АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія -26 ( ІІІ ) ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатна рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатпро відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненою профзахворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час з 1968 року по 1991 рік працював на ш. «Більшовик», ш. «Октябрьська» ВО «Кривбасруда», правоприємником якого є відповідач. У звязку із встановленим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності він переносить моральні страждання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») на користь ОСОБА_3 35 000 грн. у відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати : 30 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 8,50 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «КЗРК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути належним доказом по справі; розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності , виваженості і справедливості; судом не застосовано тримісячний термін позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час працював на шахтах «Більшовик» та «Октябрьська» ВО «Кривбасруда», правоприємником якого є ПАТ «КЗРК», на різних посадах з 1968 року по 13.08.1991 рік в шкідливих умовах праці.

Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 01 жовтня 2009 року позивачу встановлено професійне захворювання.

ОСОБА_4 № 37 розслідування професійного захворювання позивача від 14 жовтня 2009 року , комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_3 . є тривала робота протягом 10 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ПДК, винними у профзахворенні є керівництво ш.»Більшовик»,»Октябрьська» РУ ім..Комінтерну тресту «Ленинруда» ВО «Кривбасруда» (а.с.13).

За висновком МСЕК від 13 січня 2010 року позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності, з них 10% первинно по ХОЗЛ, 10% повторно по вібраційній хворобі та 15% повторно по туговухості, з 11 січня 2010 року, безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_4 розслідування професійного захворювання від 15 жовтня 2009 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював ОСОБА_3 , положень ст. 153 КЗпП України, якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_5, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 13.01.2010 року (первнно у розмірі 10%), тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «КЗРК» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено первинно, лише 10 % втрати професійної працездатності на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і повязані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає , що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з ВАТ «КЗРК », повинен бути зменшений з 35000 грн. до 7 000 грн., а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309 ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», зменшивши цей розмір до 7000 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді