АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (__3_) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В. РІШЕННЯ
09 червня 2011 року колегія суддів судової палатну цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Карнаух В.В.,
суддів: Барильської А.П., Остапенко В.О.,
при секретарі Євтодій К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у відповідності до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Інгулецького районного суду міста ОСОБА_3 від 25 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди,-
У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області / далі- Відділення Фонду/,в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 100 000 грн.
При цьому посилався на те, що у 1997 році, працюючи на ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», отримав тяжку травму в результаті нещасного випадку на виробництві.
За висновком МСЕК від 05 вересня 2001 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності 20% з наступним переоглядом. 18 листопада 2002 року медичною комісією йому було залишено процент втрати працездатності 20 відсотків безстроково.
Рішенням Інгулецького районного суду міста ОСОБА_3 від 25 лютого 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 Фонду на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. На користь держави стягнено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Фонду просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На думку відповідача, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; розмір стягнутої суми шкоди не відповідає моральним стражданням позивача та п. 9 постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»: суд не врахував, що згідно Акту № 9 від 29.05.2001. Ф-Н-1 ОСОБА_4 був визнаний винним у тому, що допустив порушення законодавства по охороні праці. Крім того, на думку відповідача, позивач не надав належних доказів факту спричинення йому моральної шкоди, оскільки відсутній відповідний висновок МСЕК; позивач не надав доказів понесення ним фізичних та моральних страждань, та доказів про порушення нормальних життєвих зв,язків; позивачем порушено тримісячний строк для звернення до суду з такими вимогами.

Перевіривши законність а обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час роботи на ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», 25 травня 2001 року о 20 годині 45 хвилин, отримав травму через нещасний випадок на виробництві.

За висновком МСЕК від 05 вересня 2001 року йому встановлено стійку втрату професійної працездатності 20% з наступним переоглядом. Останній переогляд проведено 18 листопада 2002 року і йому медичною комісією з 01 жовтня 2002 року залишено процент втрати професійної працездатності 20 відсотків безстроково.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, у відповідності до положень ч.1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст..ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен виплати позивачу моральну шкоду.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди встановлено судом першої інстанції і полягає в тому, що позивач через травму переживає фізичні та моральні страждання, змінив уклад його життя, через що він вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя; він переживає періодичні болі, обмежений у роботі по дому.

Рішення суду відповідає положенням рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, яким встановлено обов,язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, з втратою потерпілим професійної працездатності. Громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що саме на органи МСЕК покладено обов,язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди, не ґрунтується на законі, оскільки суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоров,я, пов,вязане з виконанням трудових обов,язків», затвердженого Наказом Міністерства

охорони здоров,я України від 22 листопада 1995 року №212, яким передбачено, що МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлену саме стійку втрату професійної працездатності.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст.. 268 ЦК України, позови, що випливають із порушення особистих немайнових прав не мають строку позовної давності.

Однак, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи відповідача стосовно того, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, не врахував тієї обставини, що відповідно до Акту №9 розслідування нещасного випадку від 29.05.2001., позивач був визнаний винним у порушенні законодавства про охорону праці. З огляду на зазначене, колегія суддів , з урахуванням вини позивача в спричиненні йому травми, вважає за необхідне змінити рішення суду ,зменшивши розмір моральної шкоди з 20 000 грн. до 10 000 грн., відповідно до вимог п.іч.1 ст. 309 ЦПК України. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста ОСОБА_3 від 25

лютого 2011 року в частині розміру моральної шкоди , стягнутої з

ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.

ОСОБА_3 Дніпропетровської на користь ОСОБА_4

Володимировича змінити, зменшивши цей розмір з 20000 грн. до 10000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: