АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст - Єлізаров І.Є.
категорія -виселення Доповідач - Пономаренко Ю.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- Пономаренко Ю.А.,

суддів - Черкасова В.В., Кукліної Н.О.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в праві користування та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-тя особа: Управління комунального майна та приватизації про визнання права користування житлом, визнання осіб втратившими право користування квартирою та визнання права власності на квартиру в порядку приватизації -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4Ю, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в праві користування та виселення. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він та треті особи, в інтересах яких він діє за дорученням, є співвласниками кв.№15, буд. №140-«Б» по проспекту Тракторобудівників в м.Харкові на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради 2 серпня 2002 року. Після смерті його дочки ОСОБА_10, яка проживала у вказаній квартирі та померла у 1998 році, відповідачі без його згоди вселилися до квартири, стали в ній мешкати та чинити перешкоди йому у користуванні квартирою. Посилаючись на вказані обставини позивач ОСОБА_5 просив виселити ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі позов не визнали у зв'язку з необгрунтованістю та звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 3-тя особа -Управління комунального майна та приватизації про визнання права користування житлом, визнання осіб втратившими право користування квартирою та визнання права власності на квартиру в порядку приватизації.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначали, що вони значний час проживали та були зареєстровані в квартирі №15, буд. №140- «Б» по пр.Тракторобудівників в м.Харкові. У 1988 році ОСОБА_1 отримав службове житло, у зв'язку з чим вся їх сім'я зареєструвалася у наданій їм квартирі, проте фактично до неї не вселилися та в подальшому втратили права на користування жилою площею службовою квартири. Тимчасово вони не мешкали у спірній квартирі, однак після смерті ОСОБА_10, померлої у квітні 1998 року, вони вселилися до спірної квартири та мешкають в ній по теперішній час. Зареєструватися в квартирі вони не можуть, оскільки проти цього заперечує ОСОБА_6, яка разом зі своїм сином ОСОБА_7 хоч і зареєстровані в квартирі, проте не проживають в ній без поважних причин з 1983 року. У 2002 року ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без їх згоди приватизували спірну квартиру, про що вони дізналися лише у 2006 році.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 просили суд визнати за ними право на користування жилими приміщеннями кв.№ 15, буд. № 140- «Б» по пр.Тракторобудівників в м.Харкові, визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7 втратившими право користування в квартирі АДРЕСА_2, визнати приватизацію спірної квартири недійсною, визнати свідоцтво про право власності на житло від 02.08.2002 року №5-02-226744 вид Управлінням комунального майна та приватизації відділ приватизації державного житлового фонд недійсним, зобов'язати відділ приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації анулювати свідоцтво про право власності від 02.08.2002 року р. №5-02-226744, визнати розпорядження Управління комунального майна та приватизації (Відділ приватизації держаного житлового фонду). від 02.08.2002 року №4423 про видачу свідоцтва про право власності на житло недійсним.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволнні позову ОСОБА_5 та задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.І ст.ЗОЗ ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та задовольняючи позов ОСОБА_5І, обгрунтоовано виходив з того, що позов заснований на законі та підлягає задоволенню, оскільки відповідачі своїми діями чинять перешкоди позивачеві в користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить позивачеві на праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, зокрема Постанові Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. № 20 (з наступними змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Матеріали справи містять дані про те, що 2002 році ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 приватизували на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру АДРЕСА_3 Б в м.Харкові на праві спільної часткової власності по % частині за кожним. Частка ОСОБА_5 згідно свідоцтва на спадщину від 9.04.2009 року.

02.08.2002 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі розпорядження від 02.08.2002 року за № 4423 та було видано свідоцтво про право власності на житло, р.№ 5-02-226744.

В даному спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_5І, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

У 1998 році ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_5 вселилися до квартири, стали в ній мешкати та чинити перешкоди йому у користуванні квартирою.

Письмових договорів стосовно спірного житла між сторонами не укладалось.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що було порушене право власності позивача, виходячи з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.З ч,2 ст.16 ЦК У країн одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповіла своїми діями чинять перешкоди позивачеві в користуванні, розпорядженні та володінні майном, и належить позивачеві на праві спільної часткової власності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Тому правильні висновки суду 1 інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та захист його прав власності шляхом виселення відповідачів з вищевказаної квартири.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду І інстанції про відмову в задоволенні зустрічних поховних вимог році ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, оскільки останніми в порядку ст.60 ЦПК України не надано належних доказів на обгрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до п.5 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою один раз. Безоплатна передача житла здійснюється в розрахуй у 2] кв. м загальної площі на кожного наймача та додатково 10 кв. м на сім'ю.

Згідно з п.18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. Пунктами 20, 21 Положення встановлено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Заяву на приватизацію житла підписуюсь особи, які зазначені у вказаній вище довідці. У свідоцтві про право власності на житло такі особи зазначаються власниками нерухомого майна.

Суд 1 інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_3 .ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_4 вселилися до спірної квартири та мешкають в ній по теперішній час. Однак в спірній в квартирі не зареєстровані та не звертались з приводу реєстрації у спірному житлі.

У 1988 році ОСОБА_1 отримав службове житло, у зв'язку з чим вся їх сім'я зареєструвалася у наданій їм квартирі, проте фактично до неї не вселилися та в подальшому втратили права на користування жилою площею службовою квартири.

Судова колегія погоджується с висновком суду 1 інстанції про те, що оскільки позивачі не були прописані у спірній квартирі на момент її приватизації, то вони не одержали права на участь в приватизації у відповідності до вимог чинного законодавства України і тому правильно зазначив в рішенні, що вищезазначене не є підставою для визнання приватизації незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, суд 1 інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права користування житлом, визнання осіб втратившими право користування квартирою та визнання права власності на квартиру в порядку приватизації також не знайшли підтвердження в судовому засіданні, так як відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обгрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.І ч.І 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді -