Справа № 22-ц-5646/11 Головуючий у І інстанції Дзюба Н. М.
Категорія 38 21.10.2011
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: судді Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Панасюка С.П.,

при секретарі Сашко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області, треті особи ОСОБА_2, Макарівська районна державна нотаріальна контора Київської області, КП КОР «Макарівське БТІ», про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У 2008 році ОСОБА_3 звернулася до Макарівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 1998 року вона проживала однією сім»єю з ОСОБА_4, померлим 07 грудня 2006 року, факт чого встановлено рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2007 року. 01 червня 2007 року позивач подала до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття після смерті ОСОБА_4 спадщини, до складу якої входить право приватної власності померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,62 га, розташовану на території Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області. Державний акт на право приватної власності на землю на вищевказану земельну ділянку було видано на ім»я ОСОБА_5 30 березня 2001 року на підставі рішення 19-ої сесії Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області. ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 13 серпня 1966 року по день її смерті - 23 березня 1998 року. В зв»язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_5 був виданий вже після її смерті, ОСОБА_4 отримав його і вступив у фактичне управління ним, набувши право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Оскільки інших спадкоємців за законом у ОСОБА_4 не було, а оформити право власності на земельну ділянку в державній нотаріальній конторі позивач не може в зв»язку з видачею Державного акту на право власності на землю ОСОБА_5 після смерті останньої, позивач і просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,62 га, розташовану на території Новосілківської сільської ради Макарівського району Київської області, належну на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30 березня 2001 року, в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивачем було збільшено розмір позовних вимог та поставлено перед судом питання про визнання за нею права власності на домоволодіння за № 52 по вулиці Шевченка в селі Новосілки Макарівського району Київської області в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на жилий будинок з надвірними будівлями в селі Новосілки Макарівського району Київської області, вулиця Шевченка, 52, вартістю 7649 грн. та земельну ділянку площею 1,62 га на території Новосілківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вартістю 13506 грн. 28 коп. Жилий будинок А дерев»яний, під залізною покрівлею, жилою площею 23,5 кв.м., 1950 року забудови, сарай Б, погріб з шийкою В.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, третя особа ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту прийняття спадщини позивачем ОСОБА_3 після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як особи, яка проживала з ними на день їхньої смерті та являється спадкоємцем четвертої черги за законом.

Однак колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки він прийнятий з порушенням норм матеріального права, що вбачається з наступного.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В ст. 1264 ЦК України передбачене право на спадкування у четверту чергу осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим та відповідно до покладеного на сторін ст. 60 ЦПК України обов»язку по доказуванню своїх вимог чи заперечень, позивачу ОСОБА_3 для включення її до четвертої черги спадкоємців за законом необхідно довести факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім»єю не менше як п»ять років до часу відкриття спадщини.

Натомість рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2007 року, яким було встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім»єю з померлим 07.12.2006 року ОСОБА_4 з 1998 року до дня смерті останнього (а.с.13, 135), яким позивач обґрунтовувала свої вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, було скасовано ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2008 року з направленням справи на новий розгляд до того ж суду іншим суддею (а.с.136). В подальшому, ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2009 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 було залишено без розгляду відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України (а.с.137). Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вищевказану ухвалу суду першої інстанції про залишення без розгляду її заяви ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 червня 2009 року було відхилено, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 25 березня 2009 року залишено без змін (а.с.138).

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_3 на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України, судами першої та апеляційної інстанцій заявнику було роз»яснене право подачі до суду позову на загальних підставах.

Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з окремим позовом про встановлення факту проживання однією сім»єю або з заявою про збільшення розміру позовних вимог в рамках цивільної справи за її позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом до суду не зверталась.

Будь-яких інших переконливих доказів на підтвердження підстав її позовних вимог позивачем ОСОБА_3 надано не було. Зокрема, посилання суду першої інстанції на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтверджували факт проживання позивача з померлим ОСОБА_4, не мають жодного правового значення, оскільки судом вимога про встановлення факту проживання однією сім»єю не розглядалася в зв»язку з її незаявленням позивачем.

Суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув, в зв»язку з чим дійшов помилкового висновку про доведеність факту прийняття спадщини позивачем ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як особи, що проживала з ними однією сім»єю не менше як п»ять років до дня відкриття спадщини. Таким чином і висновок суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно є необґрунтованим та помилковим, оскільки факт відношення останньої до четвертої черги спадкоємців за законом нею доведений не був.

При таких обставинах, в зв»язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, рішення суду про задоволення позову відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: