АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-7475 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі: ВАТ КБ «Надра») про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2011 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ВАТ КБ «Надра», у якому вказувала на те, що 29.02.2008 року між нею та банківською установою в особі начальника відділення № 27 філії ВАТ КБ «Надра» Харківського регіонального управління був укладений кредитний Договір «Автопакет» № 6/1/27/2008/840-АП/11, згідно якого позивачці на умовах строковості, платності та цільового характеру використання (придбання автомобіля) було надано споживчій кредит у розмірі 13 491,00 доларів США з терміном його погашення до 18.02.2015 року та сплатою щомісячних процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14,15 % річних.

За умовами вказаного кредитного договору позичальниця зобовязувалася погашати заборгованість за кредитом та сплачувати нараховані банком проценти щомісячними платежами в розмірі 253,00 долари США шляхом безготівкового перерахування або внесення готівкових коштів на поточний картковий рахунок кредитора.

Однак, на думку позивачки, цей Кредитний договір був укладений в порушення вимог чинного законодавства, а саме ст. 99 Конституції України, ст.ст. 524, 533 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та нормативних актів щодо валютного регулювання в Україні, оскільки містить положення про видачу кредитних коштів банківською установою, а також зобовязання позичальника щодо повернення цих кредитних коштів - в іноземній валюті за відсутності у сторін індивідуальних ліцензій, виданих Національним банком України, на здійснення таких валютних операцій.

Крім того, позивачка вказувала й на те, що зазначений вище Кредитний договір був укладений банком з використанням нечесної підприємницької практики, позаяк банк, замовчуючи невигідність кредиту в іноземній валюті для позичальниці з огляду на коливання валютного курсу та можливість знецінення національної валюти - гривні, до укладення цього договору в письмовій формі не надав їй необхідної, доступної та повної інформації про умови, форми кредитних послуг, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування, а також сукупну вартість наданого кредиту, чим порушив вимоги ст.ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що зазначений Кредитний договір усупереч вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не містить і жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання чи неналежне виконання договору, що порушує принцип рівності сторін, позивачка ОСОБА_4 просила суд з метою захисту її прав, як споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний Договір «Автопакет» 6/1/27/2008/840-АП/11, укладений між нею та відповідачем - ВАТ КБ «Надра» 29.02.2008 року.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2011 року вказану позовну заяву ОСОБА_4, як таку, що непідсудна цьому суду, повернуто позивачці для подання її до належного суду за місцезнаходженням відповідача.

В апеляційній скарзі позивачки ОСОБА_4 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали судді районного суду та направлення справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, оскільки при вирішенні судом першої інстанції питання про повернення позовної заяви позивачці були порушені вимоги цивільного процесуального законодавства щодо підсудності такої категорії цивільних справ.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міських та міськрайонних судах.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 1 Розділу III ЦПК України.

Статтею 109 ЦПК України, якою визначається так звана загальна територіальна підсудність цивільних справ, та на яку послався суд першої інстанції в обґрунтування свого процесуального рішення про повернення позивачці ОСОБА_4 поданої нею позовної заяви для подачі до належного суду за місцем знаходження відповідача, дійсно передбачено, що позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Разом із тим, статтею 110 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність цивільних справ, яка визначається вказівкою законодавця про можливість розгляду і вирішення окремих цивільних справ конкретним судом за вибором позивача.

Встановлення альтернативної підсудності, яка на відміну від загальної, є додатковою процесуальною гарантією забезпечення інтересів окремих категорій позивачів, повязане з необхідністю створення позивачеві більш сприятливих умов для звернення за судовим захистом.

Так, частиною 5 статті 110 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини, які є предметом ініційованого позивачкою ОСОБА_4 цивільно-правового спору, виникли з приводу укладеного між сторонами договору споживчого кредиту та стосуються сфери кредитно-фінансових послуг, що надаються банківською установою, в звязку з чим позивачка ОСОБА_4, яка зареєстрована та проживає на території Орджонікідзевського району м. Харкова, правомірно звернулася з вищевказаною позовною заявою на захист своїх прав, як споживача цих послуг, до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за місцем свого проживання.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване процесуальне судове рішення, на зазначені вище положення цивільного процесуального законодавства, які регулюють підсудність цивільних справ, належної уваги не звернув, а тому безпідставно повернув позивачці ОСОБА_4 подану нею позовну заяву з посиланням на непідсудність справи Орджонікідзевському районному суду м. Харкова, помилково зазначивши при цьому, що на спірні правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, ухвала судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2011 року не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з додержанням вимог закону, в звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати це судове рішення, а матеріали справи направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2011 року - скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про визнання недійсним кредитного договору направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: