РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1234/11

Провадження №

20.01.2011 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Єрмак Н.В.

при секретарі Накеурі І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 19.04.1996 року, який зареєстрований Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на життя та різні характери, у зв*язку з чим збереження шлюбу на теперішній час є неможливим. Також позивач просить поділити спільне майно подружжя квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана сторонами під час шлюбу на спільні гроші. З урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка народилася від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу. Заперечував проти визнання права власності за позивачем на 2/3 частини спірної квартири, оскільки неповнолітня дитина знаходиться фактично на його утриманні. Не заперечував проти визнання права власності за позивачем на 1/2 частину квартири, оскільки спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі на спільні кошти.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони 19.04.1996р. зареєстрували шлюб в Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 385. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між сторонами не має взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя та різні характери. Подальше зберігання шлюбу неможливо. Зазначені обставини в судовому засіданні визнав відповідач.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення.

Суд, з*ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сумісне життя подружжя неможливим.

В судовому засіданні також встановлено, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.05.1997 року 1-ю ХДНК, р. № 7-2349. Таким чином, спірна квартира набута подружжям під час перебування у шлюбі.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, оскільки спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, суд вважає, що її частки є рівними, тобто визнає право власності по 1/2 частки спірної квартири кожному в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Що стосується посилання відповідача на можливість відступлення від рівності часток, суд зазначає наступне.

Ч.3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що неповнолітня дитина проживає з позивачем та відповідачем в спірній квартирі, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, позивач до суду не зверталася.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, суд задовольняє позов частково, розриває шлюб, укладений між сторонами та визнає право власності за сторонами по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 у порядку розподілу спільного майна подружжя за кожним.

Керуючись ст.ст. 60,69,70,71 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 19.04.1996 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 385 розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку розподілу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 у порядку розподілу спільного майна подружжя.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1925 ( одна тисяча дев*ятьсот двадцять п*ять ) гривень 25 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -