АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-784/11 Головуючий у 1-й інстанції Савинський Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Пікуля В.П., Акопян В.І.

при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2010 року про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2010 року задоволена заява ОСОБА_3: накладений арешт на рухоме і нерухоме майно (будівля та службові приміщення), яке належить Успенській релігійній громаді с.Мехедівка Лохвицького району Української православної церкви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати або закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги зазначено, що ухвалене судове рішення перешкоджає членам релігійної громади вільно реалізовувати права, передбачені ст.35 Конституції України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.3 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції вправі змінити ухвалу, якщо при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії відповідача щодо заволодіння рухомим і нерухомим майном, належним релігійній громаді Свято-Успенської УПЦ; зобов'язати відповідача повернути ключі від приміщення церкви та житлового будинку у с.Мехедівка, повернути господарський та церковний інвентар та предмети культу і не перешкоджати позивачу та його підлеглим виконувати свої функції з організації церковно-приходського життя у Свято- Успенській УПЦ.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що використання відповідачем майна, яке є предметом спору, може призвести до його знецінення, псування чи викрадення.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно вирішивши питання по суті, неточно сформулював вид забезпечення позову, що може призвести до безпідставного ущемлення прав відповідача до вирішення спору по суті.

Так, відповідно змісту ст.55 ЗУ «Про виконавче провадження», пункту 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюсту України №74/5 від 15 грудня 1999 року, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошені заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, арешт майна не виключає вжиття заходів щодо вилучення та передачі його іншим особам на зберігання або обмеження його використання, що, з урахуванням характеру і предмету спору, може призвести до припинення діяльності відповідача.

Виходячи з принципу співмірності і забезпечення справедливого балансу прав та законних інтересів обох сторін спору, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції, уточнивши, що арешт спірного майна полягає у проведенні його опису та оголошенні заборони розпоряджатися ним, і таким чином виключити дії, які можуть призвести до припинення діяльності відповідача.

Керуючись ст.303, п.3 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 21 грудня 2010 року змінити, а саме вказати, що арешт рухомого і нерухомого майна (будівля та службове приміщення), яке належить Успенській релігійній громаді с.Мехедівка Лохвицького району Української православної церкви, має бути проведений шляхом його опису та оголошення заборони розпоряджатися ним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_4