Справа № 22-ц-473/11 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Категорія 57 Доповідач : Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Цяцяка Р.П.

Суддів: Мікуш Ю.Р., Мацей М.М.

При секретарі: Панчуку І.С.

З участю сторін, адвоката ОСОБА_1 на стороні

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2010 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що складається з приміщень № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4а загальною площею 41,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 106,01 грн. судових витрат, 1912 грн. витрат за проведення експертизи та витрати по наданню юридичної допомоги в сумі 4000 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач по справі ОСОБА_2

В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд розглянув справу у його відсутності, незважаючи на те, що 17.06.2010 року він подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат із яким укладена угода на ведення справи, знаходиться у відпустці. Внаслідок цього, судом порушено ст. 169 п. 2 ЦПК України.

Суд також порушив вимоги ст. 222 п. 3 ЦПК України, не надіславши йому у 5 - ти денний термін копію рішення суду.

В основу рішення про поділ приміщення квартири, суд поклав 1 - й варіант судової будівельно - технічної експертизи № 2864 від 19.03.2010 року, проведеної ЛНДІСЕ.

Визначаючи варіанти розподілу квартири, експерт виходив із даних нежитлового приміщення. Суд проводив розгляд справи стосовно квартири, а не нежитлового приміщення.

Такі варіанти розподілу не відповідають санітарним та державним будівельним нормам України.

У висновку № 2475 від 15.12.2005 р. зазначається, що поділити дану квартиру між співвласниками неможливо ( а.с. 182).

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні його позову.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2004 року ( а.с. 8) сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили квартири АДРЕСА_2 в таких частках: ОСОБА_3 - 2/3 частки, ОСОБА_2 - 1/3 частки.

На підставі вище вказаного договору сторонам видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 6 - 7).

Задовільняючи позовні вимоги позивача про виділ його частки у праві спільної часткової власності по варіанту 1, суд виходив із даних, що позивач має 2/3 частки у спірній квартирі, має намір її реально використовувати. Окрім цього, згідно пояснень експерта, даних в судовому засіданні щодо висновку будівельно - технічної експертизи № 2864 судом встановлено, що кожна з частин приміщення як по першому чи по другому варіанту буде мати відокремлені комунікації.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що даний варіант розподілу спірного приміщення в натурі відповідно до ідеальних часток сторін є найбільш приємливим як для позивача так і відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що його приміщення в реальній частці 1/3 не відповідає ДБК для заняття підприємницькою діяльністю через недостатню площу.

З такими висновками апелянта колегія суддів не погоджується, оскільки останній визнає, що йому належить згідно договору купівлі - продажу квартири 1/3 частка у спільній частковій власності, а тому цільове призначення та використання зазначеної частки приміщення його власником суд не визначає.

Щодо доводів апелянта що спірне приміщення є житловим, а суд, покликаючись на висновок № 2864 судової будівельно - технічної експертизи проводив його розподіл як квартири, колегія суддів зазначає: згідно договору купівлі - продажу від 12.03.2004 року, сторони по справі купили квартиру АДРЕСА_3;

Згідно розпорядження Личаківської РА м. Львова від 28.10.2004р. № 1520 та рішення виконавчого комітету Львівської міської Ради від 07.05.2004р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дозволено використовувати приміщення квартири 1 у будинку 19 на вул.. Мечнікова, заг. пл. 47,3 кв.м. як нежитлове відповідно до умов, зазначених у розпорядженні та вище зазначеному рішенні.

За таких обставин, суд правильно зазначив, що проводиться реальний розподіл квартири, а використання її як житло чи нежитлове приміщення належить сторонам по справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ч. 2 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так як рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 1, 314 ч. 1 п. 1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в суд касаційної інстанції на протязі 20 днів.

Головуючий підпис

судді: підписи

з оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду Ю.Р.Мікуш