АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1086/11 Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Панченка О.О.

суддів: Дорош А.І., Обідіної О.І.

при секретарі: Амеліній М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

на рішення Київького районного суду м.Полтави від 17 грудня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод», ОСОБА_4 в її інтересах та інтересах ОСОБА_5 про визнання права власності, про визнання договору дарування на житло недійсним, про визнання рішення про вселення незаконним, виселення та за зустрічною позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» до ОСОБА_2 про визнання права власності, за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод» до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради про визнання права власності, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, Управління містобудування та архітектури виконачого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київького районного суду м.Полтави від 17 грудня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Визнано за ВАТ « Полтавський машинобудівний завод» право власності на 9/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за адресою м.Полтава, вул. Балакіна, 21.

Визнано за ВАТ « Полтавський машинобудівний завод» право власності на самочинно збудовані кухню 2-1 площею 6,2 м2, кімнату 2-3 площею 7,2 м2, коридор 2-5 площею 2,1 м2, шафу 2-6 площею 0,3 м2 в житловому буд.21 по вул.. Балакіна м. Полтави та право власності на літній душ»Ж»,який розташований за адресою м.Полтава, вул. Балакіна, 21.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на тамбур 1-1 площею 1,5 м2, коридор 1-5 площею 3,1 м2, кухню 1-6 площею 5,4 м2, кладову 1-7 площею 1,7 м2, ванну кімнату 1-8 площею 2 м2 в житловому буд. «А-1» та гараж «Г» за адресою м.Полтава, вул. Балакіна, 21.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2, а у задоволенні позову ВАТ « Полтавський машинобудівний завод» - відмовити. В обгрутування апеляційної скарги посилаються на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема, щодо дійсності договору дарування будинку з послідуючою її передачою на баланс ВАТ « Полтавський машинобудівний завод».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08 жовтня 1975 року був укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_10 подарував, а Полтавський Машинобудівельний завод м»ясного обладнання прийняв у дар 9/25 частини жилого будинку з часткою надвірних будівель, що знаходиться в м. Полтаві по вул. Балакіна буд.21. Договір посвідчений Другою полтавською нотаріальною конторою.

20 листопада 2006 року ОСОБА_10 склав заповіт яким, все належне йому майно , в тому числі і належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_2 ОСОБА_5 смерті ОСОБА_11 25.02.2007 року ОСОБА_2 прийняв спадщину та 19 вересня 2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 як на підставу позовних вимог про визнання недійсним договору дарування від 08 жовтня 1975 року, згідно якого ОСОБА_10 подарував, а Полтавський Машинобудівельний завод м»ясного обладнання прийняв у дар 9/25 частини жилого будинку і часткою надвірних будівельпосилається на укладення такого договору внаслідок обману згідно ст. 57 ЦК та згідно ст. 58 ЦК ( в редакції 1964 року), порушення умов укладення такого договору в частині неповідомлення інших співвласників, а також на те, що договір дарування ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» належним чином не зареєстрував, не прийняв на баланс нерухоме майно.

З матеріалів справи , які надані ВАТ «Полтавський машинобудівний завод «Полтавамаш» вбачається, що дана юридична особа з 2004 року зверталась до БТІ з заявами про реєстрацію права власності на 9/25 частини житлового будинку по вул. Балакіна буд.21 в м.Полтаві, проте у зв»язку з реорганізацією підприємства у реєстрації права власності було відмовлено.

Згідно протоколу № 49 від 12.05.2005 року спільного засідання профкому і адміністрації ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» виділено частину будинку по вул. Балакіна буд.21 в м.Полтаві економісту ПЕВ ОСОБА_4 як члену сім»ї ветерана заводу ОСОБА_12

Відповідач ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дочкою проживає у спірній частині будинку, користується ним, проводить оплату за житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданими квитанціями.

Згідно ст. 243 ЦК ( в редакції 1964 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування між ОСОБА_10 та Полтавським Машинобудівельним заводом м»ясного обладнання був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, що відповідає вимогам ст. 227 ЦК (1964 року).

Відповідно до ст. 128 ЦК, яка діяла на час укладення договору дарування, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Застосування до вказаного договору положення чинного Цивільного кодексу, а саме ч.4 ст. 334 ЦК України щодо виникнення права власності з моменту державної реєстрації є неспроможним.

Посилання позивача ОСОБА_2 та представника позивача щодо пропуску ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» строку звернення до суду з заявою про визнання права власності є неприйнятними, оскільки за умовами ст. 128 ЦК ( в ред.. 1964 року) останні набули право власності , використовують зазначене майно як житлове приміщення, а відсутність реєстрації права власності в органах БТІ не позбавляє їх права власності та звернення до суду з позовом про захист такого права.

Стаття 114 ЦК ( в редакції 1964 року) не може бути застосована до договору дарування, оскільки вона регулює право привілеєвої купівлі частки в спільній власності , а не при укладенні договору дарування.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Оскільки позивачем та представником позивача не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування від 08.10.1975 року недійсним та незаконним.

Враховуючи, що ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» не може зареєструвати право власності в органах БТІ на підставі договору дарування, місцевий суд відповідно до ст. 392 ЦК України вірно задовольнив позов про визнання за товариством права власності на спірне майно.

Судом вірно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_4, тому що вона поселена в спірне житлове приміщення згідно рішення уповноваженого органу, а тому відсутні підстави для її виселення разом з неповнолітньою дочкою та зняття з реєстрації.

Окрім того, ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» та ОСОБА_6, співвласником 9/25 частин спірного будинку, були здійснені самовільні будівництва та переобладнання в буд.21 по вул. Балакіна в м.Полтаві.

Згідно актів обстеження Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради немає принципових заперечень проти надання дозволу вказаним особам на реєстрацію зазначених самовільних побудов, інші співвласники будинковолодіння проти визнання права власності на самочинні будівництва не заперечували.

У звязку з викладеним, та приймаючи до уваги, що такі самовільні побудови мають стовідсоткову готовність і придатні до експлуатації, не порушують права інших осіб, суд пешої інстанції з застосуванням вимог ст. 376 ЦК України, правильно визнав за ВАТ «Полтавський машинобудівний завод» та ОСОБА_6 право власності на обєкти самочинного будівництва.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київького районного суду м.Полтави від 17 грудня 2010 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київького районного суду м.Полтави від 17 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

ВІРНО: