Справа 2-86/11
Номер провадження 2/990/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.11 року.

Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про визнання факту спільної сумісної власності на майно, нажите за час спільного проживання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся через Рахівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до гр-ки ОСОБА_2 про визнання факту спільної сумісної власності на майно, нажите за час спільного проживання.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що літом 2007 року він став спільно проживати із громадянкою ОСОБА_2 За час спільного проживання з останньою вів спільне господарство, вирощував худобу та птицю, обробляв земельну ділянку тощо>У липні 2008 року виїхав на сезонні роботи в Чеську Республіку, де працював до серпня 2009 року і заробив певну грошову суму. Знаходячись на сезонних роботах в Чеській Республіці, ОСОБА_2 повідомила його по телефону, що знайшла для них в с. Ділове непоганий та недорогий житловий будинок. Для купівлі будинку він вислав ОСОБА_2 5.000 (п'ять тисяч) доларів США, зароблених ним на заробітках в Чеській Республіці, 3.000 (три тисячі) доларів США для покупки будинку ОСОБА_2 дали її дорослі сини і, 13.01.2009 року, ОСОБА_2 купила недобудований житловий будинок в с. Ділове по вул. М. Бараболі, 53 у громадянки ОСОБА_4, сплативши за нього 7.000 (сім тисяч) доларів США та оформила договір купівлі-продажу названого будинку від свого імені. 22.02.2009 року КП «БЕЇ» Рахівської районної ради видало ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого вона являється єдиним власником придбаного ними спільно будинку. Під час реєстрації будинку в КП «БТІ» Рахівської районної ради ОСОБА_2 подала туди неправдиві відомості, пояснила, що вона є єдиним власником названого будинку і позбавила його таким чином права на його частку спільної сумісної власності на придбаний будинок та інші споруди. Після придбання спірного будинку він став проводити в ньому будівельно-ремонтні роботи, витратив на будинок ще досить велику суму грошей, провів ремонт хліва та облаштував подвір'я, на даний час проживає в ньому і тому рахує, що має всі права на 1/2 частку спірного будинку та інших споруд. Вважає, що дані правовідносини, на які він посилається, врегульовуються положеннями статті 74 частини 1 Сімейного кодексу України, за якими встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На підставі наведеного просив задовольнити позов, визнати факт спільної сумісної власності на майно, нажите ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання, а саме - домоволодіння будинку № 53, що розташований по вулиці Марка Бараболі в с. Ділове, Рахівського району. Закарпатської області та визнати за ним право на Уг частину придбаного за договором купівлі-продажу домоволодіння - будинку № 53 та інших споруд по вул. М. Бараболі в с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Просить стягнути із ОСОБА_2 в його користь судові витрати та витрати за надання юридичних послуг.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив суду наступне. Він працював у мармуровому кар'єрі с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. У липні місяці 2007 року познайомився із ОСОБА_2, поселився у будинок № 18 по вул. Кожедуба в с. Ділове, Рахівського району, місяць проживав у маминій хаті гр-ки ОСОБА_2Ю, з вересня місяця 2007 року по червень 2008 року проживав разом із ОСОБА_2 У липні 2008 року виїхав на сезонні роботи в Чеську Республіку, де працював до серпня 2009 року і заробив певну грошову суму. Коли він знаходився на сезонних роботах ОСОБА_2 повідомила його по телефону, що знайшла для них в с. Ділове непоганий та недорогий житловий будинок, тому він для купівлі будинку вислав ОСОБА_2 5.000 (п'ять тисяч) доларів США, зароблених ним на заробітках. Крім того, йому відомо про те, що 3.000 (три тисячі) доларів США для покупки будинку ОСОБА_2 дали її дорослі сини. За куплений житловий будинок ОСОБА_2 13.01.2009 року сплатила громадянці ОСОБА_4 7.000 (сім тисяч) доларів США та оформила договір купівлі-продажу названого будинку від свого імені. Після того, як він повернувся в с. Ділове, Рахівського району із заробітків, став проживати у цьому будинку, оскільки вважає, що '/г частина цього майна належить йому на праві спільної сумісної власності. У цьому житловому будинку він проживає сам, а позивачка і не збиралася з ним проживати, лише завжди щось придумовувала аби з ним не проживати разом. Хоче повернути собі частину нерухомого майна, однак, згідний отримати назад свої гроші і покинути дану місцевість назавжди. З часу повернення до с. Ділового та проживання у спірному житловому будинку сам обробляв земельну ділянку, сам вів господарство. В даний час і не збирається проживати із ОСОБА_2, сам не знає чого, може боїться, що може вдарити її. Просить задовольнити з наведених вище підстав позовні вимоги у повному обсязі. Окрім того, в судому засіданні 18.02.2011 року подав «заяву - вимогу» від 25.02.2011 року, якою збільшив позовні вимоги, зокрема просив визнати за ним Уг частину спірного будинку, виділивши цю частину в дійсності і залишити за ним частину будинку, яку він довів до ладу, за свої кошти і в якій він на даний час проживає.

