АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 20 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання угоди нікчемною та повернення сплачених грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди нікчемною та повернення сплачених грошових коштів, посилаючись на те, що 10 серпня 2009 року вона передала за розпискою 150000 грн. відповідачці в рахунок купівлі в неї квартири АДРЕСА_1 й домовилася з нею про укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу після того, як відповідачка узаконить здійснену нею реконструкцію в квартирі.

Крім того, відповідачка видала на її ім'я нотаріально посвідчену довіреність від 10.08.2009 року на право розпорядження вказаною квартирою з зобовязанням не скасовувати довіреність.

Оскільки відповідачка ухиляється від укладення договору купівлі-продажу квартири, не узаконила її самовільної реконструкції та скасувала видану довіреність, позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати нікчемною угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладену між нею та ОСОБА_4, стягнути з відповідачки на її користь з урахуванням інфляції і 3% річних грошові кошти в сумі 164983 грн., 1649 судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого авансу в розмірі 150000 грн., 1500 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом необґрунтовано стягнуто грошові кошти з відповідачки й не враховано відсутність доказів на отримання їх нею. Крім того, вважає, що стягнувши суму авансу, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки таких вимог позивачка не заявляла, не враховано судом й того, що не може бути визнана нікчемною та угода, яка взагалі не укладалася, а оскільки між сторонами договір-купівлі продажу не укладався, то наслідки його нікчемності у вигляді повернення грошових коштів не можуть були застосовані. Також зазначає про розгляд справи судом за відсутності відповідача та його представника й ігнорування клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4

10 серпня 2009 року ОСОБА_4 видала на ім'я ОСОБА_2 нотаріально-посвідчену довіреність на право розпорядження належною їй на праві власності квартирою й за розпискою отримала від останньої 15000 грн. за придбану в неї фактично квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині повернення їй грошових коштів в сумі 150000 грн., суд першої інстанції керувався ст. 570 ЦК України та виходив з того, що передані позивачкою відповідачці грошові кошти в розмірі 150000 грн. в рахунок належних з боржника платежів є авансом за квартиру.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

При цьому, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала застосовуються в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Наявна в матеріалах справи розписка про отримання ОСОБА_4 суми авансу в розмірі 150000 грн. від ОСОБА_2 (а.с. 6) не можна вважати договором купівлі-продажу.

Оскільки договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені кошти є авансом і повинні бути повернуті у тому розмірі, в якому вони передавалися, тобто в розмірі 150000 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сплачені ОСОБА_2 ОСОБА_4 грошові кошти в рахунок наступного укладення договору купівлі-продажу квартири є авансом, й повинні бути повернуті позивачці.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про необґрунтованість стягнення грошових коштів з відповідачки, а також не врахування відсутності доказів на отримання їх нею спростовуються вищенаведеними нормами права та матеріалами справи.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимог про повернення коштів позивачка не заявляла, а заявляла вимогу про визнання угоди нікчемною та застосування наслідків її нікчемності колегія суддів вважає безпідставними, так як районний суд на виконання вимог ст. 214 ЦПК України вірно визначився, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання зобовязання щодо укладення договору купівлі-продажу й сплати в рахунок належних з боржника платежів й повинні регулюватися нормами ст. 570 ЦК України, а не відносини, що виникають з приводу чинності правочину та правових наслідків недодержання вимог закону при його укладенні, що регулюються ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо розгляду справи у його та відповідача відсутності за наявності його клопотання про відкладення розгляду справи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення. Крім того, згідно з положеннями ч.2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причини не є перешкодою для розгляду справи. Доказів в підтвердження того, що причини його неявки в судове засідання, є поважними, представником не надано.

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 84,88 ЦПК України й правильно стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., 1500 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачених за подання позовної заяви до суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 1, 2, 9а).

При цьому, розмір витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн., яка надавалася адвокатом ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_2 визначено судом в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590 з врахуванням затраченого ОСОБА_3 часу на участь у справі в суді першої інстанції, а також вчинення останнім інших дій, необхідних для розгляду даної справи, а саме: складання позовної заяви, уточненої позовної заяви, усні консультації.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: