Справа № 22-ц-2028/11 Головуючий у І інстанції Заріцький С.М.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 01.04.2011
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі: Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Сухолуцької сільської ради Вишгородського району Київської області та управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області про визнання недійсними рішень сільської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.11.2003 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та договору дарування від 28.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, є власником 3/8 частин житлового будинку, розташованого в селі Сухолуччя Вишгородського району Київської області, по вулиці Травневій, 1. Відповідач ОСОБА_3 на підставі того ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.11.2003 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та договору дарування, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, є власником 5/8 частин будинку за вищевказаною адресою. Позивач вважає, що вони з відповідачем набули рівних прав на користування земельною ділянкою площею0,15 га., на якій розташований будинок, з правом подальшої приватизації.Разом з тим, рішенням Сухолуцької сільської ради Вишгородського району від19.09.2006 року відповідачу було передано у власність земельну ділянку площею 0,15 гапо вул. Травневій в с. Сухолуччя Вишгородського району для ведення особистогоселянського господарства. На підставі цього рішення позивач 19.08.2009 року отримала державний актна право власності на вищевказану земельну ділянку.На думку позивача вказаним рішенням грубо порушуються її законні права таінтереси, як співвласника будинку та користувача земельної ділянки, в зв»язку з чим на підставі ст.ст. 116, 120, 152 ЗК України, ст.ст. 55, 56 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.15, 16 ЦК України, позивач просила суд визнати недійсним рішення 3 сесії V скликання Сухолуцької сільської ради Вишгородського району від 19.09.2006 року №23 щодо виділення та передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га по вул. Травневій в с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним рішення виконавчого комітету Сухолуцької сільської ради №26 від 20.04.2004 року в частині виділення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га по вулиці Травневій в селі Сухолуччя Вишгородського району.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.11.2003 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та договору дарування від 28.01.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, є власником 3/8 частин житлового будинку, розташованого в селі Сухолуччя Вишгородського району Київської області, по вулиці Травневій, 1.

Відповідач ОСОБА_3 на підставі того ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.11.2003 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та договору дарування, посвідченого 24.12.2003 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, є власником 5/8 частин будинку за вищевказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Сухолуцької сільської ради Вишгородського району №26 від 20.04.2004 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 0,15 га.

Рішенням 3-ої сесії У скликання Сухолуцької сільської ради Вишгородського району Київської області №23 від 19.09.2006 року ОСОБА_3 було виділено та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства біля будинку по вулиці Травневій в селі Сухолуччя Вишгородського району Київської області.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні не було доведено факту порушення її законних прав та інтересів передачею у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га в селі Сухолуччя Вишгородського району по вулиці Травневій для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України, згідно з ч.ч. 1, 2 якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

На підставі рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації землевпорядною організацією розробляється технічна документація із землеустрою.

При розробленні землевпорядною організацією технічної документації для виготовлення державного акту відповідачу ОСОБА_3, акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж її земельної ділянки було виготовлено (а.с.122), хоча на момент розроблення землевпорядною організацією технічної документації для передачі у власність відповідачу земельної ділянки у 2009 році, наявність акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки не була обов»язковою умовою, без якої видача державного акту неможлива, оскільки п 1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за № 43, який встановлює перелік технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю, назви такого документу не містить. Крім того даною Інструкцією визнано таким, що втратив чинність, наказ Держкомзему України від 15.04.93 N 28 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", п. 1.10. якої і передбачав необхідність складання матеріалів погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Крім того згідно акту (а.с.159) позивач ОСОБА_2 не є суміжним землекористувачем відповідача ОСОБА_3, в зв»язку з чим наявність її підпису в акті про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки взагалі не потрібна.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тобто можливість визнання недійсним акту, яким в даному випадку є Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім»я ОСОБА_3, пов»язується з порушенням прав особи, яка володіє, користується чи розпоряджається земельною ділянкою. Натомість будь-які докази, які б свідчили про факт порушення прав позивача ОСОБА_2 по володінню, користуванню чи розпорядженню її земельною ділянкою Державним актом, виготовленим на ім»я відповідача ОСОБА_3, в справі відсутні. Суд першої інстанції при цьому в рішенні обґрунтовано наголосив на тому, що земельна ділянка, виділена відповідачу ОСОБА_3, має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства і не являється земельною ділянкою, на якій розташований будинок, співвласниками якого є сторони по справі.

Відсутність порушень при оформленні та видачі відповідачу Державного акту на право власності на земельну ділянку підтверджується також і копією технічної документації, в якій зокрема наявні висновки управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області від 26.05.2009 року за № 1085 та Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 06.06.2009 року за № ІД/8-649, які не заперечують проти використання відповідачем ОСОБА_3 виділеної їй земельної ділянки.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

При таких обставинах, коли судом першої інстанції повно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: