Справа № 2-77/11
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2011 року

Вінницький районний суд Вінницької області в складі :

головуючої судді Гриценко І.Г.

при секретарі: Манюк Л.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про визнання договору дарування частини будинку недійсним, поновлення пропущеного строку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про визнання договору дарування частини будинку недійсним.

Позивач ОСОБА_5 просить винести рішення яким визнати недійсним договір дарування 2/3 часток будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці, Вінницького району, укладеного 04.04.2006 року між ОСОБА_5 і неповнолітнім ОСОБА_7, посилаючись на те, що 04.04.2006 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори був посвідчений договір дарування частини будинку, що розташований в с. Зарванці по вул. П. Морозова, 8, зареєстровано в реєстрі за № 2-541.

Відповідно до даного договору ОСОБА_7 - онук позивача, отримав у власність 2/3 частки вищевказаного жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель.

В 2001 році на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за №1-3512, позивач ОСОБА_5 отримав 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в с.Зарванці по вул. П.Морозова,8, Вінницького району.

В 2006 році, коли стан здоров'я позивача погіршився, він вирішив скласти заповіт на все своє майно на свого сина ОСОБА_9, а останній взяв на себе зобов'язання доглядати позивача, повністю забезпечувати продуктами харчування та ліками.

Однак, син ОСОБА_9 запевнив батька ОСОБА_5 в тому, що немає ніякого сенсу складати даний заповіт, так як він і так є прямим спадкоємцем, тому, буде краще, якщо ОСОБА_5 підпише договір дарування часки будинку на ОСОБА_9

ОСОБА_9 запевнив позивача в тому, що останній буде проживати в будинку по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці стільки, скільки захоче, а ОСОБА_9 весь час на підставі укладеного договору буде надавати йому матеріальну допомогу.

04.04.2006 року позивач разом зі своїм сином ОСОБА_9 прийшли до державного нотаріуса Вінницької державної нотаріальної контори. З нотаріусом спілкувався ОСОБА_9, до себе нотаріус запросив лише тоді, коли був готовий договір дарування на 2/3 частки жилого будинку з часткою господарських будівель, що знаходиться в селі Зарванці, по вул.П.Морозова,8.

Нотаріус роз'яснила позивачу наслідки договору дарування, та спитала, чи хоче він подарувати своє житло, на що позивач повідомив, що так, та не читаючи договору, підписав вищевказаний договір дарування.

Однак, позивач ОСОБА_5 вважав, що він подарував свій будинок своєму синові - ОСОБА_9

Весь цей час позивач проживав в вищевказаному будинку, сплачував всі комунальні послуги та ніс витрати, які були необхідні для газифікації будинку та його експлуатації.

09 вересня 2010 року помер син позивача - ОСОБА_9

Через місяць після смерті ОСОБА_9, до позивача прийшла дружина померлого сина, та повідомила, що в найближчий час вона буде продавати будинок, в якому він проживає. На зауваження позивача про те, що він також має право на частку спадщини після смерті свого сина, невістка ОСОБА_6 пояснила, що договір дарування частки будинку оформлений не на сина ОСОБА_9, а на онука ОСОБА_7, а у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 неповнолітній, розпоряджатися майном має право вона, ОСОБА_6, як мати неповнолітнього сина (законний представник).

Вищевказана частина будинку є єдиним житлом позивача. Фактично позивач ОСОБА_5 залишається на старості років на вулиці, без можливості придбати інше житло.

Як зазначено в ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Також в судовому засіданні представники позивача збільшили позовні вимоги і просили поновити пропущений строк позовної давності звернення до суду, так як позивач пропустив його з поважних причин із-за юридичної необізнаності, та дізнався про те, що він підписав договір дарування не на сина, а на онука тільки після смерті сина восени 2010 року.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили в задоволені позову відмовити, так як договір дарування посвідчений нотаріусом в присутності дарувальника і обох батьків (сина та невістки позивача) обдарованого, який являється їх неповнолітнім сином, і зареєстрований на імя обдарованого в КП ВООБТІ 10.05.2006 року, з яким був згодний і не оспорював позивач. Пояснили, що немає будь-яких підстав для визнання договору дарування недійсним, що викладено в письмовому запереченні. Також подали заяву про застосування до вимог позивача сплив строків позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом були залучено третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідача нотаріуса Вінницької райдержнотконтори ОСОБА_10 та службу у справах дітей Вінницької РДА.

Державний нотаріус Вінницької райдержнотконтори ОСОБА_10 пояснила, що позовні вимоги не обґрунтовані, нею вчинено договір дарування відповідно до вимог чинного законодавства, про що оговорено в тексті договору, позивач розумів значення свої дій по вчиненню договору дарування та його наслідки, які йому нею були розяснені.

Представник служби у справах дітей Вінницької РДА у вирішенні спору сторін покладається на думку суду.

Допитані в судовому засіданні свідки за клопотанням позивача пояснили, що очевидцями договору дарування не були. Дали пояснення, якими підтвердили пояснення позивача про місце його проживання, що він зловживав спиртними напоями і інше.

Допитані свідки за клопотанням представників відповідача також дали пояснення, про відомі їм обставини зі слів щодо вчиненого договору дарування.

Заслухавши пояснення усіх учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, а саме: договір дарування частини будинку,реєстраційне посвідчення, технічний паспорт на житловий будинок, довідки Якушинецької сільської ради, та інші матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду, та про визнання недійсним договору дарування необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.04.2006 року державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори було посвідчено договір дарування частини будинку, між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ОСОБА_9, що діють від імені малолітнього ОСОБА_7, згідно якого дарувальник ОСОБА_5 передав безоплатно у власність обдарованому ОСОБА_7 2/3 частини жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, в с.Зарванці по вул.П.Морозова,8 Вінницького району, який зареєстровано в реєстрі за № 2-541 (а.с.8-9, 131, 161). Також даний договір зареєстрований в КП ВООБТІ 10.05.2006 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Суду стороною позивача не надано доказів відповідно до вимог ст.60 ЦПК України в підтвердження своїх вимог.

Пояснення позивача про те, що він зловживав спиртним і внаслідок чого вчинив договір дарування житлового будинку та що вчиняв дарування будинку на сина а не на онука, так як був у нотаріуса лише сам позивач та його померлий син, не відповідають дійсності, і не можуть бути взяті судом як доказ в доведеність вимог позивача, оскільки в нотконторі при укладанні договору дарування частини будинку були присутні позивач ОСОБА_5, його син ОСОБА_9, і невістка ОСОБА_6 (батьки неповнолітнього обдарованого ОСОБА_7, що підтверджується їх власноручними підписами в договорі дарування, що завірені державним нотаріусом. Вказані в договорі дарування обставини щодо підписання його трьома особами (ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_6В.) були достовірно відомі позивачу, який не дав належних доказів в спростування цих обставин.

Також судом встановлено, що обдарований неповнолітній ОСОБА_7 проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1, право власності в якій належить по ? частці кожному члену сімї: йому, його батькам ОСОБА_6, ОСОБА_9, та бабусі ОСОБА_1 (дружині позивача).

Позивач ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_1 фактично проживає в теперішній час в 2/3 частках будинковолодіння в с.Зарванці по вул.П.Морозова,8 Вінницького району, де й проживав постійно до і після вчинення договору дарування, який оспорюється. В вказаному будинку значиться зареєстрований згідно домової книжки один позивач - ОСОБА_5 (а.с.16-19). Також встановлено, що в Замостянському РЕМ та газовій конторі за споживачем відповідно до відкритих рахунків являється по теперішній час позивач ОСОБА_5 (а.с.23,24), який користується послугами та проводить оплату за них.

Однак, суд вважає, що з викладених підстав неможливо визнати недійсним договір дарування, вчинений без порушення вимог закону, та який оспорюється тільки в звязку зі смертю сина позивача, на грунті виникшої неприязні в родині позивача, та переживання ОСОБА_5 залишитись взагалі без житла в віці 69 років, оскільки від односельчан він почув про намір невістки з онуком продати будинок та виселити його з дружиною, а спільне проживання їх в частці належній дружині в квартирі в м.Вінниці разом з онуком і невісткою неможливе.

В задоволенні вимог позивача про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.ст.258, 728Ц К України, встановлюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік до вимог про розірвання договору дарування. Перебіг позовної давності, у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України розпочинається від дня коли особа довідалася чи могла довідатися про порушення свого права. Позивачем не надано належних доказів в підтвердження поважності причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом. Суд вважає, що позивач ОСОБА_5 мав би довідатися про порушення свого права в момент підписання договору дарування, що підтверджується п.15 договору дарування, в якому зазначено: «Підписання цього договору буде свідчити про те, що цей договір нами, дарувальником та обдаровуваним, особисто прочитано, зміст цього документу нам зрозумілий, і відповідає нашій волі, а предмет дарування 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель під номером 8 по вул.П.Морозова в с.Зарванці Вінницького району, фактично прийнятий обдаровуваним», договір дарування було посвідчено нотаріусом 04.04.2006 року. Тому, сплинув не лише спеціальний строк позовної давності 1 рік, а й загальний строк позовної давності 3 роки.

Крім того, представником відповідача подана заява про застосування позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведені обставини, матеріали справи, та пояснення усіх учасників процесу, з врахуванням того, що позивачем не надано доказів а ні в підтвердження позовних вимог щодо визнання договору дарування 2/3 часток будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці, Вінницького району недійсним, а ні в підтвердження поважності пропущеного строку звернення з позовом до суду та поновлення пропущеного строку, суд вважає що в задоволенні позову ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Суд, керуючись ст.ст. 203, 257, 258, 261 ч.1, 267 ч.4, 717, 719, 720, 728 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, про поновлення пропущеного строку звернення з позовом до суду, та про визнання недійсним договору дарування 2/3 часток будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул.П.Морозова,8 в с.Зарванці, Вінницького району, Вінницької області, укладеного 04.04.2006 року між ОСОБА_5 і неповнолітнім ОСОБА_7 в інтересах якого діяли батьки ОСОБА_9 і ОСОБА_6, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: