Справа №2-4/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 листопада 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
судді Озерянської Ж.М.
при секретарі Івановій І.І.
з уч.адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення вартості ? частини спільного майна подружжя та повернутих запозичень,
Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку через повідомлення у пресі-газеті Вісті Придніпровявід 27.10.2011 року №83 (1271). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Треті особи у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали в повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні.
Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Встановлено, що сторони з 11 травня 1990 року знаходились у зареєстрованому шлюбі.
27 листопада 2000 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.15).
Після розірвання шлюбу позивачка з відповідачем не досягла згоди щодо поділу спільно нажитого майна. 25.08.2001 року відповідач пішов з дому, на даний час його місце знаходження не відомо та порушена кримінальна справа за фактом викрадення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,та знаходиться РС категорії Розшуквід 17.09.2001 року по встановленню місцезнаходження безвісно зниклого ОСОБА_3
Згідно ст.22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Позивачка вказує, що у період шлюбу ними було придбано рухоме майно на загальну вартість 51 104 грн., а тому її частка майна у розмірі ? частини, що у грошовому вираженні складає 21 662 грн., але суд до вказаного факту ставиться критично, оскільки доказів придбання майна у період шлюбу з ОСОБА_3, за спільні сімейні кошти суду не надано, відсутні докази наявності вказаного позивачкою майна взагалі, призначена по справі судово товарознавча експертиза проводилась на підставі переліченого майна в ухвалі суду про призначення експертизи . Крім того, актами державного виконавця встановлено, що майно яке позивачка вказала у позові за адресами батьків ОСОБА_3 третіх осіб, - відсутнє (а.с.22-25).
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя, а саме стягнення вартості його ? частки не обґрунтованими, які не підтвердились у судовому засіданні, а тому вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.
Враховуючи вищенаведене, з тих же підстав можна зробити висновок, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі 44 000,0 грн., як частину повернутої позики ОСОБА_6 є не обґрунтованими, оскільки предметом договору позики є суттєва сума грошей 80 000 грн., але відсутні докази повернення коштів ОСОБА_3, немає розписки ОСОБА_3 про отримання коштів в повному обсязі від позичальника ОСОБА_6
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.
Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В порушення наведених норм, позивачем не надано суду доказів придбання майна у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, що позбавляє суд можливості визначити наявність майна та віднести його до спільної сумісної власності сторін.
Не надано також доказів дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи (п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя).
Крім цього, обраний позивачем спосіб захисту прав на спірне рухоме майно не відповідає вимогам закону, оскільки майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і присудження одному з подружжя грошової компенсації допускається лише за його згодою або у випадку неподільності речі (ст.71 СК України).
На підставі викладеного,приймаючи до уваги,що позивачка не ставить питання про розділ в натурі того майна , наявність та вартість якого підтверджена висновком судово-товарознавчої експертизи , суд вважає, що вимоги позивачки необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10,11,27,31,57,88,215,223 ЦПК України, ст.22 КпШС, постановою Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення вартості ? частини спільного майна подружжя та повернутих запозичень відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача , поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя : Озерянська Ж.М.