АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 37 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Горбачевській І.П.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про встановлення ухилення спадкоємця від надання допомоги, усунення від спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про встановлення ухилення спадкоємця від надання допомоги, усунення від спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 вересня 2007 року помер ОСОБА_8, який був його рідним батьком та дідом відповідачів. Після його смерті відкрилася спадщина на належне за його життя майно домоволодіння № 17 по вул. Тургенєва у м. Кривому Розі, про прийняття якої до державного нотаріуса звернувся він та відповідачка ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадщині на користь сестри ОСОБА_5

Вважаючи, що відповідачі не мають права на спадкування частини вказаного майна, оскільки ніякої допомоги померлому дідові, який був інвалідом через хворобу, й у звязку з цим потребував з 2005 року догляду й матеріальної допомоги, за його життя не надавали, тоді як він таку допомогу надавав, самостійно поховав батька, уточнивши позовні вимоги, просив суд встановити ухилення від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_8, померлому 19 вересня 2007 року з боку відповідачів, усунувши їх від права на спадкування; визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги, право власності в порядку спадкування на домоволодіння № 17 по вул. Тургенєва у м. Кривому Розі, після смерті ОСОБА_8; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважають, що наявні підстави, передбачені ч.5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідачів від спадкування, оскільки останні не надали допомогу спадкодавцю, який через тяжку хворобу знаходився в безпорадному стані й потребував догляду та матеріальної допомоги, в той час як обидва відповідачі мали змогу її надавати, однак умисно ухилялися від її надання, навіть не цікавлячись станом здоров'я свого діда.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також її представник ОСОБА_6 заперечують проти доводів апеляційної скарги, просять її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 19 вересня 2007 року помер ОСОБА_8 (а.с. 6), після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно у вигляді домоволодіння № 17 по вул. Тургенєва у м. Кривому Розі (а.с. 14, 99).

Спадкоємці померлого відповідачі, які є його онуками, звернулися до державного нотаріуса в законом встановлений термін з заявами ОСОБА_9 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_8, а ОСОБА_4 про відмову від спадщини на користь сестри ОСОБА_9 (а.с. 92). Також з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся й позивач як спадкоємець померлого. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог ОСОБА_2, й відсутності звязку цим, підстав, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідачів від спадкування й відповідно задоволення його вимог про визнання права власності на домоволодіння № 17 по вул. Тургенєва у м. Кривому Розі як за спадкоємцем першої черги за законом.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу наявності у спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_4 права на спадкування за законом майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_8 за його життя разом із спадкоємцем ОСОБА_2

За правилами ч.5 ст. 1224 ЦК України суду надано право усунути особу від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на зміст зазначеної норми закону суд, вирішуючи таку справу, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому, під безпорадним станом, як це розяснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.08.2005 року ОСОБА_8 в ургентному порядку проведено операцію по ампутації лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна.

Згідно епікризу (а.с.9), хворого ОСОБА_8 14.09.2005 року у задовільному стані виписали на амбулаторне лікування.

Відповідно даним виписки із медичної картки амбулаторного хворого КЗ «Міська поліклініка №2» ОСОБА_8 перебував на медичному обслуговуванні у лікарні з 1977 року, періодично звертався до лікарні за допомогою, в 2005 році на фоні цукрового діабету та атеросклерозу розвилася гангрена та проведено ампутацію лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, стан здоровя ОСОБА_8 різко погіршився в серпні 2007 року, він потребував сторонньої допомоги (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з огляду на стан здоров'я ОСОБА_8, який різко погіршився в серпні 2007 року, тобто за місяць до його смерті, правильно визначив, що спадкодавець ОСОБА_8 не перебував у безпорадному стані, з 2005 року після проведення операції й по день своєї смерті, на що посилається позивач.

Будь-які докази в підтвердження того, що ОСОБА_8 перебував у безпорадному стані, тобто внаслідок хвороби не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги, починаючи з 2005 року в матеріалах справи відсутні.

Таких доказів, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано й позивачем та його представником й суду апеляційної інстанції.

Не встановлено судом першої інстанції й факту ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві такого догляду, з чим погоджується колегія суддів.

Здійснення ж догляду за хворим позивачем ОСОБА_2, який з ним проживав, не може свідчити про умисність дій відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо ухилення від надання допомоги хворому дідові.

На підтвердження того, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги ОСОБА_8, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, позивачем ані суду першої, ані апеляційної інстанції, жодного доказу не надано.

Не надано доказів й позивачем щодо потреби спадкодавця у сторонньому доглядові, зокрема від відповідача ОСОБА_5, яка в період з 2002 року та по теперішній час постійно зареєстрована та мешкає у Німеччині, куди виїхала у звязку із навчанням, за умови здійснення догляду за хворим самим позивачем.

Що ж стосується надання матеріальної допомоги хворому спадкоємцями, то такої допомоги хворий не потребував, оскільки відповідно до довідки, виданої Управлінням Пенсійного Фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого від 24.12.2010 року отримував пенсію за віком, зокрема з червня по вересень 2007 року включно в розмірі 729,03 грн., що перевищую встановлений з 01.04.2007 року прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність в розмірі 406 грн. (а.с. 59-60), а також ним було отримано за життя компенсаційні кошти від Українського національного фонду «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України в сумі 337,45 євро 27.06.1995 року, 2198,56 євро отримано 10.08.2004 року (а.с. 62-63). Вказане свідчить про здатність ОСОБА_8 самостійно утримувати себе матеріально.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника стосовно матеріального забезпечення хворого та його потреби сторонньої матеріальної допомоги від відповідачів спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував, що лише при одночасному настанні обставин, передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України, і доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину, й дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті їхнього діда ОСОБА_8, померлого 19.09.2007 року, та визнання за позивачем, як за спадкоємцем першої черги, права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги позивача та його представника правильності висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: