Справа № 2-2323/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2011 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Трофімова В.С.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку заочного розгляду в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5850 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 10 серпня 2010 року о 02 год. 20 хв., на території парковки супермаркету Таргет, по пр.-ту Московському, 257, у м.Харкові, водій автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпеці маневру та допустив зіткнення з автомобілем Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2, чим наніс матеріальну шкоду у розмірі 5850 гривень, місце ДТП залишив. Винним у дорожньо-транспортній пригоді Фрунзенським районним судом м.Харкова був визнаний ОСОБА_3, який під час зіткнення транспортних засобів порушив вимоги ПДР України. Окрім майнової шкоди позивачу була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у 2000 гривень, яка виразилась в наступному. Позивач не мав змоги користуватися автомобілем, який після ДТП був пошкоджений, змушений докладати додаткових зусиль для відновлення та ремонту автомобіль, позивач та члени його сімї втратили душевний спокій, не могли повноцінно працювати та відпочивати, позивач не мав змоги здійснювати належний догляд за хворою матірю.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Відповідач гр. ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач гр. ОСОБА_3 не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що автомобіль Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2010 року о 02 год. 20 хв., на території парковки супермаркету Таргет, по пр.-ту Московському, 257, у м.Харкові, водій автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпеці маневру та допустив зіткнення з автомобілем Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2.

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.08.2011 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП, адміністративне стягнення не накладено у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З вищезазначеної постанови також вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через недотримання водієм ОСОБА_3 п.п.2.10, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Згідно акту виконаних робіт №370 от 21.08.2010 року, виконаного СТО Автосервісвартість відновлюваних робіт по ремонту автомобіля Мітсубісі Лансер, державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 5850 гривень.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вищезазначеного акту, відповідач своїми діями заподіяв позивачу ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 5850 гривень.

Відповідно до ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збиткуз подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей.

У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у звязку з пошкодженням її майна.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У абз. 1 і 2 п. 3 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди(далі по тексту ППВС України № 4) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що з вини відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнавав у звязку з діями

При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище.

Суд оцінює моральну шкоду, причинену ОСОБА_2 у розмірі 2000 гривен.

З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати повязані з проведенням судових експертиз та ін.

Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно задоволених позовних вимог, при зверненні до суду з позовом у сумі 158 гривень 50 копійок, витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 120 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166 ч.1, 1167 ч.1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст.ст. 10,11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 5850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 2000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: витрати повязані з оплатою судового збору у розмірі 158 гривень 50 копійок; витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 120 гривень;

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя: