№ 2-29
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2011 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

головуючого-судді Богдана С.І.

при секретарі Боднар С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради та Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 104/6 від 14.03.1971 року про встановлення права власності на будинок № 3 по вул.. Рилєєва в м. Чернівці та визнання права власності за нею на цей будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання незаконним рішення виконкому Чернівецької міської ради № 104/6 від 14.03.1972 року в якому посилається на наступне.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 104/6 від 14 березня 1972 року « Про встановлення права власності на будинки за місцевою радою м. Чернівці» на будинок № 3 по вул.. Рилєєва у м. Чернівці було встановлено право власності. На підставі зазначеного рішення право власності на будинок № 3 по вул.. Рилєєва зареєстровано за міською радою в Чернівецькому КОБТІ.

Про те, що будинок в якому вона, ОСОБА_1 проживає з часу свого народження був зарахований до комунальної власності та поставлений на баланс Чернівецької міської ради їй стало відомо 15.04.2009 року, коли вона отримала копію рішення в архівному відділі Чернівецької міськради. Раніше ніхто її не сповіщав про те, що будинок на підставі вказаного рішення вибув з приватної власності її сім»ї і перейшов у власність місцевої ради.

Вважає, що спірний будинок № 3 по вул.. Рилєєва у м. Чернівці безпідставно перейшов у власність органу місцевого самоврядування і рішення № 104/6 від 14.03.1972 року є незаконним тому вона його оскаржує.

Так, в рішенні не вказано правової підстави вибуття будинку № 3 по вул.. Рилєєва у м. Чернівці із приватної власності та встановлення над ним права власності Чернівецької міської ради.

Вона, ОСОБА_1 народилася 03.04.1934 року у м. Чернівці. Разом з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Раніше ця вулиця мала найменування « Мартиновича » . До найменування вул.. Мартиновича значилася як « Каличанка », а номер будинку 119 і це підтверджується архівною довідкою.

Її батьки проживали у власному будинку, що набув її батько ОСОБА_2 внаслідок договору про розподіл майна від 19.01.1928 року № 12440, про що стверджує архівна довідка № 1/807 від 16.08.2001 року, а також підтверджується перекладом з румунської на українську мову про реєстрацію права приватної власності за її батьком.

Її батько ОСОБА_4 помер 09.11.1978 року, мати ОСОБА_5 померла 19 листопада 1986 року, а рішення виконавчим комітетом Чернівецької міської ради № 104/6 було прийняте 14 березня 1972 року, тобто до смерті власника житлового будинку. Тому після смерті батьків вона вважала, що вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме будинком № 3 по вул.. Рилєєва відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР ( чинного на момент відкриття спадщини ) і таким чином вважала, що будинок є її приватною власністю.

Оскаржуваним рішенням від 14 березня 1972 року було незаконно позбавлено права власності її батька ОСОБА_4, який набув право власності внаслідок договору про розподіл майна від 19 січня 1928 року № 12440, внаслідок чого вона не змогла успадкувати вищевказане майно і тим було порушено її право на спадкування.

Вважає, що її протиправно позбавлено права власності, яке є непорушним. У її сім»ї ніхто не був притягнений до кримінальної відповідальності, отже не могла бути застосована конфіскація майна, а будинок вибув з її власності поза її волею.

Незаконно ставши власником будинку, відповідач не застосував ніяких заходів для збереження майна. Внаслідок цього будинок доведений до аварійного стану, розвалилася одна кімната, два сараї кладочка, стодола та криниця. У звязку з чим вона не може приватизувати будинок, оскільки аварійні обєкти не підлягають приватизації. Відповідач робить це упереджено, для того щоб виселити її в інше місце, а потім розпорядитися домоволодінням на власний розсуд. Внаслідок таких дій, залишкова вартість будинку згідно довідки КЖРЕП № 12 складає 3813 грн. 12 коп.

Будинок № 3 по вул.. Рилєєва розташований на земельній ділянці, яка знаходиться у її користуванні з 1953 року і таким чином її батька ОСОБА_4, а внаслідок цього і її оскаржуваним рішенням від 14.03.1972 року незаконно позбавили права власності на будинок.

На підставі викладеного просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 104/6 від 14 березня 1972 року про встановлення права власності на будинок № 3 по вул.. Рилєєва у м. Чернівці і визнати за нею право власності на цей будинок.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі і дала свої пояснення.

Представник відповідачів заявлених позовних вимог не визнала, просила відмовити у позові і дала свої пояснення.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, які маються в матеріалах справи суд вважає, що в позові позивачці слід відмовити.

Як вбачається з тексту рішення № 104/6 від 14 березня 1972 року виконавчого комітету Чернівецької міської ради « Про встановлення права власності на будинки за місцевою радою м. Чернівці » дане рішення було прийняте у відповідності до рішення виконкому обласної ради депутатів трудящих ся від 15 січня 1949 року № 26/2 та міськвиконкому № 111 від 17.02.1949 року, а також на виконання рішення міськвиконкому від 26.12.2969 року № 635/24 і при цьому керувалися п.4 Інструкції Міністерства комунального господарства та Верховного Суду Української РСР від 15/31 січня 1966 року про порядок реєстрації будинків у містах і селищах міського типу УРСР.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що її батько під час Великої Вітчизняної війни служив в румунській армії, яка була визнана окупаційною стосовно України. Після закінчення війни він в Україну не повернувся і помер 08 листопада 1978 року в м. Бухарест Румунія.

Таким чином, хоча станом на 1928 рік батько позивачки ОСОБА_4 і являвся власником земельної ділянки, яка була відведена під будівництво з будинком № 119, але він не використав цього права після встановлення Радянської влади на Буковині, тому як земельна ділянка так і будинок були націоналізовані і передані місцевій раді.

Таким чином, приймаючи рішення № 104/6 від 14 березня 1972 року, виконавчий комітет Чернівецької міської ради не порушив будь-чиїх прав, в тому числі і батька позивачки, а також її самої, рішення прийнято у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, підстав для визнання його незаконним немає, також немає підстав визнавати право власності на будинок за позивачкою, а тому позивачці слід відмовити в позові.

На підставі викладеного та ст.ст. 316,318,324,326,328,345 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,60,209,213,215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 104/6 від 14 березня 1972 року про встановлення права власності на будинок № 3 по вул.. Рилєєва в м. Чернівці та визнання права власності за нею на цей будинок відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Суддя Богдан С.І.