Відповідачка та її представник, ОСОБА_3, позовні вимоги, як первинні, так і збільшені, не визнали та пояснили суду наступне. З серпня місяця 2007 року по серпень місяць 2008 року, ОСОБА_1 проживав у будинку матері ОСОБА_2 - ОСОБА_5 Там він займав одну кімнату, в якій тримав свої речі та одяг. Оскільки, у житловому будинку № 18 по вул. Кожедуба у с. Ділове, Рахівського району, де проживає відповідачка, крім неї проживають ще двоє дорослих синів відповідачки, вона, ОСОБА_2, вирішила купити у своєї родички невеличкий, старенький будинок. В цьому їй допомогли її сини, надавши певну суму грошей у розмірі 3.000 (трьох тисяч) доларів США, іще іншу суму вона попросила та визичила у гр-на ОСОБА_1, загальна сума якої становила 4.900 (чотири тисячі дев'ятсот) доларів США, які вона визнає, як борг, і готова їх повернути, як тільки така сума буде в неї у наявності. Будинок купувала особисто для себе, а не для них обидвох, оскільки ніколи не мала наміру проживати із позивачем разом чи створювати з ним сім'ю, так як йому не довіряла. У куплений будинок ОСОБА_1 переселився після того, як повернувся із Чеської Республіки, сам, без її згоди, але ставити питання про його виселення не стала у зв'язку із наявність даного позову та його судовим розглядом. У новому будинку з ОСОБА_1 ніколи не проживала, не вела з ним спільного господарства, визнає даний борг і має намір його повернути.

У даному позові просить відмовити в цілому, як необгрунтованому та безпідставному, такому, що не базується на правових нормах.

Свідок, ОСОБА_6, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що знає, що ОСОБА_1 купив хату по сусідству, говорив весною 2010 року, що купив її разом із ОСОБА_2, вона бачила ОСОБА_2 один-два рази в цьому будинку, але аби вона разом проживала із ОСОБА_1 - не бачила.

Свідок, ОСОБА_7І, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що коли взнала, що її син познайомився із ОСОБА_2, приїхала перед Новим Роком 2008 року. Дала ОСОБА_2 5 тисяч гривень. Син розказував про те, що він сам робив ремонти у новому будинку. Вважає, що позивач має право на частину цього будинку, оскільки вклав у нього велику суму грошей. Підтверджує той факт, що ОСОБА_1 у новому будинку проживав сам, свині, які утримував, вирізав сам, сам зробив при цьому всі консервації, сам обробляв город. Хоче, аби суд задоволив позовні вимоги в цілому, оскільки жаліє свого сина, хоча сама згідна на те, щоб ОСОБА_2 повернула її синові гроші, які він їй дав.

Свідок, ОСОБА_8, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що не знає, де саме проживав гр-н ОСОБА_1 до купівлі ОСОБА_2 нового будинку. Бачила ОСОБА_2 із гр-кою ОСОБА_4 разом, бачила, як ОСОБА_2 приходила до нового будинку, де фарбувала вікна, двері, однак чи залишалася проживати у будинку ОСОБА_2, вона не бачила, а назвати стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сімейними стосунками чи назвати їх чоловіком та жінкою не може, бо сім'я так не проживає.

Свідок, ОСОБА_9, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що знає, як ОСОБА_1 близько одного року проживав у будинку, як на квартирі, матері відповідачки, знає, що сторони справи не проживали разом та не проживають разом тепер, а назвати їхні стосунки сімейними не може, скоріше всього такі стосунки є тимчасовими.

Свідок, ОСОБА_10, який був допитаний в ході судового розгляду справи, ствердив наступне. Чи жили разом ОСОБА_11 із ОСОБА_2 точно не знає, щось чув від дочки, але підтвердити точно не може. ОСОБА_2 бачив часто по вулиці Кожедуба у с. Ділове, Рахівського району, яка постійно розраховувалася з ним за надання послуг кабельного телебачення. ОСОБА_1 із ОСОБА_2 разом ніколи не бачив, а літом 2010 року ОСОБА_11 взагала поміняв замки у вхідних дверях нового будинку, аби не впустити в нього ОСОБА_2.

Заслухавши позивача, відповідачку, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту спільної сумісної власності на майно, нажите за час спільного проживання, слід відмовити з наступних підстав.

При розгляді справи суд повинен всебічно та повно дослідити всі обставини справи з метою усунення всіх суперечностей, розглянути всі доводи сторін та винести обґрунтоване, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, рішення (ч.3 ст.213 ЦПК України).

У зв'язку із цим суд вважає за необхідне та обов'язкове обґрунтувати свої доводи щодо відмови у задоволенні позову з наступних доводів.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.ч.1-2 ст.59 ЦПК України).

У ході судового дослідження достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували та не перебувають в ньому зараз, договорів, які б у відповідності до чинного законодавства врегульовували їхні відносини, не укладали.

Судом встановлено той факт, що 13.01.2009 року між гр-кою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, згідно якого ОСОБА_2 стала одноосібним власником житлового будинку № 53, що розташований по вулиці Марка Бараболі у с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 25.02.2009 року КП «БТІ» Рахівської районної ради Закарпатської області, даний житловий будинок цілій частині на праві приватної власності належить гр-ці ОСОБА_2.

Судом встановлено достеменний факт, що згідно даного договору купівлі- продажу гр-ка ОСОБА_2 являється Покупцем та сплатила Продавцю до оформлення договору купівлі-продажу будинку грошову суму у розмірі 17.600 (сімнадцяти тисяч шістсот) гривень.

В ході судового розгляду справи позивач не довів, а суд не здобув переконливих доказів того, що сторони проживали у незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство, мали спільні кошти тощо, тобто, проживали однією сім'єю.

Судом встановлено незаперечний факт того, який не оспорювався сторонами, що ОСОБА_11 в липні місяці 2008 року виїхав на сезонні роботи в Чеську Республіку, де працював до серпня 2009 року, тобто, спірний житловий будинок був придбаний гр-кою ОСОБА_2 у січні 2009 року одноособово, частково за власні кошти, частково за кошти своїх дітей та кошти, отримані нею в борг від гр-на ОСОБА_11

Сторони не заперечували той факт, що 3.000 (три тисячі) доларів США відповідачка отримала від своїх дітей, а житловий будинок, який вона придбала, вартував грошової суми еквівалентної близько 2-2.200 (двох - двох тисяч двісті) доларів США.

Суд не здобув беззаперечних доказів, а позивач не надав суду прямих доказів та не довів суду в ході розгляду справи, що гроші у розмірі 5.000 (п'яти тисяч) доларів США, які він надіслав відповідачці, ОСОБА_2, були ним надані відповідачці саме для купівлі будинку для них обох, а не надані ним останній у борг. ' .

Доказом того, що сторони не проживали у фактичному шлюбі однією сім'єю, а мали між собою тимчасові стосунки, являються як покази самого позивача, так і покази відповідачки та свідчення свідків.

Суд не може взяти до уваги твердження позивача щодо його права після придбання ОСОБА_2 спірного будинку на нерухоме майно у розмірі !/г частини, як спільного сумісного майна, лише з тих підстав, що позивач став проводити в ньому будівельно-ремонтні роботи, витратив на нього ще досить велику суму грошей, провів ремонт хліва та облаштував подвір'я, та той факт, що на даний час він, позивач, проживає в ньому, оскільки таких доказів щодо витрат ним коштів на ремонтно-будівельні роботи суду позивач не надав, а вимоги позовної заяви в цій частині перед судом не ставив.

Крім того, суд не може взяти до уваги твердження позивача в тій частині, що відповідачка під час реєстрації будинку заявила про те, що являється єдиним власником будинку і таким чином позбавила його права на його частку спільної сумісної власності на придбаний будинок та інші споруди, оскільки судом при розгляді справи встановлено точний час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме тоді, коли сторони справи не проживали однією сім'єю, не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі чи іншому шлюбі, а спірне нерухоме майно було набуте відповідачкою не під час спільного проживання із позивачем.

У відповідності до положень частини 1 статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У відповідності до положень статті 57 ЦПК Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 59 ЦІІК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд посилається на здобуті докази в ході судового розгляду справи, які свідчать про те, що сторони не проживали однією сім'єю, не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі чи іншому шлюбі, спільного майна не набували, а спірне нерухоме майно, яким являється житловий будинок, було набуте відповідачкою не під час її спільного проживання із позивачем.

Оскільки, судом було встановлено факт отримання відповідачкою від позивача у борг певної грошової суми, то вважається, що він, позивач, має право на їх повернення у добровільному чи судовому порядку, однак, таких вимог перед судом позивачем не ставилося.

У відповідності до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд при вирішенні даної цивільної справи про визнання факту спільної сумісної власності на майно, нажите за час спільного проживання, керується постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно п.20 якої законодавець зазначає, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Зважаючи на покази свідків, документи, надані органом місцевого самоврядування, інші докази, отримані в ході судового розгляду справи, суд не вважає відносини між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачкою, ОСОБА_2, усталеними та такими, що притаманні подружжю, а спірне майно - житловий будинок № 53, що розташований по вул. М. Бараболі у с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, визнає таким, що придбане гр-кою ОСОБА_2 одноособово, а не під час спільного проживання сторін.

За таких обставин суд, беручи у сукупності всі докази здобуті в ході розгляду справи, вважає доводи позивача недоведеними, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

При цьому, суд у відповідності до положень статті 212 ЦПК України зазначає, що при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 83, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, частини 1 статті 1166 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні збільшеного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту спільної сумісної власності на майно, нажите за час спільного проживання, відмовити в цілому.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: О.Б. Бліщ