АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Абрамова П.С.,

При секретарі: Ємельяновій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Миргородського міжрайонного прокурора

на ухвалу судді Миргородського міжрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2011 року

за матеріалами позовної заяви Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Миргородського міжрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2011 року позовну заяву Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, визнано неподаною та повернуто прокурору разом з долученими до неї матеріалами.

З даною ухвалою не погодився Миргородський міжрайонний прокурор та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, вказуючи на невідповідність висновків суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції..

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 07 листопада 2011 року Миргородський міжрайонний прокурор звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою від 08 листопада 2011 року позв залишений без руху та надано термін для усунення недоліків.

Підставою для цього стало те, з долученої до матеріалів позовної заяви копії свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_2 встановлено, що її батьком зазначений ОСОБА_5, а не ОСОБА_4, а прізвище матері зазначено як Редькобубська, у той час як вимога про позбавлення батьківських прав заявлена відносно ОСОБА_3.

Окрім того, суд вказував на те, що до позовної заяви не долучено жодних офіційних документів, які б підтверджували зміну прізвища відповідачкою.

Також судом встановлено, що на виконання ухвали від 08 листопада 2011 року Миргородським міжрайонним прокурором подано уточнену позовну заяву, зміст якої, на думку суду, також не відповідає вимогам ст.ст. 119-121 ЦПК України.

При цьому суддя посилалася на те, що у позовній заяві прізвище відповідача вказано як Сіліверстова, у той час як з долученої до матеріалів позову ксерокопії паспорту вбачається, що вірним є Серіверстова. Вказував і на не усунення прокурором недоліків щодо відсутності жодних офіційних документів, які підтверджують тотожність особи відповідача, яка зазначена у свідоцтві про народження дитини як Редькодубська, а у позові Серіверстова.

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до п.п. 3,5,6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

За змістом зазначеної норми, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Звертаючись до суду, прокурор виклав в заяві обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, додав до позовної заяви докази, які вважав за потрібне надати для розгляду спору.

Окрім того, відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено право суду на попередньому засіданні, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, уточнити позовні вимоги або заперечення проти позову.

Суддя зазначених обставин та положення ст. 119, 130 ЦПК не врахувала, а тому висновок про необхідність визнання позовної заяви неподаною є неправомірним.

.З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, яка такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення матеріалів позовної заяви на новий розгляд до Миргородського міжрайонного суду Полтавської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись п. 4 ч.2 ст.307, п. 4 ч. 1 ст. 311, 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Миргородського міжрайонного прокурора - задовольнити.

Ухвалу судді Миргородського міжрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2011 року скасувати.

Матеріали позовної заяви Миргородського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів направити на новий розгляд до Миргородського міжрайонного суду Полтавської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7