Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М., Фінагеєва В.О.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівськонго

районного суду Київської області від 10 серпня 2011 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Вселинівської

сільської ради Баришівського району Київської області, третя особа ОСОБА_2

ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий

будинок, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на житловий

будинок, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну

ділянку та позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4

ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Вселинівської сільської ради

Баришівського району Київської області про визнання недійсним свідоцтва про

право на спадщину за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності

на житловий будинок, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права

на житловий будинок, визнання недійсним державного акту на право власності на

земельну ділянку.

Встановила :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, посилаючись

на те, що в 1946 році її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали

шлюб. Перебуваючи у шлюбі в 1951 році батьки побудували житловий будинок в

с.Веселинівка, вул..Шевченка,9 Баришівського району Київської області.

В 1959 році батьки перестали проживати однією сім»єю і мати пішла

проживати до своїх батьків, а позивачка залишилася проживати з батьком. З 1961

року батько почав проживати з іншою жінкою ОСОБА_7 в її будинку по

вул..Жовтневій,16 в с.Веселинівка.

В будинку батьків, за їх дозволом, залишилися проживати рідна сестра батька

ОСОБА_8, мати батька ОСОБА_9 та позивачка ОСОБА_2

05.06.1974 року батько помер. Після його смерті відкрилась спадщина у

вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами по

вул..Шевченка,9, що була спільною власністю подружжя.

Мати ОСОБА_10 після смерті чоловіка прийняла спадщину

фактичними діями - вела догляд за господарством, обробляла присадибну

земельну ділянку, годувала худобу, мазала хату.

В 2003 році мати померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді

ділового будинку №9 по вул..Шевченка в с.Веселівка з господарськими

будівлями та спорудами .

До нотаріальної контори після смерті матері вона не зверталася, але у

відповідності до чинного закону прийняла спадщину- вступила в управління

майном матері, відремонтувала піч, разом з сином знесла старий сарай, який

дорубала на дрова, щоб можна було топити піч, прибирала будинок.

ОСОБА_2М.( син позивачки та онук померлої ОСОБА_10П.) подав заяву

до нотаріальної контори) про прийняття спадщини за заповітом, який було

складено на його ім.»я бабою.

У липні 2010 року вона дізналася про те, що згідно свідоцтва про право

власності на житловий будинок, виданого Веселинівською сільською радою в

листопаді 2000 року, право власності на будинок, що належав її батькам і як4ий

вона прийняла у спадщину після смерті матері, зареєстровано за ОСОБА_11

Останній помер ще у жовтні 1999 року та був племінником покійної сестри

батька ОСОБА_8, яка померла в 13.01.2005 року.

Також їй стало відомо, що згідно свідоцтва про право на спадщину за

законом від 08.12.2000 року на даний час власником будинку являється

відповідачка ОСОБА_1

Зазначала, що ОСОБА_11 ніколи не проживав у будинку, на час видачі

свідоцтва про право власності на спірний будинок, була жива мати позивачки, яка

опікувалася майном.

Більше того, свідоцтво на право власності на ім.»я ОСОБА_11 було

видано в листопаді 2000 року, в той час, коли останній був уже покійним (помер у

жовтні 1999 року).

Саме на підставі даного документу відповідачка ОСОБА_1 отримала у

власність будинок , що належав покійним батькам позивачки, і який в порядку

передбаченому законом вона прийняла у спадщину після смерті матері.

Крім того, згідно Державного акта на право власності на землю серія РІ

№292263, відповідач по справі ОСОБА_1 являється власником земельної

ділянки розміром 0,600 га, що знаходиться по вул..Шевченка,9.

Вважала, що даний державний акт повинен бути скасованим, оскільки дана

земельна ділянка знаходиться за тією самою адресою, що й спірний житловий

будинок, право власності на який відповідачка набула без відповідних правових

підстав.

Позивачка просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на

житловий будинок видане Веселинівською сільською радою на ім.»я ОСОБА_1

Ю.Ф., зареєстрованого в Баришівському БТІ 27.11.2000 року за реєстровим

номером 69, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від

08.12.2000 року на ім.»я ОСОБА_1.,, визнати недійсним Державний акт серія Р1

№292263 на право приватної власності на землю на ім.»я ОСОБА_1, а також

просила встановити факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину фактичними діями

після смерті матері ОСОБА_10 та визнати за нею право власності на

спірний житловий будинок.

Третя особа ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_1, Вселинівської

сільської ради Баришівського району Київської області про визнання недійсним

свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, встановлення факту прийняття спадщини,

визнання права на житловий будинок, визнання недійсним державного акту на

право власності на земельну ділянку.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 10.08.2011 року

позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_4

задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду з підстав

невідповідності його вимогам матеріального та процесуального права та ухвалити

по справі нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10 - батьки

позивачки ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 1946 року.

07.06.1974 року помер ОСОБА_5

12.01.2003 року прмерла ОСОБА_10

Згідно записів в погосподарській книзі с.Веселишвка ( с.Скопиці) за 1944-1946

роки в будинку власником записано мати ОСОБА_5-ОСОБА_12, а

членами сім»ї - сини ОСОБА_5 та ОСОБА_13

В цій книзі за даний період є також інший запис, що власником іншого

будинку є ОСОБА_14, членом сім»ї- чоловік ОСОБА_15

Згідно записів погосподарської книги за 1947-1949 р.р. власником будинку в

Веселинівка записано ОСОБА_5, членами сім»ї -дружина ОСОБА_5

Г.П. та дочка ОСОБА_16

Відповідно до записів в погосподарській книзі за 1950-1952 , 1953-1955, 1955-

1957, 1958-1960, 1961-1963, 1964-1966,1967-1969 судом встановлено, що в с.

Веселинівка існували різні будинки, власниками яких були ОСОБА_5 та

ОСОБА_12 (мати останнього) (а.с. 155-178).

В будинку, що належав ОСОБА_12 членом сім»ї значилася ОСОБА_12

Л.П. (Є.П.)., а з 1971 року даний погосподарський номер рахується за

ОСОБА_14 З 1996 року членом її сім»ї зазначено ОСОБА_11- її

племінника. Станом на 2005 рік власником даного будинку рахувалася

ОСОБА_8

ОСОБА_11 помер в 1999 році, ОСОБА_8 померла в 2005 році.

Судом також встановлено, що ОСОБА_14ЩЄ.П.) тривалий час, як сестра

ОСОБА_5П, проживала в новому будинку, який побудували подружжя

ОСОБА_5, проте власником будинку, який належав останньому не була.

З матеріалів справи видно, що предметом спору між сторонами є спірний

будинок, що належав батькам позивачки ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_11

З.М.- спадкоємцем ОСОБА_11

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на

домоволодіння №9 по вул..Шевченка в с.Веселинівка на ім.»я ОСОБА_11,

свідоцтва про право власності на спадщину за законом на будинок .N«9 по

вул..Шевченка в с.Веселинівка на ім»я ОСОБА_1 , суд виходив з того, що

зазначені документи отриманні з порушенням вимог закону, а відповідачка

отримала спадщину без належних правових підстав.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Як видно з матеріалів справи свідоцтво про право власності на житловий

будинок в с.Веселинівка,9 на ім »я ОСОБА_11 видано на підставі рішення

виконкому Веселинівської сільської ради від 17.06.2000 року та зареєстровано за №69 від 27.11.2000 року (т.І.а.с.116).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_11 помер 31 .10.1999 року, про що в

книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №1013 ( т.2 а.с.75).

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_17, який на той час працював

головою Веселинівської сільської ради, рішення від 17.06.2000 року виконавчим

комітетом не приймалося, на засіданні виконавчого комітету дане питання не

розглядалося і він особисто його не підписував. Дане рішення не могло бути

прийнятим, оскільки особа відносно якої вирішувалося питання, на той час був

померлим.

Дану обставину підтвердила також свідок ОСОБА_18, яка пояснила, що

вона, працюючи секретарем сільської ради, виготовила копію рішення та

завірила її без розгляду питання виконавчим комітетом, а в подальшому -

виготовила свідоцтво про право власності на спірний будинок на померлого.

Рішення завірила як секретар Дробіна, хоча її призвище з 1996 року ОСОБА_18

(т.1 а.с.199).

25.07.2000 року відповідачка ОСОБА_19 подає до Шістнадцятої Київської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_11, куди згодом надає свідоцтво про право власності на будинок по вул..Шевченка,9 в с.Веселинівка на ім.»я останнього.

08.12.2000 року ОСОБА_1 отримує свідоцтво про право на спадщину за законом на майно - житловий будинок №9 з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташованого по вул..Шевченка,9 в с.Веселинівка.( т.іа.с. 109,116, 118 зв.).

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться в с.Веселинівка,

вул..Шевченка,9 становить 0,60 га.

Рішенням виконавчого комітету від 31.01.2001 року ОСОБА_1 передано

безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га за

адресою Шевченка,9 в с.Веселинівка. З яких - 0,10 га для будівництва та

обслуговування житлового будинку, 0,30 га - для розвитку особистого підсобного

господарства, 0,20 - для садівництва та городництва. 23.01.2003 року ОСОБА_1

З.М. отримала державний акт на землю. За кількісною характеристикою земель,

переданих у приватну власність в акті зазначено 0,519 га рілля та 0,081 га- під

будівлями .

В розумінні ст..25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає

у момент її народження і припиняється у момент смерті.

Оскільки свідоцтво про право власності на спірний будинок видано на ім.»я

ОСОБА_11 після його смерті, суд обґрунтовано визнав його недійсним.

Рішення суду в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на

спадновий будинок на ім.»я ОСОБА_1 , яке вона отримала на підставі

зазначеного вище свідоцтва відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду в частині визнання

недійсним державного акту на право власності на землю в розмірі 0,60 га на ім.»я

відповідачки.

Земельна ділянка передана відповідачці за рішенням виконавчого комітету

Веселинівської сільської ради за адресою домоволодіння вул..Щевченка,9 , право

власності на яке вона отримала без належних правових підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім

випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному

порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду

першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді

першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду

відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи відповідачки про те, що позивачами пропущено строки позовної

давності для звернення до суду з позовом обґрунтовано відхилені судом,

оскільки відповідно до ст..261 ЦК України перебіг позовної давності починається

від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або

про особу, яка його порушила. Позивачі зазначали, що лише в липні 2010 року вони дізналися про те, що свідоцтво на право власності на спірний будинок

видане на ім.»я ОСОБА_20 і за ним зареєстровано право власності на

будинок.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки

суду, викладені в рішенні.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з

одних лише формальних міркувань.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307,308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Баришівськонго районного суду Київської області від 10 серпня

2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути

оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: