АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 23 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Горбачевській І.П.

У звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, згідно з вимогами ч.2 ст. 197 ЦПК України, судовий розгляд здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» до ОСОБА_2, треті особи Новомалинівська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», відділ Держкомзему в Широківському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Україна» (надалі - ТОВ «Агрофірма «Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.01.2006 року між ним та ОСОБА_2, було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 8,569 га, розташованої на території Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, власником якої є відповідач.

Дослідивши всі умови укладеного договору, позивач дійшов до висновку про невідповідність умов договору вимогам законодавства України, оскільки в ньому не визначені всі істотні умови договору, а саме: обєкт оренди та розмір орендної плати, відсутні умови і строки передачі земельної ділянки орендарю та просив визнати недійсним зазначений вище договір.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2011 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Україна» відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Агрофірма «Україна» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповноту та необєктивність розгляду справи судом першої інстанції та наявність підстав, передбачених ч.2 ст. 165 Закону України «Про оренду землі» для визнання оспорюваного договору недійсним. Так вирішуючи спір, суд не прийняв до уваги, що істотні умови договору оренди закріплені не у самому договорі, а у додаткових документах, належність яких до договору не доведена, не встановлено предмету договору оренди, форми орендної оплати, відсутній акт прийому-передачі земельної ділянки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Агрофірма «Україна» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.01.2006 року між ТОВ «Агрофірма «Україна» та ОСОБА_2 укладено договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 8,569 га, розташованої на території Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, який зареєстровано у Широківському відділі Державної філії Центру ДЗК від 19.07.2007 року за № 93, та складено акт прийому-передачі земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору оренди (а.с. 34, 35, 54-55).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Україна», суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, для визнання укладеного договору оренди земельної ділянки недійсним.

Колегія судів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ТОВ «Агрофірма «Україна» оспорює дійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_2, з підстав відсутності в договорі всіх істотних умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні.

Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року з відповідними змінами та доповненнями в редакції на момент укладення оспорюваного договору, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

При цьому, в ч.2 зазначеної статті вказано, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Як вбачається з тексту договору оренди від 01.01.2006 року, укладеного між ТОВ «Агрофірма «Україна» та ОСОБА_2, його умовами визначено всі істотні умови, передбачені ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Зокрема, умовами договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка, яка знаходиться на території Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, загальною площею 8,569 га, у тому числі ріллі 8,569 га, на 10 років із загальною сумою орендної плати, визначеної згідно додатку, який є невідємною частиною договору.

При вирішенні спору судом першої інстанції враховані вищенаведені обставини та норми діючого законодавства, у звязку з чим висновок суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір містить усі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», й підстави для визнання його недійсним відсутні, колегія суддів вважає правильним. У звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є необґрунтованими.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом факту закріплення істотних умов не в самому договорі, а у додаткових документах, оскільки договір містить всі істотні умови, а розмір орендної плати закріплено в додатку до договору оренди, який є його невідємною частиною. Крім того, сам договір оренди та додаток до нього підписано сторонами, що свідчить про повне їх погодження з умовами укладеного договору.

Спростовується матеріалами справи й посилання позивача на відсутність акту прийому-передачі земельної ділянки, оригінал якого наявний на аркуші справи 7, а також на неможливість ідентифікації обєкту оренди, оскільки ознаки такої ідентифікації відображено в державному акті на право приватної власності на землю, виданого на імя ОСОБА_2 (а.с. 6).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна» відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: