АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірні ОСОБА_1
Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк (далі: ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що 12 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитну угоду № 151/А-08, в межах та на виконання якої 15 вересня того ж року між тими ж самими сторонами був укладений і Договір про надання траншу № 151/А-08-01, згідно яких відповідачу ОСОБА_2 на умовах строковості, платності та цільового характеру використання було надано споживчій кредит у розмірі 1 000 000,00 грн. з кінцевим строком його погашення 13.09.2013 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24 % річних.

За умовами вказаної Кредитної угоди та Договору про надання траншу позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами згідно з погодженим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості.

При цьому 12 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань за Кредитною угодою № 151/А-08 від 12.09.2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно якого остання поручилася перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_2 у повному обсязі узятих на себе кредитних зобовязань та взяла на себе солідарну з боржником відповідальність за їх невиконання.

Банківська установа свої договірні зобовязання за Кредитною угодою № 151/А-08 від 12.09.2008 року та Договором про надання траншу № 151/А-08-01 від 15.09.2008 року виконала в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредит у вищезазначеному розмірі, але останній узяті на себе зобовязання належним чином не виконує та порушує умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків, у звязку з чим станом на 19.03.2010 року утворилася значна кредитна заборгованість на загальну суму 1 014 757 грн. 97 коп., яка складається із основної та простроченої заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а також передбачених кредитною угодою неустойок (пені та штрафу), нарахованих банком за порушення позичальником своїх договірних зобовязань.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник ОСОБА_2 та його поручитель ОСОБА_3 на письмові вимоги банку про усунення допущених позичальником порушень своїх кредитних зобовязань належним чином не реагують та в добровільному порядку повертати банківській установі запозичені грошові кошти не бажають, позивач - ПАТ «Приват банк» просив суд у примусовому порядку стягнути солідарно з відповідачів на його користь кредитну заборгованість у зазначеному вище розмірі, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі - 890 720,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в сумі - 103 223,50 грн., нарахованої банком пені в сумі 814,30 грн. за прострочку виконання боржником своїх грошових зобовязань, а також штрафу в розмірі 20 000,00 грн. за порушення позичальником інших умов кредитної угоди.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Приват банк» задоволено.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Приват банк» 1 014 757 грн. 97 коп. кредитної заборгованості за Кредитною угодою № 151/А-08 від 12.09.2008 року та Договору про надання траншу № 151/А-08-01від 15.09.2008 року з урахуванням нарахованих банком неустойок.

При цьому судом першої інстанції вирішено питання й щодо судових витрат по справі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2011 року заяву відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд ухваленого по справі заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 з посиланням на неповне зясування районним судом усіх істотних обставин справи ставиться питання про скасування ухваленого судом першої інстанції по справі рішення та направлення справи на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

При цьому, не заперечуючи самого факту існування кредитної заборгованості перед банківською установою та порушення своїх договірних зобовязань щодо своєчасного погашення отриманого кредиту, відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не відповідає дійсності, оскільки в цьому розрахунку не враховані здійснені позичальником грошові внески на погашення кредиту за період з вересня 2009 року по квітень 2010 року, що призвело до неправильного вирішення судом ініційованого банком цивільно-правового спору та стягнення з відповідачів на користь позивача кредитної заборгованості у завищеному розмірі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобовязань передбачені ст. 527 УК України. Згідно цієї правової норми зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обовязку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання (як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними нормами матеріального права та умовами укладених між сторонами кредитного договору та договору поруки, а тому встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань, що останнім визнається й не заперечується, обґрунтовано задовольнив заявлені ПАТ «Приват банк» позовні вимоги, стягнувши з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь останнього кредитну заборгованість за Кредитною угодою № 151/А-08 від 12.09.2008 року та Договору про надання траншу № 151/А-08-01 від 15.09.2008 року, який є невідємною частиною кредитної угоди, з урахуванням нарахованих банком неустойок.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не відповідає дійсності, позаяк у цьому розрахунку не враховані здійснені позичальником грошові внески на погашення кредиту за період з вересня 2009 року по квітень 2010 року, що призвело до неправильного вирішення судом справи та стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у завищеному розмірі, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє за їх безпідставністю, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи, усі грошові суми, які були внесені позичальником на рахунок кредитора в погашення кредитного боргу в зазначений ним період (а.с. 150,151), прийняті банком до уваги та враховані позивачем при визначенні загальної суми кредитної заборгованості (а.с. 63-74).

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: