Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М., Фінагеєва В.О.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського

районного суду Київської області від 14 квітня 2009 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 (правонаступники ОСОБА_4

Миколаївни) про встановлення факту вступу в управління і володіння спадковим

майном та про визнання права власності на спадкове майно.

Встановила:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому

просила поновити їй строк та надати додатковий строк для прийняття спадщини.

Посилалася на те, що 14 травня 2000 року помер її батько ОСОБА_4

ОСОБА_5 смерті батька залишилося спадкове майно, а саме квартира №2

будинку 9 по вул..Дніпровська в м.Вишгороді та земельна ділянка з будівлею в

садовому товаристві «Гідростробудівельник» по вул..Лісна,35.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька була вона та

його дружина ОСОБА_4М - по Уі частині всього спадкового майна.

Зазначала, що ОСОБА_4 відмовила її від прийняття спадщини,

посилаючись на те, що у майбутньому і так все майно перейде до неї. Оскільки з

відповідачкою були теплі та дружні стосунки, вона не зверталася за прийняттям

спадщини в порядку, передбаченому законом. Крім того, в відповідачкою

існувала домовленість, що сім»я позивачки переїде на постійне місце проживання

в м.Вишгород, після чого ОСОБА_4 переоформить усе майно на ОСОБА_1

Р.М.

ОСОБА_5 похорон батька позивачка повернулася до свого постійного місця

проживання, а саме в с.Новоявленка, Олександрійського району, Донецької

області.

У 2005 році відповідачка знаходилася у гостях у позивачки, обговорювали

питання про переїзд позивачки до м.Вишгорода, але після того, як остання

повернулася додому, надіслала лист, що у зв»язку з приїздом до неї родичів з

Росії, переїзд до неї слід відкласти. ОСОБА_5 цього, відповідачка взагалі перестала

уникати з позивачкою будь-яких розмов, у тому числі і про переїзд до

мюВишгорода.

Посилаючись на те, що відповідачка обманним шляхом успадкувала

належне їй спадкове майно. Звернутися до суду вона не могла, оскільки хворіла та

проживала на значній відстані від м.Вишгорода.

Позивачка просила встановити їй додатковий строк для прийняття

спадщини.

У ході розгляду справи, позивачка неодноразово уточнювала свої позовні

вимоги і остаточно просила поновити їй строк для звернення до суду, встановити

факт її вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за нею

право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на 1/4 частину квартири та

на 1/4 частину земельної ділянки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 квітня 2009 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду з підстав

невідповідності у та ухвалити нове рішення.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 29 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис

№187 від 06 серпня 2010 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Київської області від 17 серпня 2010 року провадження у справі за позовом

ОСОБА_1 зупинено до залучення до участі у справі правонаступників

ОСОБА_4

Відповідно до матеріалів спадкової справи №506/2010 до майна померлої

29 липня 2010 року ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини

вернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Свідоцтво про право на

спадщину за заповітом видане ОСОБА_3

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Київської області від 01.07.2011

року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 відновлено.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що 14 травня 2000 року помер батько позивачки

ОСОБА_7 ОСОБА_5 його смерті спадкоємцями першої черги за законом

була його дружина ОСОБА_4М та дочка ОСОБА_1, 1964 року

народження.

З матеріалів Спадкової справи померлого 14 травня 2000 року

ОСОБА_7 №198 видно, що з заявою про прийняття спадщини після

смерті чоловіка звернулася його дружина ОСОБА_4

13 квітня 2001 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на

спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Вишгородської державної

нотаріальної контори на спадкове майно, що складалося з */2 частини двокімнатної

квартири, житловою площею 27,0 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м., що

знаходиться за адресою Київська обл.., АДРЕСА_1,

земельної ділянки площею 0,061 га, розміщеної в садовому товаристві

«Гідробудівельник» на території Демидівської сільської ради та автомобіля марки

«ВАЗ 2101», випуску 1972 року, номерний знак НОМЕР_1».

29 липня 2010 року ОСОБА_4 померла.

Ухвалюючи рішення про відмову позивачці у задоволенні позову, суд

виходив з положень ст..ст.548, 549 ЦК України ( чинного на час смерті

ОСОБА_7П.) відповідно до яких, для прийняття спадщини необхідно,

щоб спадкоємець її прийняв : протягом шести місяців фактично вступив в

управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній

конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та дійшов

правильного висновку, що позивачка, відповідно до вимог закону, не надала

належних доказів про те, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7

М.П., померлого 14 травня 2000 року .

Доводи позивачки, що вона фактично вступила в управління та володіння

спадковим майном після померлого батька обґрунтовано відхилено судом,

оскільки спростовуються матеріалами справи ( позивачка на час смерті

спадкодавця постійно проживала в іншій місцевості, після похорон повернулася

до місця свого проживання, протягом 2000-2005 років приїздила декілька разів

до квартири в м.Вишгород, в якій проживала дружина померлого батька,

домовилася з останньою, що не буде приймати спадщину).

Посилання позивачки на те, що вона з поважних причин не звернулася з

заявою про прийняття спадщини в передбачені законом строки, не ґрунтуються

на матеріалах справи та наданих доказах.

Так, позивачка зазначала в позові, що вона добровільно відмовилася від

прийняття спадщини за домовленістю з ОСОБА_4, а матеріали справи

містять відповідні медичні довідки щодо хвороби ОСОБА_1 ( а.с.15-17) : в

2000 році хворіла з 26.09.по 25.10.2000 року, в 2007 році з 01.06.2007 року по

16.06.2007 рік та 10.08.2007року по 20.08.2007року, що не можна розцінювати як

поважність пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини після смерті

14.05. 2000 року спадкодавця ОСОБА_7

Відповідно до ч.З-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом

лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Сплив

позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою

для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної

давності, порушене право підлягає захисту.

Висновок суду про відсутність підстав для визнання поважними причин

пропущення позивачкою позовної давності для звернення до суду відповідає обставинам справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення

з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з

одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення

апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст. 307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 квітня

2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути

оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: