АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-662/11 Головуючий у 1-й інстанції Соболєв Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської

області в складі:

Головуючого : Триголова В.І

Суддів : Бондаревської С.М., Буленко О.О.

Секретаря Ачкасовій О.Н.

Розглянувши у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 7 червня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_3 Вікторівни ПП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по зарплаті, компенсації за затримку остаточного розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з 16 лютого 2007 року по 15 вересня 2008 року вона, працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера. У серпні 2008 року у неї з відповідачем склались неприязні стосунки через перевірку податковою міліцією. Вона написала 12 серпня 2008 року заяву про звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін, просила звільнити з 15 вересня 2008 року, тобто після відпрацювання нею двох тижнів. При звільненні відповідач відмовився видати їй трудову книжку і провести з нею розрахунок. Таким чином, по день розгляду справи її відповідач не звільнив, не провів остаточного розрахунку. Згідно з договором її зарплата складала 400 грн, але реально вона отримувала 1052 грн. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь належну їй заборговану зарплату за серпень 1052 грн та півмісяця вересня 526 грн, компенсацію за затримку остаточного розрахунку за 6 місяців 6312 грн, компенсацію за невикористану відпустку 483 грн, у відшкодування моральної шкоди 2000 грн, витрати на юридичну допомогу 2000 грн, а всього 12373 грн, зобовязати звільнити її, з роботи з 15.09.20085 року і зняти її з реєстрації в Кременчуцькому міжрайонному центрі зайнятості згідно заяви про звільнення.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука полтавської області від 7 червня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по зарплаті 1578 грн., компенсацію за час затримки розрахунку 6312 грн, компенсацію за невикористану відпустку 483 грн, у повернення витрат на юридичну допомогу 2000 грн., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн, а всього 12373 грн.

Зобов»язано ОСОБА_2 звільнити позивачку з роботи з 15.09.2008 року і зняти з реєстраці в Кременчуцькому районному центрі зайнятості згідно заяви про звільнення.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір 123 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування рішення районного суду, вважає що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове яким в позові відмовіти.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та інші зібрані по справі докази приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з до ч.1 ст.308 ЦПК України , розглянувши скаргу на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи , з 16 лютого 2007 року по 15 вересня 2008 року позивачка дійсно працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера. 12 серпня 2008 року ОСОБА_4 написала заяву про звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін, просила звільнити з 15 вересня 2008 року. Але до цього часу відповідач ОСОБА_4 не звільнив, не провівши відповідних розрахунків.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.1167 ЦК Україниhttp://zakon.rada.gov.ua/cgi-bin/laws/main.cgi?nreg=435-15&fpage=15&text=%EC%EE%F0%E0%EB%FC%ED%E0+%F8%EA%EE%E4%E0 - w1_2 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується

особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку задовольняючи позов, що позовні вимоги доведені, а тому на законних підставах задовольнив позов. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, ч.1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука полтавської області від 7 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в касаційному порядку.

Судді : /підписи/

Копія вірно: