Справа № 22-ц-2941/2011 Головуючий у I інстанції Іванюк Т.І.
Категорія цивільна Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

В червні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_6 половину вартості проданого автомобіля.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі в квітні 2009 року вони за спільні кошти придбали автомобіль „ NISSAN TERRANO, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідач без її згоди провів відчуження вказаного автомобіля, згідно з довідкою рахунком продаж вчинене за 37100 грн.

Рішенням Козелецького районного суду від 21 вересня 2011 року позовні вимоги задоволені та з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнута половина вартості проданого автомобіля в сумі 18550 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що за час спільного проживання вони з позивачкою придбали також меблі, побутову техніку, здійснили ремонт та газифікацію житлового будинку, вносили спільні кошти на купівлю автомобіля в групах; все це майно залишилося позивачці, але вказаним обставинам суд не дав належної правової оцінки. Апелянт вказує на те, що ОСОБА_5 не заявляла вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. Апелянт зазначає, що суд при постановленні рішення керувався приписами ст. ст. 203, 215 ЦК України, але вимоги про визнання правочину недійсним не заявлялися. Апелянт посилається на те, що він був присутній під час розгляду справи, але суд при ухваленні рішення посилався на приписи ст. ст. 224-226 ЦПК України, які регулюють заочний розгляд справи. Апелянт вказує на те, що в ході розгляду справи він зазначав про те, що провів відчуження автомобіля зі згоди позивачки і половину грошових коштів отримала позивачка, але суд не дав належної правової оцінки цим доказам. Апелянт зазначає, що при поділі неподільної речі, обовязковим є згода одного із подружжя на отримання грошової компенсації та внесення другим із подружжя такої грошової суми на депозитний рахунок суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 01 листопада 1997 року виконавчим комітетом Карпилівської сільської ради зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В квітні 2009 року сторони під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти придбали автомобіль „ NISSAN TERRANO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Шлюбні відносини між сторонами припинилися у квітні 2011 року, що не оспорювалось в ході розгляду справи та підтверджується актом опису майна від 21 квітня 2011 року.

07 травня 2011 року автомобіль „ NISSAN TERRANO, реєстраційний номер НОМЕР_1 був знятий відповідачем з обліку для реалізації ОСОБА_7

Згідно з довідкою-рахунком вказаний транспортний засіб реалізований за 37 100 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки чоловіка і дружини є рівними, відповідач без згоди позивачки провів відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а тому з нього на користь позивачки слід стягнути половину вартості проданого автомобіля.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ст. 65 СК України згода одного із подружжя на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 не надавала згоди, яка б була нотаріально засвідчена, на відчуження автомобіля „ NISSAN TERRANO, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В ході розгляду справи ОСОБА_5 зазначала, що вона і в усній формі не надавала згоди на відчуження автомобіля.

За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач без згоди позивачки провів відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а тому з нього на користь позивачки слід стягнути половину вартості проданого автомобіля.

Доводи апелянта про те, що він провів відчуження автомобіля зі згоди позивачки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами.

Доводи апелянта про те, що за час спільного проживання вони з позивачкою придбали також меблі, побутову техніку, здійснили ремонт та газифікацію житлового будинку, вносили спільні кошти на купівлю автомобіля в групах і все це майно залишилося позивачці, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_6 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про поділ іншого майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не заявляла вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки законодавство не містить заборони заявити вимоги про стягнення половини вартості відчуженого майна, у разі відчуження без згоди одного із подружжя майна, що є спільної сумісною власністю.

Твердження апелянта про те, що половину грошових коштів від реалізації транспортного засобу отримала позивачка, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки такі твердження спростовуються поясненнями позивачки та не підтверджені іншими доказами по справі.

Доводи апелянта про те, що при поділі неподільної речі, обовязковим є згода одного із подружжя на отримання грошової компенсації та внесення другим із подружжя такої грошової суми на депозитний рахунок суду, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, оскільки звернення до виконання рішення суду можливе з урахуванням приписів Закону України „ Про виконавче провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду від 21 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: