Справа № 22-ц-3732/11 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкна рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2010 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ КБ Приватбанкпро визнання незаконними та скасування наказів, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано незаконним позбавлення ОСОБА_2, провідного спеціаліста відділу Телемаркетингупосадової ставки від 12.12.2008 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ № РR-2009-26 Про проведення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ № СП-2009-29 Про ведення нового порядку оплати пяти днів непрацездатності внаслідок загального захворювання чи травмивід 19.01.2009 року.

Стягнуто з ЗАТ КБ Приватбанкна користь ОСОБА_2 недовиплачену заробітну плату в сумі 9 677 грн. 00 коп. та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, всього разом 19 677 грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2011 року стягнуто з ЗАТ КБ Приватбанкна користь ОСОБА_2 1509 грн. (одну тисячу пятсот девять гривень) нарахованих інфляційних.

Рішення суду оскаржило Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не доведено обставини, що мають значення для справи. Суд, всупереч вимогам ст. 31 ЦПК України, прийняв вимогу про стягнення 1509 грн. інфляційних нарахованих на суму позовних вимог. Рішення суду ґрунтується лише на поясненнях позивача. Крім того, наголошує, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд не обґрунтував підстави задоволення позову в цій частині.

Просить рішення суду від 02 листопада 2010 року та додаткове рішення від 20 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачка ОСОБА_2 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнала, вказавши на безпідставність скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ПАТ КБ ПриватБанкОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у Львівській віддаленій філії КонтактЦентру КБ ЗАТ ПриватБанкз 01.06.2006 року до 18.05.2009 року на посаді провідного спеціаліста відділу Телемаркетингуна підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивачкою не оспорюється факт, що змінення істотних умов праці, а саме зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, були наслідком змін в організації виробництва та праці і підставою (в її позовних вимогах) для скасування наказу Про введення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року за № РR-2009-26 та проведення донарахування заробітної плати з врахуванням попередньо встановлених тарифних ставок та посадового окладу, є неповідомлення її про зміну істотних умов праці за два місяці, як це передбачено ст. ст. 32, 103 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У випадку, якщо працівник не погоджується на зміну істотних умов праці, то допускається його звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно зі ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження.

Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, то порушення цього строку є підставою для задоволення вимог позивачки про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує, що була ознайомлена з електронним листом від 10 грудня та наказом від 12 грудня 2008 року за № З.DN-ПП-2008-8319, який був нею підготовлено особисто, отже про зміну істотних умов праці в сторону зменшення їй стало відомо 12.12.2008 року.

Твердження відповідача, що позивачкою самостійно було підготовлено наказ № З.DN-ПП-2008-8319 від 12 грудня 2008 року також не є доказом, що вона дала згоду на таку зміну в нарахуванні її розміру заробітної плати в сторону зменшення з 12 грудня 2008 року. Відповідачем не представлено такого доказу, а саме заяви позивачки за її особистим чи електронним підписом.

Проте, беручи до уваги, що позивачка продовжувала працювати, суд робить висновок, що вона погодилась працювати за новими умовами праці. Тому період за який підлягають до задоволення вимоги позивачки про оплату праці згідно з попередніми умовами, а саме з нарахуванням посадової ставки, становить з 12 грудня 2008 року по 12 лютого 2009 року.

У звязку з цим сума заборгованості по недонарахованій та невиплаченій заробітній платі у звязку із зменшенням її на величину посадового окладу за період з 12.12.2008 року по 12.02. 2009 року становить 2909 гривень 52 копійки (сума вказана зі мінусом обовязкових платежів в бюджет).

З 12.12.2008 р. - 11 д. х 101.70 грн. = 1118.70 грн. - 208.08грн./обов.плат./ = 910.62 грн.;

Січень 2009 р. - 11 д. х 116.95 грн. = 1286.45 грн. 239.28 грн. /обов. плат./ = 1047.17 грн.;

До 12.02.2009 р. - 10 д. х 116.92 грн. = 1169.20 грн. 217.47 грн. /обов. плат./ = 951.73 грн.;

(910.62 грн. + 1047.17 грн. + 951.73 грн. = 2 909.52 грн.)

Оскільки наказом Про введення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року за № РR-2009-26, а саме пунктом 2 встановлено, що розрахунок заробітної плати для працівників відділу Телемаркетингуповинен проводитись за новими тарифами з 12 січня 2009 року, то період за який підлягають до задоволення вимоги позивачки про оплату праці згідно з попередніми умовами (тарифами) становить з 12 січня 2009 року по 24 березня 2009 року.

Наведене свідчить, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу № РR-2009-26 Про проведення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року.

У звязку з цим сума заборгованості по недонарахованій та невиплаченій заробітній платі у звязку із зміною тарифів позивачкою розрахована вірно, і за період з 19 січня 2009 року по 24 березня 2009 року становить 1275.04 гривень.

Загальна ж сума заборгованості по недонарахованій та невиплаченій заробітній платі за мінусом обовязкових платежів в бюджет становить 4184.56 грн. (2909,52 + 1275,04 = 4184,56).

Скасування судом першої інстанції наказу Про введення нового порядку оплати перших пяти днів листків непрацездатності внаслідок загального захворювання чи травмиза № СП-2009-09 від 19 січня 2009 року є вірним, оскільки встановлення відповідачем розміру оплати одного дня непрацездатності внаслідок захворювання чи травми в розмірі 10 гривень з 01 січня 2009 року за рахунок коштів банку за перші пять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми суперечить діючому законодавству. Однак, сума донарахованих лікарняних визначена невірно.

Відповідно до ст. 35 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, обумовленими народженням і похованнямвід 18.01.2001 р. № 2240-III допомога з тимчасової непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у випадку настання страхових випадків.

Порядок оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 06.05.2001 р. № 439. Згідно цього Порядку оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за робочі дні (години), згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності, при цьому роботодавець оплачує тільки робочі дні, що припадають на період хвороби, а не вихідні, святкові й неробочі дні.

Для розрахунку суми виплат за листком тимчасової непрацездатності визначається -середньоденна (середньогодинна) заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), коефіцієнт, що коригує суму лікарняних, який залежить від стажу тимчасово непрацездатного працівника та дні (години) непрацездатності, які підлягають оплаті. Отримані величини перемножуються і визначається сума лікарняних.

Під час розрахунку страхових виплат враховуються положення Порядку № 439, згідно з яким саме роботодавець виплачує суму лікарняних за всі робочі дні хвороби, але при цьому - витрати на оплату робочих днів, що припадають на перші 5 днів непрацездатності, роботодавець відносить на валові витрати згідно з положеннями пп. 5.6.2 п. 5.6 ст. 5 Закону про податок на прибуток, а витрати на оплату всіх інших робочих днів непрацездатності компенсуються роботодавцеві Фондом соціального страхування. Компенсація здійснюється шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок роботодавця або шляхом зменшення роботодавцем зобовязань за внесками до Фонду соціального страхування.

Сума донарахованих лікарняних за мінусом обовязкових платежів в бюджет становить 1465 грн. 72 копійки, оскільки сума заборгованості по лікарняному листку АБЮ 362624 становить 607.72 грн.

858.00 грн. + 607.72 грн. (255.19 грн. х 3 дні = 765.57 грн. 30.00 грн. = 735.57 грн. 127.85 грн. /112. 54 + 15.31/ = 607.72 грн.) = 1465,72 грн.

Отже, загальна сума до стягнення в користь позивачки з відповідача становить 5 650,28 грн. (4184.56 + 1465.72 = 5650,28).

Крім наведеного, додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2011 року з відповідача в користь позивачки стягнено 1509 гривень інфляційних.

Проте з таким висновком суду першої інстанції також погодитись не можна, оскільки діюче законодавство не передбачає нарахування інфляційних на заборговану заробітну плату.

Згідно чинного законодавства заробітна плата підлягає лише індексації та компенсації у звязку з порушенням термінів її виплати.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

До законодавства, яким регламентовано питання індексації заробітної плати, належить насамперед Закон України Про індексацію грошових доходів населеннявід 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі Закон № 1282), який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін задля дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно із Законом № 1282, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 34 Закону України Про оплату праціта ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати від 19.10. 2000 року за № 2050-ІІІ - в разі затримки виплати заробітної плати всі роботодавці зобовязані нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Порядок нарахування даної компенсації проводиться у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати.

Вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, позивачка просить її стягнути на підставі ЦК України, а не Кзпп України.

Законодавство, з яким позивачка повязує заподіяння їй моральної шкоди по трудовому спору не передбачає як підставу для відшкодування такої.

Оцінюючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що усупереч вимогам закону, суд першої інстанції не звернув на вищенаведене увагу, а тому ухвалив незаконне рішення.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з залишенням без змін рішення в частині визнання незаконним та скасуванні наказу № СП-2009-29 Про введення нового порядку оплати пяти днів непрацездатності внаслідок загального захворювання чи травмивід 19.01.2009 року.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкзадовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2010 року в частинах: задоволення позову; визнання незаконним позбавлення ОСОБА_2, провідного спеціаліста відділу Телемаркетингупосадової ставки від 12.12.2008 року; визнання незаконним та скасування наказу № РR-2009-26 Про введення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року; стягнення з ЗАТ КБ Приватбанкна користь ОСОБА_2 недовиплаченої заробітної плати в сумі 9 677 грн. 00 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди, всього разом 19 677 грн. 00 коп., та додаткове рішення цього ж суду від 20 квітня 2011 року скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним позбавлення ОСОБА_2 посадової ставки провідного спеціаліста відділу Телемаркентингу в період з 12 грудня 2008 року по 12 лютого 2009 року.

Стягнути з (Закритого) Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкв користь ОСОБА_2 недовиплачену заробітну плату в сумі 4 184 гривні 56 копійок (сума вказана за мінусом обовязкових платежів), 1 465 гривень 72 копійки недовиплачених лікарняних (сума вказана за мінусом обовязкових платежів), а всього 5 650 гривень 28 копійок.

У визнанні незаконним та скасуванні наказу № РR-2009-26 Про введення нових тарифів для працівників відділу Телемаркетингувід 24.01.2009 року, стягненні моральної шкоди відмовити.

Стягнути з (Закритого) Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанкв користь держави 565 гривень судового збору та 120 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині визнання незаконним та скасуванні наказу № СП-2009-29 Про введення нового порядку оплати пяти днів непрацездатності внаслідок загального захворювання чи травмивід 19.01.2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_5