Справа № 2-304/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2011 рокуНовопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Бондар Ю.О.

при секретарі Колесник Г.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ЗОШ ОСОБА_4, представника відповідача - відділу освіти Новопсковської РДА ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 загальноосвітньої школи 1-2 ст., відділу освіти Новопсковської РДА, про поновлення трудових прав, стягнення недоотриманої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за строки розрахунку, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до ОСОБА_3 загальноосвітньої школи 1-2 ст., відділу освіти Новопсковської РДА в якому просила зобовязати відділ освіти Новопсковської РДА внести до її трудової книжки вірний запис, а саме звільнено за ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю, в звязку з невиконанням власником умов трудового законодавства, зобовязати відділ освіти Новопсковської РДА та ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. здійснити доплату до навчального навантаження, визначеного затвердженою тарифікацією від 05.09.2010 р. за період з 23.11.2010 р. до звільнення в сумі 343,14 грн.; зобовязати відділ освіти Новопсковської РДА та ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. здійснити виплату вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України в сумі 8626,88 грн.; зобовязати відділ освіти Новопсковської РДА та ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 20.12.2010 р. по день остаточного прийняття рішення судом в сумі 14378,15 грн.; стягнути з відповідачів в солідарному порядку компенсацію моральної шкоди в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач наполягла на задоволенні позовних вимог, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача відділу освіти Новопсковської райдержадміністрації позов не визнала, пояснивши, що відповідно до наказу відділу освіти Новопсковської РДА від 15.08.1992 р. позивач ОСОБА_1 була призначена вчителем російської мови та літератури Лисогоріваської НСШ з 25.08.1992 р. Оскільки навчальним планом ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. передбачено, що в 2010-2011 навчальних роках в школі викладатиметься 7,5 годин на тиждень уроків російської мови, враховуючи, що таке навантаження менше норми годин на ставку, та в звязку з тим, що станом на 01.09.2010 р. посади вчителя історії, світової літератури, правознавства та музики ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. були вакантними, ОСОБА_1 була довантажена годинами вищезазначених дисциплін, і станом на 01.09.2010 р. педагогічне навантаження ОСОБА_1 складало 25,5 годин на тиждень. В звязку з тим, що в листопаді 2010 р. в ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. відбулися кадрові зміни, виникла необхідність здійснити перерозподіл навчального навантаження працівників школи. 19.11.2010 р. на загальних зборах колективу, за згодою кожного працівника був здійснений перерозподіл навчального навантаження усіх педагогічних працівників школи. 22.11.2010 р. до відділу освіту надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення її з займаної посади за власним бажанням з 03.12.2010 р., а 29.11.2010 р. надійшла заява про відкликання її заяви про звільнення. 06.12.2010 р. до відділу освіти надійшла заява від позивача ОСОБА_1 з вимогою звільнити її за власним бажанням 06.12.2010 р. в звязку з тим, що адміністрація школи і відділ освіти по відношенню до неї не виконують законодавства про працю і професійні спілки.

Представник відповідача ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала повністю. Підтримала заперечення представника відділу освіти Новопсковської РДА.

Судом встановлено, що позивача з 25.08.1992 р. призначено на посаду вчителя російської мови та літератури ОСОБА_3 НСШ, про що свідчить наказ начальника відділу освіти Новопсковської райдержадміністрації № 58-к від 15.08.1992 р. (а.с.60) та копія трудової книжки (а.с.6-8). Згідно пояснень позивача, 19.11.2010 р. на педагогічній нараді позивача усно попередили про перерозподіл її навчального навантаження, з чим вона не погодилась та відмовилась підписувати протокол зборів трудового колективу ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст., про що 02.12.2010 р. було складено акт (а.с.62). З 22.11.2010 р. по 01.12.2010 р. позивач перебувала на лікарняному (а. с. 10-20), 02.12.2010 р. позивача повідомили, що питання про зменшення її навчального навантаження вирішено (як зазначає позивач у позові без її письмової згоди та під час перебування на лікарняному), але судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 19.11.2010 р. була присутня на загальних зборах трудового колективу працівників школи, що підтверджується протоколом № 4 від 19.11.2010 р. (а.с.63-64) та поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім того судом встановлено, що на загальних зборах колективу ОСОБА_1 відмовилась від викладання годин історії в кількості 5,5 годин на тиждень і запропонувала надати їх вчителю ОСОБА_9, що підтверджується протоколом загальних зборів трудового колективу працівників ОСОБА_3 ЗОШ 1-20 ст. № 4 від 19.11.201 р. (а.с.63-64), та поясненнями свідків, тобто в звязку з особистою відмовою від викладання годин історії навчальне навантаження вчителя ОСОБА_1 з 23.11.2010 р. становить 20 годин на тиждень (при нормі 18 годин на тиждень), що підтверджується наказом № 27 від 23.11.2010 р. Про здійснення перерозподілу педнавантаження(а.с.69) протоколом № 2 від 23.11.2010 р. Про затвердження педнавантаження(а.с. 70). Відповідно до п. 76 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти заробітна плата ОСОБА_1 з 23.11.2010 р. нараховувалася та виплачувалася за фактичну кількість відпрацьованих годин, оскільки розмір начального навантаження, що залишився у ОСОБА_1, становив більше норми годин на ставку. 22.11.2010 р. до відділу освіти Новопсковської РДА від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення її з займаної посади за власним бажанням з 03.12.2010 р. (а.с. 68), а 29.11.2010 р. - заява про відкликання її заяви про звільнення (а.с.75). Крім того судом встановлено, що заява позивача від 29.11.2010 р. про визнання недійсною заяви про звільнення, оскільки вона не надавала згоди на зменшення нагрузки(педагогічного навантаження) - а.с.23 до відділу освіти не надходила, у відділі освіти не зареєстрована.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог фізичних та юридичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З 22.11.2010 р. по 01.12.2010 р. позивач ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, після здійснення перерозподілу навчального навантаження жодного дня не відпрацювала, своєю заявою про відкликання заяви про звільнення фактично підтвердила згоду працювати на посаді вчителя ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. з педагогічним навантаження 20 годин на тиждень, згідно протоколу зборів трудового колективу працівників школи. 06.12.2010 р. до відділу освіти від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення в звязку з порушенням її трудових прав (а.с. 60). Вимогу про негайне звільнення з займаної посади відділ освіти не міг задовольнити, оскільки відділом освіти відносно ОСОБА_1 не було допущено порушень законодавства про працю, колективного чи трудового договору. Статтею 38 ч.1 КЗпП України передбачено право працівника на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за умови попередження про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні, у звязку з цим 06.12.2010 р. відділом освіти був виданий наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя російської мови та літератури 20.12.2010 р. наказ № 565-к від 06.12.2010 р. (а.с. 74). 20.12.2010 р. позивач була ознайомлена з наказом про звільнення, про що свідчить її підпис, жодних заперечень та зауважень щодо формулювання причини звільнення від позивача не надійшло, 20.12.2010 р. позивачу була видана трудова книжка. Крім того судом встановлено, що на засіданні профкомітету ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. 02.12.2010 р. позивач ОСОБА_1 була присутня особисто, і саме нею було запропоновано переобрати голову профспілки школи, та обрати головою профспілки ОСОБА_10, за дану пропозицію було проголосовано одноголосно 13 присутніми на зборах, що підтверджується протоколом № 4 від 02.12.2010 р. (а.с.61).

З урахуванням вищезазначеного суд вважає необгрунтованими позовні вимоги позивача про внесення правильного запису до її трудової книжки.

Що стосується вимог позивача про зобовязання здійснити доплату до навчального навантаження, здійснити виплату вихідної допомоги та здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до Постанови № 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів, оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю (статті 38, 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням наведеного суд вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, тому її позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідачів по процедурі звільнення та стягненню заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за строки розрахунку та моральної шкоди є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Щодо пояснень позивача відносно спричинення їй душевних страждань з боку відповідачів, які виникли внаслідок стресу в звязку з чим вона потрапила на лікарняний, судом встановлено та підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебувала на лікарняному, але під час святкування заходу, на якому були присутні працівники ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. в тому числі і позивач, яка на той час перебувала на лікарняному, остання на погіршення стану здоровя не скаржилась. Також свідки підтвердили, що на засіданні профкомітету ОСОБА_3 ЗОШ 1-2 ст. 02.12.2010 р. позивач ОСОБА_1 була присутня особисто, і саме нею було запропоновано переобрати голову профспілки школи, та обрати головою профспілки ОСОБА_10, за дану пропозицію було проголосовано одноголосно, також на загальних зборах колективу 19.11.2011 р. ОСОБА_1 особисто відмовилась від викладання годин історії в кількості 5,5 годин на тиждень і запропонувала надати їх вчителю ОСОБА_9

З урахуванням з'ясованих судом обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки у чинність ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог чи заперечень, а зазначених обставин ні позивач ні її представник не довели. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 44, 116,117, 232-237-1, Кодексу законів про працю, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 загальноосвітньої школи 1-2 ст., відділу освіти Новопсковської РДА, про поновлення трудових прав, стягнення недоотриманої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за строки розрахунку, моральної шкоди відмовити повністю. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: