Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого Фединяка В.Д.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до закінчення навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 11 жовтня 2011 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем мають повнолітню дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею, навчається на першому курсі Буковинського державного медичного університету

і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Зазначені обставини, вказувала позивачка є підставою для виникнення у батька обовязку по сплаті аліментів. Посилаючись на те, що відповідач матеріально не підтримує повнолітню дитину, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на період навчання починаючи з дня звернення до суду .

Рішенням Богородчанського районного суду від 11 жовтня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання ОСОБА_3 14.04.1993 року ___________________________________________________________________________

Справа №22-ц-1806/2011 головуючий у 1інст. ОСОБА_4

Категорія 48 суддя-доповідач ОСОБА_5

народження до закінчення навчання або досягнення нею 23 років. Стягнення аліментів розпочато з 13 вересня 2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалив помилкове рішення. На думку апелянта, при вирішенні даного спору суд не врахував його важкого матеріального становища повязаного з утриманням нової сімї та неповнолітнього сина від другого шлюбу.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу і не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку.

ОСОБА_2 заперечує щодо скасування рішення суду і вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову , суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 14.04.1993 р. н. проживає з матірю, перебуває на її утриманні і стаціонарно навчається в Буковинському державному медичному університеті, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки, хоч має можливість надавати таку допомогу у розмірі 1/5 усіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання або досягнення нею 23 років.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою сторін, проживає разом із позивачкою, перебуває на утриманні матері, її вік перевищує 18, але є меншим 23 років та стаціонарно навчається і у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Зазначені обставини визнаються сторонами і відповідно ч.1ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно довідки №1099 від 31 серпня 2011 року виданої Буковинським державним університетом ОСОБА_3 є студенткою першого курсу 2011/12 навчального року вказаного університету (а.с.5).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, 05.08.2011 року звільнений у запас, оформляє пенсійне забезпечення і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки у звязку з її навчанням.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього на утриманні дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, син ОСОБА_9 і син від першого шлюбу, який навчається в 11 класі ОСОБА_10, оскільки надання такого утримання повнолітній дочці та неповнолітньому сину своєї дружини не є його обовязком. Таке утримання ОСОБА_1 надає добровільно і це не звільняє його від обовязку утримувати дочку ОСОБА_3, яка навчається і потребує допомоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 11 жовтня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

ОСОБА_11 ОСОБА_5

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_12