Справа № 2-7071/11
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді - Доля В.А.
при секретарі - Добридник І. С.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,
Відповідач в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав.
Тому суд, зясувавши думку представника позивача про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення, вирішив за можливе провести заочний розгляд справи про що постановив ухвалу.
Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Свій висновок суд мотивує тим, що:
19 серпня 2010 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки «VOLSKWAGEN TRANSPORTER», легковий -В вантажопасажирський, 2000 року випуску, кузов (шасі) № WV1ZZZ70ZYX126620, двигун V-1896, поставлений на облік 18.08.2010 року ВРЕВ ДАІ м. Рівне, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Одночасно з отриманням означених коштів відповідач передав позивачу автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) САА № 915905 на нього.
Відповідачем у цей же день надано позивачу довіреність, у відповідності до якої відповідач уповноважив позивача розпоряджатися автомобілем , в тому числі і зняти з обліку в органах ДАІ, продати, отримати за проданий автомобіль кошти, тощо. Дана, довіреність завірена нотаріально, видана з правом передовіри повноважень іншим особам та чинна до 19.08.2015 року (а.с.4).
Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Частина 2 статті 235 ЦК України передбачає, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
На прохання позивача оформити угоду купівлі-продажу спірного автомобіля, відповідач повідомив, що не має часу для зняття автомобіля з обліку та зробить це найближчим часом.
Наведені норми закону та обставини свідчать,що між позивачами та відповідачем склалися фактичні правовідносини щодо купівлі-продажу автомобіля, а видана відповідачем довіреність від 19.08.2010 року на право розпорядження автомобілем фактично приховала укладений сторонами договір купівлі-продажу автомобіля, а тому правочин по видачі довіреності є удаваним правочином.
Позивач не може розпорядитися вказаним автомобілем, оскільки на нього накладений арешт як на майно ОСОБА_3 , що стверджується витягом № 30229736 від 07 лютого 2011 року (а.с.6).
Оскільки, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, тому за позивачем слід визнати право власності на вказаний автомобіль.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 320 грн. (а.с.7).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.215, 226 ЦПК України суд
Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки "VOLSKWAGEN TRANSPORTER", легковий -В вантажопасажирський, 2000 року випуску, кузов (шасі) № WV1ZZZ70ZYX126620, двигун V-1896, поставлений на облік 18.08.2010 року ВРЕВ ДАІ м. Рівне, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі укладеного 19 серпня 2010 року договору купівлі-продажу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 320 (триста двадцять) гривень судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Доля В.А.