Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Справа № 2-529/11
Провадження № 2/1007/529/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 травня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Жеребець І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

15 грудня 2010 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просили визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою № 42 в буд. 14 по вул. Гагаріна в м. Бровари Київської області.

Свій позов обгрунтовують тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві приватної спільної часткової власності, а саме ОСОБА_1 - 2/4 частини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частині. Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1996 року по 26 лютого 2008 року, від якого мають двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У грудні 2006 року ще до розірвання шлюбу відповідачка зібрала всі свої речі дітей і поїхала жити до своїх батьків в смт. Ворзель, Ірпінського району, Київської області. З того часу вона не проживає в спірній квартирі, участі в оплаті комунальних послуг та додаткових витратах не бере. Ще в 2007 році відповідачка звернулась до органу опіки та піклування Броварської міської ради про необхідність визначення місця проживання доньки та отримала висновок, згідно якого доцільно донці Вірсавії проживати з батьком, тобто позивачем. З того часу відповідачка не приїздить до доньки та не підтримує з нею ніяких відносин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також є представником ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги повністю та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлена, в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не подала, до суду надала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Суду

пояснив, що позивач та його бувша дружина разом не проживають з 2007 року, 15 травня 2008 року ОСОБА_4 були надані ключі для проживання в квартирі № 42 за рішенням суду, але вона не виявила бажання надалі проживати у вказаній квартирі, з цього ж часу він жодного разу її не бачив.

Суд вислухавши позивача ОСОБА_1, свідка ОСОБА_7, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що квартири АДРЕСА_1 дійсно належить на праві

приватної спільної часткової власності позивачам, а саме ОСОБА_1 - 2/4 частини, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 по 1/4 частині, що підтверджується копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з поясненнями позивача, свідка ОСОБА_7, копії свідоцтва про шлюб, копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копій свідоцтва про

народження, копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копій довідок КП Служба замовника № 2292 від 21.07.2010 року та № 96 від 12.02.2007 року, копії висновку виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 2-15/2347 від 27.11.2007 року, акту обстеження житлово-побутових умов № 485 від 20.07.2010 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області, копії посвідчення, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в даній квартирі з 1996 року, проте в грудні 2006 року ще до розірвання шлюбу з позивачем зібрала всі свої речі дітей і поїхала жити до своїх батьків в смт. Ворзель Ірпінського району Київської області. З того часу вона не проживає в спірній квартирі, участі в оплаті комунальних послуг та додаткових витратах не бере.

Як вбачається з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод по користуванню своїм майном.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Згідно ст. 317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою.

Відповідно до ст. 150,155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Враховуючи те, що відповідачка не проживала та не проживає в квартирі без поважної причини, не оплачує житлово-комунальні послуги, в квартирі немає її речей та до теперішнього часу не виписалась з квартири, що дійсно спричиняє перешкоди власникам квартири - позивачам по

справі здійснювати свої права власників квартири, то на думку суду позовні вимоги знайшли своє обґрунтування і позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 317, 383, 387, 391, ст.ст. 72, 150, 155 ЖК України, ст.ст. 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 42 по вул. Гагаріна, буд. 14 в м. Бровари, Київської області.

Заочне рішення можу бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою згодою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Г. Радзівіл