Справа № 22-ц-708/11 Головуючий у І інстанції Литвин Л.І.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 04.02.2011
РІШЕННЯ

04 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Даценко Л.М.,

суддів Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський», третя особа директор товариства ОСОБА_3 Ахмат, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив винести рішення про його задоволення, посилаючись на те, що з 03 лютого 2009 року по 21 вересня 2009 року працював в ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» старшим сторожем. Наказом від 21 вересня 2009 року за № 255-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви. Після звільнення позивачу було вручено трудову книжку, копію наказу про звільнення, однак розрахунку проведено не було, що є порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України. У жовтні 2009 року позивачу було виплачено частину заробітної плати за липень 2009 року, а решту заробітної плати за липень 2009 року було виплачено лише 16 липня 2010 року. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22 вересня 2009 року по 16 липня 2010 року в розмірі 18253 грн. 25 коп. Також в позові зазначав, що діями відповідача по несвоєчасній виплаті заробітної плати йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінив у 5000 грн., які також просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» на користь ОСОБА_2 16403 грн. 25 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 164 грн. державного мита в доход держави. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 03 лютого 2009 року по 21 вересня 2009 року працював в ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» старшим сторожем. Наказом від 21 вересня 2009 року за № 255-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви. Також встановлено, що після звільнення ОСОБА_2 було вручено трудову книжку, копію наказу про звільнення, але розрахунку проведено не було та належних йому при звільненні коштів також не було виплачено.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з вищенаведених правових норм, обов»язковою умовою виплати власником або уповноваженим ним органом працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є вина підприємства у невиплаті належних працівнику коштів. Натомість доказів вини підприємства у невиплаті позивачу ОСОБА_2 належних йому при звільненні сум, позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, суду надано не було.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач в своїй заяві просив звільнити його з роботи 21.09.2009 року, однак в цей день за трудовою книжкою та розрахунком не з»явився, хоча відповідні документи та належні йому грошові кошти були підготовлені.

Виходячи зі змісту ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати працівникові всіх належних йому грошових коштів в день звільнення, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, тобто факт виплати грошових сум підприємством обумовлюється діями працівника, спрямованими на виплату йому цих коштів. Натомість в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що позивач ОСОБА_2 звертався до відповідача з вимогою про виплату належних йому грошових сум, що стало б підставою для вчинення відповідачем дій по виплаті цих сум.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в зв»язку з винністю дій відповідача щодо невиплати позивачу належних йому грошових коштів, є помилковим внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 116, 117 КЗпП України, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

При таких обставинах апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селекційний племзавод «Золотоніський», третя особа директор товариства ОСОБА_3 Ахмат, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :