Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Пнівчук О.В., Шишка А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання протиправними дії і стягнення заборгованості зі щорічної допомоги на оздоровлення за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації на рішення Снятинського районного суду від 31 серпня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2007 - 2009 роки, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом III групи, тому, відповідно до статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року N 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон N 796-XII), має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Посилаючись на те, що розмір виплачуваної позивачці щорічної допомоги на оздоровлення не відповідає розміру встановленому Законом N 796-XII, ОСОБА_1 просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його усунути це порушення, провівши перерахунок у бік збільшення щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

___________________________________________________________________________

Справа № 22-а-1067/2011р. Головуючий у 1 інст. Собко В.М.

Категорія ----- Суддя - доповідач Фединяк В.Д.

Рішенням Снятинського районного суду від 31 серпня 2010 року позов задоволено. Визнано дії Управління щодо визначення розміру та порядку нарахування щорічної допомоги на оздоровлення й відмови у виплаті ненарахованої суми щорічної допомоги неправомірними.

Цим же рішенням суд зобовязав Управління праці та соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2007-2009 роки з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі представник Управління праці та соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалив помилкове рішення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи і перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є інвалідом 3 групи і віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням А N 127291 від 01.11.2001 р.

За змістом заперечення на позов, Управління праці та соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації, де позивачка перебуває на обліку, відповідачем ОСОБА_2 виплачувало у 2007 - 2009 роках щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N 836 від 26.07.96 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які є інвалідами 3 групи і віднесена до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає виплаті компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Наявність у позивачки права на призначення щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачці застосуванню підлягає стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з якої вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата, а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України N 836 від 26.07.96 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та N 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Крім того, розмір виплат, передбачених вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України, не відповідає визначеному Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміру, кратному мінімальній заробітній платі, яка збільшувалась в різні часи Законами України "Про встановлення мінімальної заробітної плати" на відповідні роки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом.

Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Таким чином, висновок суду щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині виплати позивачці грошової допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України N 836 від 26.07.96 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та N 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 31 серпня 2010 року в даній справі без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справіі може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

ОСОБА_3 Фединяк

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_4