АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1778/11 Номер провадження 22-ц/813/11Головуючий у 1-й інстанції Новак Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах недієздатної доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса ОСОБА_8, ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_9, ВГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку, про визнання права власності на квартиру

та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ОСОБА_3 в інтересах недієздатної доньки ОСОБА_4 звернулася з зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними: договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.09.2008 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а також договір купівлі-продажу цієї ж квартири від 26.09.2008 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 Окрім того, просила виселити ОСОБА_2 з спірної квартири, зняти його з реєстрації та повернути квартиру ОСОБА_4, визнавши за нею право власності.

14.02.2011 року ОСОБА_3, як представник недієздатної ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги. Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 10.09.2008 року, укладений між ОСОБА_5, О.М. та ОСОБА_10; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_4; витребувати спірну квартиру у ОСОБА_2; виселити ОСОБА_2 із спірної квартири; зобовязати Сектор ГІРФО Ленінського РВ МПУ УМВС України в Полтавській області зняти останнього з реєстраційного обліку.

У свою чергу ОСОБА_2 у своєму позові просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №116 по просп. Вавілова, 13/42 в м. Полтаві та зобовязати компетентні органи зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2011 року позов ОСОБА_3 в інтересах недієздатної доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса ОСОБА_8, ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_9, ВГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру, витребування квартири АДРЕСА_4, виселення ОСОБА_2 з квартири та зняття його з реєстраційного обліку задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.09.2008 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8

Витребувано квартиру АДРЕСА_4 у ОСОБА_2.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

В частині визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_4 та зобовязання СГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_11 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ВГІРФО Ленінського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням залишено без задоволення.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який його оскаржив, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, оскільки вважає, що рішення суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Інші особи рішення суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.12.2004 року ОСОБА_4 визнано недієздатною. Відповідно до рішення Ленінської районної у м. Полтаві ради № 66 від 12.02.2005 року ОСОБА_3 призначено опікуном над недієздатною донькою ОСОБА_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2008 року, визнано довіреність від імені ОСОБА_4 на продаж належної їй квартири АДРЕСА_3 недійсною, у звязку з тим, що вона на час підписання довіреності знаходилася у хворобливому стані, який не давав їй змоги усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 06.10.2003 року, укладений між ОСОБА_12 від імені та за довіреністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із спірної квартири.

10 березня 2008 року до Ленінського районного суду м. Полтави звернулася ОСОБА_5 з заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2008 року було зупинено виконавче провадження, відкрите за заявою ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_5 з квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2008 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Ухвалою цього суду від 02.02.2009 року поновлено виконавче провадження по виселенню ОСОБА_5.

23.02.2009 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа у звязку із тим, що Гаврилови у спірній квартирі не проживають, так як за цей час вона продана двічі.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що 10.09.2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали квартиру АДРЕСА_7 С.В. (договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8Є.) Як вбачається з матеріалів, долучених до договору купівлі-продажу, а саме із заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 останні зазначали, що осіб, які б поставили питання про визнання за ними права власності на цю квартиру немає.

26.09.2008 року ОСОБА_7 продав вищевказану квартиру ОСОБА_2 (договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9Л.).

Отже, із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що спірна квартира була продана 10.09.2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після набрання чинності рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2007 року, яким визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 06.10.2003 року, укладений між ОСОБА_12 від імені та за довіреністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тобто вибула із волі власника не з його волі.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що квартира АДРЕСА_8 вибула з власності ОСОБА_4 не з її волі, на підставі правочинну, який є недійсним, а тому вона має право відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України витребувати майно у добросовісного набувача ОСОБА_2 та обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 протиправно позбавили права власності і він являється добросовісним набувачем не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень частини 1 ст. 388 ЦК України, майно у добросовісного набувача власником може бути витребувано, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3).

Посилання апелянта на ту обставину, що рішенням суду від 10.10.2007 року не зазначалось про скасування державної реєстрації на спірну квартиру і питання про визнання права власності за ОСОБА_4 не вирішувалося, також не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки у даному випадку право ОСОБА_4 на спірну квартиру було захищено шляхом визнання договору недійсним (п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України), і після набрання чинності рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2007 року ОСОБА_4 залишилася власником вказаної квартири. Та обставина, що, не з вини позивачки, не було здійснено скасування реєстрації права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не позбавляє її права власності на квартиру.

Доводи апелянта про те, що вимоги ОСОБА_4 заявлені з пропуском строку позовної давності, а оскільки позов про визнання права власності не може бути задоволений, то не може бути задоволений і позов про повернення квартири - є безпідставними з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що про порушення свого права ОСОБА_3 та її представник дізналися після винесення 23.02.2009 року державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа. До суду звернулися 24.02.2009 року, тобто в межах строків позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України.

Витребування майна із чужого незаконного володіння (подання віндикаційного позову) є одним із способів захисту власником свого права власності, який у даному випадку обґрунтовано вибраний позивачем та її представником.

Крім того, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за дійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952 ІV Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Не можуть бути підставою скасування рішення суду посилання апелянта на ту обставину, що судом у порушення ст. 31 ЦПК України прийнято до провадження зміни до позовної заяви, оскільки із матеріалів справи вбачається, що у даному випадку позивач не змінив предмет та підстави позову, а уточнив позовні вимоги та їх юридичне обґрунтування.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_13

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль