Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-Ц-6128/ 2011 р.
Категорія: відшкодування шкоди
Головуючий 1 інст. - СугачоваО.О.
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії- Бурлака І.В., ОСОБА_1,

при секретарі Коршун І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

Володимирівни, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

17 листопада 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про відшкодування завданої з вини ОСОБА_2 в результаті залиття квартири позивачки 11915 грн. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

На обгрунтування позову послалася на те, що вона є власницею квартири № 89 за адресою м. Харків, вул.. Ак. Павлова, 140-«Г». З вини відповідачки, яка є власником квартири № 93, що знаходиться поверхом вище квартири позивачки, 15.08.2008 року внаслідок халатного користування системою водопостачання у квартирі відповідачки була залита водою квартира позивачки, що потребує відновлювального ремонту станом на день звернення до суду на суму 11915 грн. В результаті цього випадку позивачка перенесла душевні хвилювання, внаслідок погіршення умов проживання у своїй квартирі погіршився стан здоровя позивачки, що завдало позивачці моральної шкоди на суму 1000 грн.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не є належним позивачем по справі, оскільки не надала доказів того, що вона є власницею квартири № 89, розмір завданих збитків належним чином не підтверджений.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 9826 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому послалася на те, що суд порушив норми матеріального і процесуального права: не повністю дослідив наявні у справі докази, не об'єктивно оцінив надані сторонами докази, не з'ясував належним чином всі обставини по справі, висновок судового експерта є суперечливим, експерт не врахував 50% зношеність ушкодженого майна, право власності позивачки на свої квартиру належним чином не посвідчено, моральна шкода не доведена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, ще апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наявних у справі доказів суд першої інстанції правильно встановив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, де вона зареєстрована та постійно мешкає зі ОСОБА_4 Відповідачка є власницею приватизованої квартири № 93 в цьому ж будинку, де вона постійно зареєстрована і мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За актом від 18.08.2008 року, складеного працівниками Московської філії КП «Жилкомспервіс», після обстеження санітарно-технічного стану вказаної квартири встановлено пошкодження її приміщень внаслідок залиття з квартири № 93 (лопнув шланг холодної води під мийкою у кухні).

Оскільки відповідачка, чия квартира знаходиться над квартирою позивачки не надала суду належних та допустимих доказів, які б спростували зміст наявного у справі акту про залиття квартири, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України відповідачка повинна відшкодувати позивачці завдану цим залиттям матеріальну та моральну шкоду. Відомості про те, що позивачка є власницею вказаної квартири № 89 містяться у наявному в матеріалах справи технічному паспорті на цю квартиру (а с. 18-17) та підтверджений наданим третьою особою під час апеляційного розгляду справи відповідним свідоцтвом про право власності.

Той факт, що внаслідок цього залиття позивачка тривалий час мешкає у жилих приміщеннях, які потребують ремонту, вона змушена докладати додаткових зусиль для їх відновлення, об'єктивно свідчать про те, що згідно із положеннями п. З ч. 2 ст.. 23 ЦК України їй було завдано моральної шкоди, розмір якої суд першої інстанції відповідно до вказаної норми закону правильно визначив, виходячи із ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та характеру і тривалості душевних страждань, які було завдано позивачці, із врахуванням вимог розумності і справедливості, а доводи апелянта цих висновків не спростовують.

Разом з тим, визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого помилився при застосуванні норм матеріального права, що згідно з п.п. 1,4 ч. 1 сг 309 ЦПК України є підставами для зміни рішення.

Всупереч вимогам ст.. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди зводяться до стягнення витрат, які вона мусить зробити для відновлення ушкоджених внаслідок залиття приміщень своєї квартири.

Згідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому під реальними збитками частина друга вказаної статті Кодексу визначає втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому обґрунтовуючи свої висновки щодо розміру матеріальної шкоди суд не взяв до уваги, що визначена експертом вірогідна вартість матеріальної шкоди, 9826 грн., яка за поясненнями експерта у вартості матеріалів, що підлягають використанню при ремонтних роботах, враховує 50 % зношеність ушкоджених приміщень, - визначена у зведеному кошторисі із врахуванням 1638 грн. податку на додану вартість, який підлягає сплаті лише при фактичному виконанні ремонтних робіт організацією, яка є платником

цього податку, що у даному випадку не є доведеним фактом і тому ці витрати не можна визнати реальними (а.с. 63).

Виходячи з наведених обставин та правового обгрунтування слід визнати, що позивачка довела розмір завданої їй позивачкою матеріальної шкоди (збитків) лише у сумі: 9826 - 1638 = 8188 грн. Тому позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 8188 грн., рішення суду першої інстанції - відповідній зміні, а скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ст. 309, ст..ст. 316, 319-323, 325, 327 ЦГЖ України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2011 року змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди до розміру 8188 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак на протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: