АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Мангуст, ЛТД» на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що відповідачка ОСОБА_4 є його фактичною дружиною, позаяк з січня 1997 року вони з нею проживають разом однією сімєю без реєстрації шлюбу.

В період фактичного шлюбу та проживання однією сімєю ними за спільні кошти на підставі відповідного договору купівлі-продажу від 12.09.2007 року була придбана ізольована трьохкімнатна квартира № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові.

Зазначена квартира була придбана за кошти, отримані по кредитному договору в банківській установі, а також за спільні кошти сторін. При цьому кредитний борг за кредитним договором вони сплачували також разом за їхні спільні сімейні кошти, у звязку з чим вказана квартира є їхньою спільною сумісною власністю.

Однак, відповідачка ОСОБА_3 не визнає його права на житло та відмовляє в оформленні його права на ? частину зазначеної квартири.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просив суд встановити факт їхнього проживання однією сімєю з відповідачкою ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з січня 1997 року по 22 квітня 2011 року та на підставі ст.ст. 60, 70, 74 СК України визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові.

У процесі розгляду справи судом позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив суд вжити заходи забезпечення заявленого ним позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження спірної квартири до закінчення розгляду справи судом, посилаючись в обґрунтування своєї заяви на те, що 14.07.20011 року Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесені постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ТОВ фірма «Мангуст, ЛТД» заборгованості за договором позики в загальній сумі 984 000,00 грн.

При цьому зі слів державного виконавця позивачу стало відомо, що спірна квартира буде продаватися на публічних торгах в рахунок погашення заборгованості відповідачки перед кредитором, а тому майбутній продаж квартири, яка є предметом заявленого позивачем цивільно-правового спору, зробить неможливим виконання рішення суду та забезпечення прав позивача.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2011 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення заявленого ним позову задоволено.

Накладено арешт на спірну квартиру № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові, що належить на праві власності відповідачці ОСОБА_4 із забороною останній вчиняти будь-які дії щодо відчуження цього нерухомого майна.

Не погодившись із таким процесуальним рішенням районного суду, представник третьої особи: ТОВ фірма «Мангуст, ЛТД» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення як необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права, та постановити по справі нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення заявленого ним позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що заявлений позивачем ОСОБА_2 позов є надуманим та ні чим іншим, як намаганням перешкодити примусовому виконанню судового рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 на користь ТОВ фірма «Мангуст, ЛТД» грошового боргу.

Крім того, апелянт вказує й на те, що обєктом заявленого позивачем спору є лише 1/2 частина належної відповідачці ОСОБА_4 на праві приватної власності квартири № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові, в звязку з чим суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву позивача та забезпечив позов шляхом накладення арешту на всю спірну квартиру в цілому.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції в постановляє ухвалу з цього питання. Якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому судового рішення по справі.

При цьому, забезпечення позову спрямовано, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення заявленого ним позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці ОСОБА_4 квартиру, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із імовірності того, що невжиття такого виду забезпечення позовних вимог може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, приймаючи рішення про накладення арешту на спірну квартиру, районний суд не врахував тієї обставини, що предметом заявленого позивачем спору є право лише на 1/2 частину цієї квартири, а тому безпідставно наклав арешт на вказаний обєкт нерухомості в цілому.

Крім того, приймаючи рішення про заборону відповідачці ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірної квартири, суд першої інстанції не врахував і того, що постановою старшого державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22.07.2001 року в порядку примусового виконання судового рішення вже накладено арешт на все майно відповідачки ОСОБА_4, у тому числі й на вказану квартиру, та заборонено його відчуження.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2011 року про вжиття судом заходів забезпечення заявленого позову, на думку судової колегії, не може бути визнана цілком правильною і обґрунтованою, а тому колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.3 ч.2 ст. 307, п.2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується заборони відповідачці ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належної їй квартири та задовольнивши заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення заявленого ним позову лише частково, накласти арешт на 1/2 частину спірної квартири № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що заявлений позивачем ОСОБА_2 позов є надуманим та ні чим іншим, як намаганням перешкодити примусовому виконанню судового рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 на користь ТОВ фірма «Мангуст, ЛТД» грошового боргу, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки обґрунтованість заявленого позову може бути перевірена судом лише при розгляді справи судом по суті з урахуванням наданих сторонами доказів та відповідних заперечень.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Мангуст, ЛТД» - задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2011 року - змінити, скасувавши її в частині, що стосується накладення арешту на квартиру № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові та заборони відповідачці ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження цієї квартири.

Заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення заявленого ним позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири № 100 у житловому будинку № 5 по вул. Танкопія в м. Харкові, що належить на праві власності відповідачці ОСОБА_4.

В решті ухвалу суду першої інстанції, що стосується порядку виконання вжитих заходів забезпечення заявленого позову - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: