Справа № 2-606/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2011 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Бабоїд О. М.

за участю

при секретарі - Чуприк Д.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування будинку, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18.03.2011 року з відповідачки на її користь стягнуто борг за договором позики в сумі 43221,20 грн.

Станом на даний час відповідачка не сплатила їй жодної копійки, оскільки за офіційними даними, витребуваними відділом державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції з відповідних служб, ОСОБА_2 власного майна не має, не працює, пенсію не отримує.

Вважає, що відповідачка мала можливість і змогу повернути їй борг, і ось чому вона в цьому переконана.

Чоловік ОСОБА_2 помер в квітні 2009 року. Їй про це не було відомо. Через півроку, а саме: 01.11.2009 року, відповідачка приїхала до неї і через нотаріальне посвідчення в Крутогорбівській сільській раді написала чергову розписку із зобов»язанням погасити борг, не обмовившись про смерть чоловіка. З боку останньої це були свідомі дії, тобто вона спеціально промовчала про факт смерті, сподіваючись на подальше її очікування повернення боргу.

Відповідно до ст. 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов»язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Відповідачці було відомо про цей борг, то ж вона умисно не повідомила її про смерть ОСОБА_5

При житті саме чоловік давав розписки і вважався боржником. На той час відповідачка була власницею будинку по пров. Дільничому, 4 в м. Тараща Київської області. ОСОБА_2 навмисне ввела її в оману, не повідомивши про смерть ОСОБА_5, використала її незнання дійсних обставин, і в цей час готувала документи на відчуження належного на праві приватної власності будинку. Своїми діями відповідачка порушила її законні права, що згідно з роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання право чинів недійсними» від 28.04.1978 року із змінами від 25.12.1992 року.

13.01.2010 року вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідачки. Під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 весь час намагалася віддалити винесення рішення по суті заявлених вимог. Вона, передбачаючи, що відповідачка і надалі буде намагатися в будь-який спосіб ухилитися від повернення їй коштів в квітні 2010 року подала до суду заяву про забезпечення позову, а саме - накладення арешту на майно, що належить відповідачці. Ухвалою суду від 27 квітня 2010 року арешт на належне боржниці майно було накладено, але запізно, тому що 09.04.2010 року ОСОБА_2 терміново оформила договір дарування на належний їй на праві приватної власності будинок по пров. Дільничий, 4 в м. Тараща Київської області. Це були свідомі дії, направлені на невиконання зобов»язань.

Після набуття судовим рішенням чинності, вона отримала виконавчий лист, який здала на примусове виконання до відділу ДВС Таращанського районного управління юстиції.

Вважає за необхідне звернути увагу суду на той факт, що відповідачка за останні роки оформляла декілька кредитних договорів, знаючи про борг перед нею, що також свідчить про те, що відповідачка не збиралася виконувати свої зобов»язання, що також дає їй підстави просити суд вирішити питання про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою пров. Дільничий, 4 м. Тараща Київської області.

Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати недійсним договір дарування, яким ОСОБА_2 дарує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок в м. Тараща по пров. Дільничий, 4 Київської області, посвідчений Таращанською державною нотаріальною конторою 09.04.2010 року. Звільнити її від сплати судового збору.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та пояснили суду, що згідно Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18.03.2011 року з відповідачки на користь позивачки стягнуто борг за договором позики в сумі 43221,20 грн. Дані кошти брав її чоловік на лікування, оскільки був тяжко хворий. Після смерті у чоловіка майна не було.

Відповідачка через поштовий зв'язок повернула позивачці 1451 грн, проте остання дані кошти отримувати відмовилася.

Згідно рішення суду відшкодувати борг в більшій сумі відповідачка не мала можливості, оскільки хворіла та крім боргу сплачує кошти по кредитах. Також, після смерті чоловіка поховала його матір та батька, що потребувало значних фінансових витрат.

Будинок перейшов у власність відповідачки десь у 2004 році від її батьків. В цьому будинку вони всі проживають, а тому будучи тяжко хворою, вона подарувала його своїм дітям третім особам по справі, що підтверджується договором дарування, посвідченим 09.04.2010 року державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованим в реєстрі за № 880. Вона не хотіла щоб її діти після її смерті оформляли спадщину, оскільки це займає багато часу та зусиль та щоб між ними не виник спір відносно будинку.

Щодо накладення арешту на майно відповідачка не знала. Даний арешт був накладений після укладення договору дарування тому, що якби був накладений арешт на майно раніше, то нотаріус не оформив би договору дарування.

Вважає, що позивачка не надала в судовому засіданні доказів відповідно до вимог закону щодо визнання договору дарування недійсним.

ЦПК та Постанови Пленуму Верховного Суду України покладають обовязок на позивача довести підстави позову.

Договір дарування відповідачка вважає укладеним відповідно до вимог законодавства, а тому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

Треті особи в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі та пояснили суду, що даний будинок їм було подаровано, оскільки мати була хвора та не хотіла щоб після її смерті між її дітьми виник спір відносно будинку, оформлення спадщини потребує багато часу та зусиль.

До цього і на даний час в цьому будинку проживає відповідачка та вони сім»ями, крім того у ОСОБА_4 є дитина віком 1,4 роки.

Договір дарування вважають укладеним відповідно до вимог законодавства, а тому заперечують проти задоволення позову в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно Рішення Таращанського районного суду Київської області від 18.03.2011 року з відповідачки на користь позивачки стягнуто борг за договором позики в сумі 43221,20 грн.

Відповідачка по справі стверджує, що дані кошти брав чоловік на лікування, оскільки був тяжко хворий.

На момент смерті чоловіка спадщина не відкривалася, оскільки було відсутнє спадкове майно.

Після смерті чоловіка відповідачка на вимогу позивачки добровільно взяла його борг на себе, видавши позивачці розписку на вказану нею суму, надіючись повернути борг чоловіка.

Проте, повернути борг чоловіка позивачці зразу вона не змогла, оскільки після похорон чоловіка, поховала свого батька та матір чоловіка.

Відповідачка та треті особи проживали та проживають у будинку, який відповідачці подарували її батьки десь у 2004 році. Іншого житла у них немає. Будучи хворою, відповідачка 09.04.2010 року подарувала своїм дітям, третім особам, цей житловий будинок з метою забезпечення їх житлом та позбавленням їх необхідності після її смерті оформляти спадщину. Договір дарування житлового будинку, розташованого по пров. Дільничий, 4 в м. Тараща Київської області на користь третіх осіб посвідчений державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 880.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 18.03.2011 року з відповідачки на користь позивачки стягнуто борг за договором позики в сумі 43221,20 грн.

На момент розгляду справи відповідачка через поштовий зв'язок двічі намагалася повернути позивачці частину боргу: 1001 грн та 450 грн. Проте остання дані кошти отримувати відмовилася. Як пояснила в суді позивачка, вона не бажає отримувати борг через пошту, а хоче щоб відповідачка привезла гроші їй додому, там де їх брав її чоловік.

Позивачка в своїй позовній заяві та в судовому засіданні стверджує, що відповідачка ввела її в оману, не повідомивши про смерть ОСОБА_5, використала її незнання дійсних обставин і уклала договір дарування житлового будинку третім особам, чим порушила її законні права, згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання правочинів недійсними» від 28.04.1978 року із змінами від 25.12.1992 року.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На доведення своїх вимог позивачка не надала суду жодного доказу, не надала і підстав визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Крім того, позивачка в судових дебатах просить суд стягнути з відповідачки суму коштів відповідно до Рішення суду і нічого не сказала щодо визнання договору дарування недійсним.

Неповідомлення про смерть ОСОБА_5, у якого на момент смерті було відсутнє майно на праві власності, не могло мати будь-яких негативних наслідків для позивачки і цей факт аж ніяк не може бути підставою для визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Відповідно до ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні позову, оскільки вона не довела суду неправомірність укладення договору дарування.

Вказані обставини встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Позивачка звільнена від сплати судових витрат, як потерпіла від ЧАЕС.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 130, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_6.