Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2011 року

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Забродського М.І.

при секретарі Григорович A.M.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об'єднання „Техна" про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2010 року,-

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим. Просив поновити його на посаді інспектора ВТК TOB „ВО „Техніка", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.08.2010 року до дня поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, відмовившись від стягнення моральної шкоди/а.с.38/. Вимоги обґрунтовував тим, що 2 серпня 2010 року він запізнився на роботу і заступник начальника ВТК ОСОБА_2, поставила на його робоче місце іншу людину, забрала штамп інспектора ВТК, а тому він не міг виконувати свою роботу, хоча до кінця робочого дня перебував на території підприємства. За таких обставин вважав його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України згідно наказу №210-К від 3 серпня 2010 року безпідставним та просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2010 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Зокрема зазначає, що він був ознайомлений з наказом про оголошення догани та про звільнення в один день - 03.08.2010 року, а тому ці дисциплінарні стягнення не можуть рахуватися при звільненні за п.З ст.40 КЗпП України, оскільки працівника може бути звільнено тільки за порушення, яке він вчинив після застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Вказує, що він не відмовлявся виконувати свої обов'язки і ці обставини у судовому засіданні не доведені. Зазначає, що факту запізнення на роботу, який він не заперечує, недостатньо для звільнення його за п. З ст. 40 КЗпП України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був звільнений за проступок на роботі (відмова виконувати доручену роботу, залишення робочого місця), вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, тобто відповідно до вимог, зазначених у п.3ч.1ст.40 КЗпП України.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

На підставі п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. З, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. З ч.І ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи молена вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.07.2010 року працював у TOB „Виробниче об'єднання ТЕХНА" у м. Новоград-Волинську інспектором відділу технічного контролю /а.с.22/. З правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором ознайомлений /а.с.30/. Наказом №208-К від 02.08.201 Ороку ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання обов'язку, покладеного на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме - запізнення на 2 години на роботу без поважних причин /а.с.17/. Цей факт позивачем визнаний і не оспорюється.

З пояснень ОСОБА_1 в судових засіданнях слідує, що у зв»язку з його запізненням заступник начальника ВТК ОСОБА_2 поставила на його робоче місце іншу людину та забрала у нього штамп інспектора ВТК, а тому він не міг виконувати свою роботу, хоча до кінця робочого дня перебував на території підприємства.

Із змісту акту від 02.08.2010 року про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 вбачається, що він 2 серпня 2010 року відмовився виконувати без поважних причин доручену йому роботу, вступив у суперечку з ОСОБА_2, у зв»язку з чим остання вимушена була передоручити роботу іншому працівнику. Після цього ОСОБА_1 без пояснень залишив відведене йому робоче місце і вийшов на територію виробничого комплексу /в кімнату для паління/, де провів решту робочого дня /а.с.18/.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 2 серпня 2010 року повинен був приступити до роботи о 7год.30хв., однак запізнився на дві години, внаслідок чого вона змушена була поставити іншого працівника для виконання його обов"язків. Свідок не заперечила того факту, що вона забрала штамп інспектора ВТК у ОСОБА_1 Свідок декілька разів повторила, що ОСОБА_1 2 серпня 2010 року після запізнення не приступив до роботи, а також спростувала викладене в акті від 2 серпня 201 Ороку, що вона вимушена була передоручити роботу іншому працівнику після суперечки з ОСОБА_1 та підтвердила, що інша особа виконувала обов'язки позивача з початку зміни, однак це не позбавляло його права також знаходитись в цеху і працювати. Він відмовився від роботи (вимірювання сітки) і залишив цех без пояснень.

З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 02.08.2010 року після запізнення і конфлікту з керівництвом перебував до кінця робочого дня на території виробничого комплексу- в курилці.

Допитані в суді апеляційної свідки ОСОБА_4 (інспектор з кадрів відділу кадрів) та ОСОБА_5 (заступник начальника відділу охорони) , які давали свідчення на спростування тверджень позивача про те, що він підписував наказ про ознайомлення його з наказом про оголошення догани 3 серпня 2010 року разом з наказом про звільнення з роботи, пояснили, що ОСОБА_1 підписував наказ №208-К від 2 серпня 2010 року про оголошення йому догани цього ж дня - 2 серпня 2010 року орієнтовно о 12 год. При цьому свідки пояснили, що ОСОБА_1 у цей час не працював, а перебував в кімнаті для паління, звідки його й запросили до відділу кадрів.

Пунктом 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об'єднання „Техна" визначено, що робочий день для працівників першої зміни розпочинається о 7 год. 30хв., а закінчується о 16 год./а.с.31-37/.

Адміністрацією товариства встановлено, що ОСОБА_1 запізнився на роботу на дві години /а.с.16/, тобто о 9 год.ЗОхв. він повинен був приступити до виконання своїх обов»язків, однак, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, він перебував на території підприємства, але не працював, що стало причиною звільнення його з роботи за п.З ч.І ст.40 КЗпП України.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи за невиконання без поважних причин обов»язів, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, яке мало місце одразу після приходу його на роботу і стало продовженням конфліктної ситуації між позивачем та його безпосереднім керівником, яка виникла з приводу запізнення його на роботу.

Окрім того, обставини, за якими ОСОБА_1 було звільнено з роботи виникли до винесення наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за запізнення на роботу.

Відповідно до норми п.З ч.І ст.40 КЗпП України працівника можна звільнити лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни. В противному випадку порушення трудової дисципліни * виключає можливість звільнення працівника за п.З ч.І ст.40 КЗпП України.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 за нормами п.З ч.І ст.40 КЗпП України є незаконним, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про поновлення позивача на роботі.

Підлягають до задоволення вимоги позивача про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону „Про оплату праці" і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 /з наступними змінами/.

Із матеріалів справи вбачається, що на підприємстві встановлений п"ятиденний робочий тиждень / а.с.36 /.

За час вимушеного прогулу ОСОБА_1 необхідно виплатити середній заробіток у сумі 4372,29грн., виходячи з наступного розрахунку:

час вимушеного прогулу охоплює період з 4 серпня 201 Ороку по 11 січня 201 Іроку і включає в себе 101 робочий день;

позивач фактично пропрацював на підприємстві 12 робочих днів ( з 19 липня по 3 серпня 201 Ороку), його заробіток за цей період склав 519грн.49коп./а.с.21/;

середньоденний заробіток за цей період складає 43грн.29коп./519,49:12/; розмір заробітку за час вимушеного прогулу складає 4372,29грн./ 43,29x101/.

Відповідно до ч.З ст.88 ЦПК України, якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З урахуванням наведеного, із Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об'єднання „Техна" підлягає стягненню в дохід держави 51грн. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_1 інспектором технічного відділу технічного контролю в Товаристві з обмеженою відповідальністю „Виробниче об"єднання „Техна" з 4 серпня 2010 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче об'єднання „Техна" на користь ОСОБА_1 4372,29 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 4 серпня 2010 року по 11 січня 2011 року включно та в дохід держави 51 грн. судового збору та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді