Апеляційний суд Чернівецької області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

Головуючого: Заводян К.І.

Суддів: Винту Ю.М.,Кулянди М.І.

Секретаря: Тодоряка Г.Д.

З участю: представника ПАТ КБ Приватбанк ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діяла ОСОБА_3, до ПАТ КБ Приватбанк, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 України, ЗАТ Страхова компанія Інгосстрах, про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки і застави, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Вижницького районного суду від 30 вересня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діяла ОСОБА_3, подав позов до ПАТ КБ Приватбанк, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 України, ЗАТ Страхова компанія Інгосстрах, про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки і застави, який доповнив, виклавши позовну заяву у новій редакції у червні 2010 року.

Посилався на такі обставини.

15 червня 2007 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ КБ Приватбанк кредитний договір № E/VO71469 на суму 25000 доларів США, з остаточним терміном повернення 15 червня 2010 року, зі сплатою 16% річних.

____________________________________________________________________________________________________

Справа №22ц-262/ 2011 р. Головуючий у першійІ інстанції ОСОБА_7

Категорія: 19/27 Доповідач: Заводян К.І.

В забезпечення виконання кредитного договору 16 червня 2007 року між ОСОБА_2В та ЗАТ КБ Приватбанк був укладений договір застави № E/VO71469- 2 та договір поруки № E/VO71469 від 16 червня 2007 року із ОСОБА_4.

Вважав, що кредитний договір слід визнати недійсним з підстав невідповідності його вимогам актів цивільного законодавства, зокрема, ОСОБА_8 України Про захист прав споживачів, Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, оскільки споживачу не були повідомлені орієнтована сукупна вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору, право банку вимагати дострокового повернення кредиту, змінювати відсоткову ставку, передавати інформацію про споживача компаніям по роботі з проблемною заборгованістю. Ці положення є несправедливими і дискримінаційними для споживача.

Банк ввів в оману позичальника щодо обставин, які мають істотне значення для правочину, вчинивши дії, які кваліфікуються як прояв недобросовісної конкуренції.

Кредит було видано в іноземній валюті, а не в грошовій одиниці України (гривні), яка є єдиним засобом платежу в Україні. Підвищення курсу долара США призвела до погіршення фінансового стану позивача.

Недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочинів щодо його забезпечення.

Просив суд визнати недійсними кредитний договір від 15 червня 2007 року № E/VO71469, укладений ОСОБА_2 з ЗАТ КБ Приватбанк, договір застави № E/VO71469- 2 та договір поруки № E/VO71469 від 16 червня 2007 року, укладений ЗАТ КБ Приватбанк із ОСОБА_4.

Рішенням Вижницького районного суду від 30 вересня 2010 року в позові відмовлено.

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6, подав на рішення суду апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.

Суд безпідставно прийшов до висновку, що позивача було ознайомлено в повному обсязі з кредитним договором.

Укладений правочин можна розглядати як такий, що вчинений під впливом обману.

Суд безпідставно не взяв до уваги доводи позивача про порушення відповідачем ОСОБА_8 Про захист прав споживачів, про відсутність у банку ліцензії на здійснення кредитування в іноземній валюті та інші порушення закону. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом вірно встановлено, що 15 червня 2007 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ КБ Приватбанк кредитний договір № E/VO71469 на суму 25000 доларів США, з остаточним терміном повернення 15 червня 2010 року, зі сплатою 16% річних.

З умовами договору позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на договорі.

Статтею 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління ОСОБА_5 банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання ОСОБА_8 України Про захист прав споживачів і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені.

Зокрема, при укладені договору ОСОБА_9 погодився із умовами, запропонованими банком. Зауважень, пропозицій щодо договору від нього не надходило. Тому посилання апелянта на ненадання позичальнику інформації про умови кредитування, примушування до підписання договору всупереч його волі, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 3 ст. 203 ЦК України, є помилковим. Крім того, як видно із розширеного розрахунку заборгованості (а.с. 136), ОСОБА_2 виконував умови договору: отримав кошти, сплачував кредит, відсотки, пеню.

Обґрунтовано відхилені судом доводи позивача про те, що умови договору є несправедливими, не відповідають вимогам ст.18 ОСОБА_8 України Про захист прав споживачів. Судом не встановлено дисбалансу договірних прав та обовязків сторін за договором.

Безпідставними є і доводи апелянта про дискримінаційні для споживача умови щодо дострокового повернення кредиту (п.7.1.4), оскільки такі умови можливі лише у випадку невиконання позичальником обовязків за договором.

Відповідає укладений договір і вимогам пп. 7, 8 ст.6 ОСОБА_8 України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг щодо строку дії договору та порядку зміни і припинення дії договору, які містяться в пункті 7 договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Надання кредиту в іноземній валюті не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю не містить такої заборони.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 ОСОБА_8 України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього ОСОБА_8 визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_5 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі ОСОБА_5 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління ОСОБА_5 банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_5 банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

За повідомленням ОСОБА_5 Банку України (а.с.96) ЗАТ КБ Приватбанк була видана ліцензія ОСОБА_5 Банку України на здійснення розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (в т.ч. шляхом надання кредитів в іноземній валюті) 19.03.1992 року №22

Посилання апелянта на ненадання позичальнику ОСОБА_9 інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо ціни, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦК України, також є безпідставним.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено (а.с. 12 - 14). Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_9 був ознайомлений з його умовами і наслідками.

Укладений сторонами кредитний договір не суперечать вимогам ст.ст.203, 215 ЦК України, а тому підстав для визнання його недійсним у суду першої інстанції не було.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Вижницького районного суду від 30 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: