АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 52 (1) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 року колегія суддів судової палатну цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства

«Промислововиробниче підприємство «Кривбасвибухпром» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Промислововиробниче підприємство «Кривбасвибухпром» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, виправлення запису у трудовій книжці та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

19 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Промислововиробниче підприємство «Кривбасвибухпром» ( надалі -ВАТ «ПП «Кривбасвибухпром»).

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що 20 липня 2009 року його було звільнено з посади електрогазозварника 6-го розряду енергомеханічної дільниці ремонтного цеху ВАТ «ПП «Кривбасвибухпром» на підставі наказу №689-к згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач просив поновити його на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати формування причини звільнення неправильним та таким що не відповідає чинному законодавству, прийнявши рішення про зміну запису в трудовій книжці, а також зобов,язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи; суд не взяв до уваги той факт, що він має переважне право

залишитися на роботі, оскільки пропрацював на підприємстві 19,років та навчався у коледжі; суд не взяв до уваги, що відповідач пропонував позивачу іншу роботу тільки в день його звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий відповідачем на роботу електрогазозварником гірничого цеху №4 16 квітня 2996 року, у подальшому гірничий цех №4 був перейменований у ремонтний цех. З 01 жовтня 2008 року позивач переведений електрогазозварником енергомеханічної дільниці ремонтного цеху підприємства.

В результаті застосування нової технології проведення вибухових робіт з використанням спеціальних машин на підприємстві були значно зменшені трудозатрати на виконання робіт, у т.ч. і по енергомеханічній дільниці ремонтного цеху.

20 липня 2009 року наказом по підприємству за № 689-к позива звільнений згідно п.6 ст. 36 КЗпП України у зв,язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с.8 т.1/.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених ним позовних вимог, оскільки звільнення позивача проведено у відповідності до вимог діючого законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Як убачається із наказу по підприємству № 310 від 10 квітня 2009 року для робітників ремонтного цеху у звязку зі значним зменшенням запланованих обсягів робіт, більш раціонального використання трудових ресурсів, тобто із змінами в організації виробництва та праці, з 22 червня 2009 року встановлені неповний робочий час. В установленому розпорядку, з урахуванням вимог ст.. 32 КЗпП України», згідно якої - про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, було видано наказ про зміни в організації виробництва та праці працівників ремонтного цеху та встановлення неповного робочого часу від 15.04.2009. №320. Відповідно до зазначеного наказу працівники, у тому числі ОСОБА_2, були попереджені про зміну істотних умов праці, встановлення неповного робочого часу та з наслідками відмови від продовження роботи в нових умовах - звільнення на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України під особисті підписи / а.с8 т. 1/

Правильно встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підприємстві відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до зміни істотних умов праці позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності таких змін та незаконності дій

відповідача спростовуються висновками суду та наявними в справі доказами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції перевірив обставини щодо попередження ОСОБА_2 в установленому законом порядку, з урахуванням того, що він в період з 15.06.2009. по 17.07.2009. перебував на лікарняному, про зміну істотних умов праці і врахував його відмову від продовження роботи у змінених умовах.

Висновки суду в цій частині підтверджуються наявними в справі доказами: випискою із наказу №320 від 15 квітня 2009 року /а.с.6/, копією наказу №106 від 20.07.2009./а.с.7/, копією наказу №689-к від 20.07.2009. /а.с. 8/.

На підставі досліджених доказів суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 не виявив бажання працювати в нових умовах праці, тому звільнення його за п. 6 ст. 36 КЗпП України проведено у відповідності до вимог законодавства про працю.

Доводи апеляційної скарги про порушення порядку звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України жодним доказом не підтверджені.

Також необгрунтовані доводи щодо його переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками, оскільки звільнення працівника на підставах п.6 ст. 36 КЗпП України такого права не передбачає.

Безпідставні є також посилання позивача на те, що іншу роботу йому було запропоновано тільки в день звільнення, оскільки законодавством не визначено, в який саме день роботодавець повинен запропонувати працівнику іншу роботу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судці: /підпис/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя-доповідач: