Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія -26 (III) . ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, та просила стягнути з відповідача на її користь 188 200 гри. у відшкодування моральної шкоди, спричиненою профзахворюванням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2011 року позов задоволено частково:

стягнуто з публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ

«Півн ГЗК») на користь ОСОБА_3 50 000 гри. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на

користь держави судові витрати : 15 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 8,50

грн . судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Півн ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не підтверджено факт заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що при укладенні трудового договору позивач була повідомлена ;про шкідливі виробничі фактори та можливі наслідки їх впливу; вважає, що судом першої інстанції не застосовано п.75 Постанови № 1112, якою передбачено , що спеціалізованими лікувально - профілактичними закладами складається повідомлення П-3 , а суд першої інстанції в порушення ст.. 256 ЦПК України та роз'яснень Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року встановив, що саме з вини ПАТ «ПівнГЗК» у позивача виникло професійне захворювання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час працювала на Ганівському кар'єрі ПАТ «Півн ГЗК» на різних посадах з 1994 року по 30 вересня 2009 року в шкідливих умовах праці.

Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено професійне захворювання.

ОСОБА_4 № 1 розслідування професійного захворювання позивача від 02 серпня 2010 року , комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_3 є тривала робота протягом 15 років 11 місяців в умовах важкої праці, запиленості повітря робочої зони , яка перевищувала ПДК, винними у профзахворенні є керівники ПАТ «ПівнГЗК», та ТОВ «Шляхгюстач КР» (а.с.9)

За висновком МСЕК від 08 жовтня 2010 року позивачці було встановлено 45% втрати професійної працездатності, з них 40%- порадикулопатії та 5% по хронічному бронхіту.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством

порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_4 розслідування професійного захворювання від 02 серпня 2010 року, причиною професійних захворювань позивача є; тривалий стаж роботи в умовах важкої праці та запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, які виникли у зв'язку з порушенням керівництвом підприємств, де працювала ОСОБА_3, ст. 153 КЗпП Україні;, ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_3, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 08 жовтня 2008 тобто з моменту встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлено у судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення. Обмежена у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинені моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладі обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечить Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МС встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «Півн ГЗК» на те, що втрата професійної працездатності ОСОБА_3 та наявність професійного захворювання встановлено під час роботи на ТОВ «Шляхпостач КР» з липня 2010 року, оскільки в акті про розслідування професійного захворювання № 1 від 02 серпня 2010 року зазначено , що винними є керівництво ПАТ «ПівнГЗК» та ТС «Шляхпостач КР». Даний акт не оскаржений та підписаний усіма членами комісії у тому числі представником ВАТ «ПівнГЗК».(а.с.9)

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право н відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахуванні роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Пре судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачці встановлено 45% втрати професійної працездатності та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань , подальша працездатність позивача на підприємстві ТОВ ««Шляхпостач КР». істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає , що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з ПАТ «Півн ГЗК», повинен бути зменшений з 50 000 грн. до ЗО 000 грн., а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно-до положень п. 3 ч. 1 ст.309 ЦПК України. Керуючись ст.ст. 303, 307, п. З ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2011 року змінити в частині розміру

моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 з публічного акціонерного

товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»», зменшивши цей розмір до 30 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному

порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: