Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/718/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Кашапової Л.М.

суддів Зарицкої Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі Ганько Ю.І.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства „Новоград-Волинськтеплокомуненерго Новоград-Волинської міської ради про визнання недійсним договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір № 111307 про надання централізованого опалення та постачання гарячої води, що був укладений 11.09.2008 року від його імені з відповідачем, стягнути з комунального підприємства „Новоград-Волинськтеплокумуненерго матеріальну компенсацію за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 1095грн. 25коп., 1070грн. 21коп. заборгованості за послуги теплопостачання, які стягуються з нього виконавчою службою через Пенсійний фонд, та 123грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, та 4000грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він не погоджується зі змістом договору, так як той має суттєві розбіжності з

типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, особисто його не підписував, що підтверджується висновком спеціаліста-почеркознавця від 31.08.2010 року №1/509, та не уповноважував інших осіб на його підписання.

Зазначав, що намагався анулювати зазначений договір шляхом переговорів з адміністрацією комунального підприємства, але йому було відмовлено. Конкретних правових підстав визнання угоди недійсною позивач не вказав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.01.2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не дав належної оцінки зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми матеріального закону, порушив норми процесуального закону, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що договір був підписаний без його відома та згоди особою, яку він не уповноважував на ці дії, і чинним законодавством не передбачено можливості дружини та інших родичів укладати будь-які угоди без доручення, та не врахував, що послуги з теплопостачання ним не були замовлені, тобто надавались без договірних зобовязань, а тому відповідач зобовязаний був після письмового повідомлення боржника припинити постачання теплової енергії, а не в примусовому порядку збільшувати суму боргу.

Вказує, що суд не звернув увагу на те, що при оформленні спірного договору не були дотримані вимоги ст.ст. 207, 638, 640, 641, 642 ЦК України, а тому договір про надання послуг теплопостачання не можна вважати укладеним.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з врахуванням наступного.

Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 та 3 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач проживає в приватизованій квартирі АДРЕСА_1, яка належить йому та членам його сімї на праві спільної сумісної власності, що сторонами по справі не оспорюється. Правовстановлюючих документів на квартиру та довідки про склад сімї позивач суду не надав. Житловий будинок перебуває на балансі ОСББ „Чайка, підключений до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання і вказані послуги надаються з 01.12.2007 року комунальним підприємством „Новоград-Волинськтеплокомуненерго.

11.09.2008 року між позивачем, як споживачем, та орендним підприємством теплових мереж „Новоград-Волинськтеплокомуненерго, правонаступником якого являється комунальне підприємство „Новоград-Волинськтеплокомуненерго Новоград-Волинської міської ради, як виконавцем, було укладено договір №111307 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Від імені позивача вказаний договір підписала його дружина ОСОБА_3, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_4 та позивачем не оспорюється.

Не погоджуючись зі змістом договору, позивач особисто 29.09.2008 року склав акт розбіжностей, у відповідь на який виконавець послуг направив позивачу протокол узгодження розбіжностей від 04.11.2008 року, в якому було зазначено, що підприємством прийняті пропозиції по 4 пунктах з 10 в редакції позивача. Позивач не оспорив протокол узгодження розбіжностей у встановлений законом строк і у встановленому законом порядку, а тому слід вважати, що спірні пункти договору прийняті в редакції, зазначеній в останньому документі.

Вищезазначені обставини вказують на те, що позивач з моменту оформлення договірних відносин знав про форму і зміст спірної угоди, був поінформований про те, що від його імені угода була підписана іншим співвласником квартири та погодився з цим, оскільки не зазначив ці обставини, як неприйнятні для нього, в акті розбіжностей від 29.09.2008 року, який був підписаний ним власноручно.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2009 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.12.2009 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь комунального підприємства „Новоград-Волинськтеплокомуненерго заборгованість по оплаті за теплопостачання в розмірі 929грн. 93коп. та судові витрати в розмірі 30грн., а всього 959грн. 93коп., а також в доход держави судовий збір в розмірі 51 грн. Примусове стягнення боргу проводиться органом державної виконавчої служби на підставі виконавчих документів через головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивачу виплачується пенсія, а тому немає підстав вважати, що стягненням вказаних коштів позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода.

За вказаних обставин та з врахуванням того, що позивач ні в позовній заяві, ні в процесі розгляду справи в суді не уточнив правові підстави визнання договору недійсним, не надав доказів на підтвердження неправомірного характеру дій відповідача при укладенні договору та його виконанні, що до участі в справі не була залучена у встановленому законом порядку дружина позивача ОСОБА_5, яка підписала оспорюваний договір, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позов є безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Посилання в апеляційній скарзі на помилкове незастосування судом вимог ст.ст.207,638,640,641,642 ЦК України, які вказують на те, що спірна угода між сторонами не була укладеною, є необгрунтованим, оскільки вказані норми матеріального закону носять загальний характер, на них позивач не посилався при подачі позовної заяви як на правові підстави позовних вимог, і з врахуванням визначеного позивачем предмету позову, який не містить вимог щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг, наданих за спірною угодою, не поширюються на спірні правовідносини.

Безпідставними являються і посилання ОСОБА_2 що те, що комунальне підприємство „Новоград-Волинськтеплокомуненерго не являється балансоутримувачем теплових мереж, а тому не вправі ставити питання про оплату послуг з теплопостачання, оскільки передача газової котельні, від якої опалюється будинок №8 по вул.Леваневського в м.Новограді-Волинському, в якому розташована квартира позивача, від БУ №1 Новоград-Волинської КЕЧ району до КП „Новоград-Волинськтеплокомуненерго відбулася 01.12.2007 року, що підтверджується довідками ОСББ „Чайка від 01.12.2010 року №259 та КП „Новоград-Волинськтеплокомуненерго від 01.12.2010 року №2008. Питання про відключення квартири від мережі централізованого опалення позивач не порушував, від послуг не відмовлявся, договір визнав, оскільки проводив частково оплату послуг, особисто подавав на нього протокол розбіжностей, який був прийнятий відповідачем лише частково, однак позивач не передав питання по переддоговірному спору на розгляд суду.

Надуманими слід визнати і твердження апелянта щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди неправомірними діями відповідача, спрямованими на безпідставне нарахування та стягнення коштів по оплаті послуг з теплопостачання. Заборгованість по оплаті вказаних послуг стягується з позивача на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2009 року, яке набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини щодо наявності між сторонами по справі зобовязальних правовідносин виконавця (надавача) послуг та споживача є, згідно положень ст.61 ч.3 ЦПК України, преюдиційними, а тому не підлягають доказування по даній цивільній справі.

Доводи апелянта щодо неврахування судом того факту, що він не уповноважував свою дружину підписувати замість нього спірний договір, є безпідставними, оскільки в контексті спірних правовідносин та згідно вимог ст. 65 ч.ч.1,2 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Однак, позивач з позовними вимогами до своєї дружини не звертався і не надав суду доказів про те, що між подружжям було укладено угоду про порядок користування майном (квартирою 75 по вул.Леваневського, 8 в м.Новограді-Волинському), що належить йому на праві спільної сумісної власності.

Безпідставним слід визнати і твердження апелянта про те, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, оскільки відповідно до вимог ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не містять посилань на порушення судом норм процесуального закону, чи неправильне застосування норм матеріального закону, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді