змісту попереднього договору вбачається, що саме відповідач взяла на себе зобовязання укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу в строк, визначений попереднім договором.

Протягом строку, встановленого попереднім договором, тобто до 31 грудня 2008 року, договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, а тому у відповідності до вимог ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання щодо укладення основного договору припинено.

Разом з тим, зі змісту попереднього договору вбачається, що сторони взяли на себе зобов'язання щодо умов повернення суми завдатку та досягли згоди про забезпечення виконання договору. Так, відповідно до п.5 попереднього договору ОСОБА_2 зобов'язалась у разі безпідставної відмови від виконання своїх зобовязань, повернути позивачу подвійну суму передоплати.

Вказані умови узгоджуються з вимогами ст.546 ЦК України і після 31.12.2008 р. зобов'язання в цій частині припинено не було.

З наданого витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11) вбачається, що він був отриманий відповідачем лише 30.01.2009 р., що свідчить про її ухиляння від укладення основного договору в строки, визначені попереднім договором. Докази, що ОСОБА_2 будь-яким чином повідомила позивача про можливість та бажання укласти зазначений договір, в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення подвійної суми передоплати в розмірі 23810 грн. (1500 х 2 х 7,937), як то передбачено п.5 попереднього договору.

Судом також встановлено, що відповідач отримала від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 830 грн., що підтверджується наданою розпискою від 03.02.2009 р. (а.с.5). На письмову вимогу ОСОБА_1 повернути суму позики ОСОБА_2 не відреагувала (а.с.8,9).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Абз.2 ч.2 ст.1049 визначено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми позики в розмірі 830 грн. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 3% річних, суд, враховуючи вимоги ст..10, 60 ЦПК України, за якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, вважає не доведеною та не підтвердженою доказами суму, заявлену до стягнення в розмірі 556 грн., оскільки розрахунку вказаної суми суду не надано, її розмір в процесі розгляду справи не обгрунтований.

Доводи представника відповідача про те, що сума завдатку за попереднім договором не може бути стягнута в розмірі, еквівалентному 1500 доларам США, оскільки умовами договору вона визначена в грошовій одиниці гривні, суперечать вимогам ст..524 ЦК України, яка визначає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно зі ст.533 ЦК україни грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

На підставі ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 238 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 224-228 ЦПК України, ст.526, 635, 1046-1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 подвійну суму завдатку в розмірі 23 810 грн., суму позики в розмірі 830 грн., а разом стягнути 24 640 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 556 грн. залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 238 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк