Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-п-20/11
УХВАЛА

19 квітня 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду,

в с т а н о в и в :

14 березня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, у якій зазначав, що 02 листопада 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 2-5230/10 за позовом Акціонерного банку Банк регіонального розвитку (далі Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким з останнього на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 11/02-04-КА від 16 січня 2008 року в розмірі 108913 грн. 55 коп., з яких: 56521 грн. 29 коп. заборгованість по кредиту; 6268 грн. 78 коп. заборгованість по процентах; 20133 грн. 36 коп. пеня за прострочення повернення кредиту; 8890 грн. 12 коп. пеня за прострочення сплати процентів; 8550 грн. штраф за прострочення повернення кредиту; 8550 грн. штраф за прострочення повернення процентів, а також судові витрати в розмірі 1209 грн. 14 коп.

Протягом усього строку розгляду справи в період з вересня по листопад 2010 року він знаходився за межами України в Російській Федерації, тому йому не було відомо про те, що Банк подав позов до суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, а тому не міг бути присутнім у судових засіданнях при розгляді даної справи.

Про прийняте судом рішення йому стало відомо лише 23 лютого 2011 року, коли він отримав поштою постанову про відкриття виконавчого провадження. 03 березня 2011 року він у канцелярії суду отримав копію зазначеного заочного рішення.

З даним заочним рішенням він не погоджується з наступних підстав.

У ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, він вважає, що заочне рішення має бути скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд заяву задовольнити, скасувати заочне рішення суду і призначити справу до судового розгляду в загальному порядку.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 не підтримав та пояснив, що відповідач належним чином повідомлявся судом про час та місце судового розгляду, доказів, які б мали істотне значення для правильного розгляду справи, суду не надав. Таким чином, заява ОСОБА_3 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 02 листопада 2010 року підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, заочне рішення може бути скасоване судом лише у випадку наявності двох взаємоповязаних обставин: неявки відповідача у судове засідання з поважних причин та якщо докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Належних доказів того, що 02 листопада 2010 року ОСОБА_3 з поважних причин повторно не зявився у судове засідання, судом не здобуто. Доказів того, що на час розгляду справи відповідач знаходився на роботі в Російській Федерації суду теж не надано. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи 14 жовтня 2010 року відповідач повідомлявся особисто.

Доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, відповідачем ОСОБА_3 суду не надано. Посилання на порушення ОСОБА_4 вимог закону щодо обчислення розміру пені за просточення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Оскільки підстав для скасування заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2010 року у справі № 2-5230/10 судом не вбачається, заява ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 231, 232 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-5230/10 за позовом Акціонерного банку Банк регіонального розвитку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дутчак І.М.