Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-942/11
РІШЕННЯ

Іменем України

05.07.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 25 липня 2010 року помер її батько ОСОБА_4 7 жовтня 2005 року він склав заповіт, згідно з яким все належне йому на день смерті майно заповів своєму синові ОСОБА_3 До складу спадкового майна входить жилий будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності та земельна ділянка площею 505 кв.м., що належала йому на підставі Державного акту на право власності на землю від 5 серпня 2004 року. Цей заповіт повинен бути визнаний частково, а саме в ? частині недійсним з таких підстав. Будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка належав на праві спільної сумісної власності її батькам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки був збудований ними в період шлюбу, зареєстрованому 27 листопада 1954 року.

3 квітня 2001 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: ? частину жилого будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, автомобіль ВАЗ 21-06, державний номер НОМЕР_1 (частку у спільному сумісному майні подружжя) та на ? частину будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві, що належав померлій на праві особистої власності.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась в рівних частках, були чоловік померлої ОСОБА_4, та вони, діти померлої, вона та її брат ОСОБА_3

Спадщину в установленому законом порядку відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла лише вона шляхом подання заяви в Києво-Святошинську державну нотаріальну контору.

ОСОБА_3 спадщину не прийняв, оскільки він не вчинив жодної дії, що свідчить про прийняття спадщини.

Чоловік померлої (її батько) ОСОБА_4 відмовився від спадщини на її користь відповідно до вимог ст. 553 ЦК України. Внаслідок його відмови від прийняття спадщини Києво-Святошинська державна нотаріальна контора 26 грудня 2001 року видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві та їй видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_2 за реєстром № 2584.

Свідоцтво про право на спадщину на ? частину будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка (частину у спільному майні подружжя) їй не було видано.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Відповідно до п. 111 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 14 червня 1994 року № 18/5, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Тож, прийнявши частину спадщини у вигляді ? частини будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві та автомобіль ВАЗ 21-06, державний номер НОМЕР_1, вона прийняла у тому числі і належну ОСОБА_5 ? частину будинку № 4, по вул. Кірова в м. Боярка.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України спадкоємець при відмові від спадщини втрачає право на всю належну йому частку спадщини. Спадкоємець, що відмовився від частини спадщини, вважається таким, що відмовився від усієї спадщини.

За таких обставин ОСОБА_4 втратив право на частку у спадщині на будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 Отже, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, входить не будинок в цілому, а лише ? частина цього будинку. Відтак ОСОБА_3 має право на ? частину спадкового будинку.

Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України в редакції 25 жовтня 2001 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Тож з переходом до неї ? частини будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 до неї перейшло право користування ? частиною земельної ділянки площею 505 кв.м., на якій він розташований.

Отже, при приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки площею 505 кв.м. по вул. Кірова, 4 в м. Боярка вона також набула права власності на ? частину земельної ділянки. Відтак відповідач за заповітом ОСОБА_4 набув права власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. по вул. Кірова, 4 в м. Боярка.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати заповіт, складений ОСОБА_4 7 жовтня 2005 року на користь ОСОБА_3 в ? частин недійсним, визнати за нею право власності на ? частину будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. в м. Боярка, вул. Кірова, 4.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 19 січня 2011 року заборонено Києво-Святошинській державній нотаріальній конторі проводити будь-які дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, який помер 25 липня 2010 року.

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом, у якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину банківських вкладів його матері ОСОБА_5 в Ощадному банку СРСР № 07900439, № 481 та № 010699, як такого, що фактично вступив у володіння спадковим майном, визнати за ним право на 1/12 частин будинку № 43 по вул. Тутковського в м. Києві, який належав його матері ОСОБА_5 на праві особистої власності, визнати за ним право на 2/3 частин автомобіля ВАЗ 21-06, державний номер НОМЕР_1, визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом, реєстрові № 2582 та № 2584, визнати за ним право на будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, визнати за ним право на земельну ділянку площею 0,0564 га по вул. Кірова в м. Боярка.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом прийнято до спільного розгляду і обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

17 лютого 2011 року в судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 подала суду заяву, у якій просила залишити позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про визнання заповіту ОСОБА_4 від 7 жовтня 2005 року на імя ОСОБА_3 в ? частині недійсним без розгляду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 17 лютого 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про визнання заповіту ОСОБА_4 від 7 жовтня 2005 року на імя ОСОБА_3 в ? частині недійсним залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У лютому 2011 року ОСОБА_1 подала суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначала, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 1954 року. Рішенням виконкому Боярської міської ради від 11 травня 1957 року та згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 8 червня 1957 року ОСОБА_4 надано право на забудову жилого будинку на земельній ділянці площею 549 кв.м. по вул. Кірова, 67 (тепер Кірова,4). Це свідчить про те, що будинок зведено батьками у період шлюбу, а відтак відповідно до ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року він є спільним сумісним майном подружжя.

Отже, у суду є підстави для визнання будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Спадщину вона прийняла відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року шляхом подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням відмови ОСОБА_4 від спадщини на її користь, а також відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини, вона прийняла ? належних ОСОБА_5 грошових внесків в Ощадбанку № 4394/0285 на її особових рахунках; 07900439, № 481 та № 010699 (частку у спільному майні подружжя). Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка обєктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину грошових внесків в Ощадбанку № 5394/0285 на особових рахунках ОСОБА_5 № 07900439, № 481 та № 010699.

2 червня 2011 року в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_3 та його представник подали суду заяву, у якій ОСОБА_3 просив залишити його зустрічну позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 2 червня 2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за законом залишено без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що з 27 листопада 1954 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В шлюбі у них є діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про смерть 3 квітня 2001 року померла ОСОБА_5 Із заявою 18 вересня 2001 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1

В поданій заяві 18 вересня 2001 року чоловік померлої ОСОБА_4 від належної йому частки в спадщині, що залишилась після смерті дружини, відмовився на користь дочки ОСОБА_1.

В поданій до нотаріальної контори заяві 25 грудня 2001 року син померлої ОСОБА_3 спадщину, що залишилась після смерті матері ОСОБА_5, не приймав і не претендував на неї, просив оформляти спадщину без урахування його інтересів.

Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 235 за 2001 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлої 3 квітня 2001 року ОСОБА_5.

26 липня 2010 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся 12 жовтня 2010 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори син померлого ОСОБА_3 За життя ОСОБА_4 7 жовтня 2005 року склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своєму сину ОСОБА_3

13 жовтня 2010 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори і його дочка ОСОБА_1. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 494 за 2010 рік Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори до майна померлого 25 липня 2010 року ОСОБА_4.

Судом встановлено, що за життя подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рішенням виконкому Боярської міської ради від 11 травня 1957 року та згідно з договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 8 червня 1957 року ОСОБА_4 надано право на забудову жилого будинку на земельній ділянці площею 549 кв.м. по вул. Кірова, 67 (в даний час вул. Кірова,4).

Згідно відповіді КП „Бюро технічної інвентаризації Києво-Сятошинської районної ради Київської області від 24 червня 2011 року № 71610/2480 домоволодіння № 4 в м. Боярка по вул. Кірова зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Боярською міською державною нотаріальною конторою за № 1037 від 3 червня 1959 року.

Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України майно, набуте подружжям в період шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказаний жилий будинок побудований батьками позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому на підставі вимог ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року даний жилий будинок є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_1 своєчасно звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свої матері ОСОБА_5, що відповідає вимогам ст. ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року. За таких обставин, суд, враховуючи, що в своїх заявах до нотаріальної контори чоловік померлої ОСОБА_4 та син померлої ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, тому суд дійшов висновку, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла у встановленому законом порядку лише її дочка ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частину жилого будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, якій вказана ? частина жилого будинку належала на праві власності у спільному майні подружжя. Також суд визнає за ОСОБА_1 право власності на ? частину грошових внесків у Ощадбанку, які містяться на особових рахунках ОСОБА_5 № 07900439, № 481 та № 010699, в порядку спадкування за законом після померлої 3 квітня 2001 року ОСОБА_5.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після подання зави до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 спадкові права на спірний жилий будинок не оформила до даного часу. Після смерті ОСОБА_5 її пережившому чоловіку ОСОБА_4 рішенням ІІ пленарного засідання ХХХІ сесії ХХІV скликання № 31/500 Боярської міської ради Києво-Святошинського району від 5 серпня 2004 року передано безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 550 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в м. Боярка вул. Кірова, 4.

9 червня 2005 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 344321 в тому, що на підставі рішення Боярської міської ради від 5 серпня 2004 року (31 сесія 24 скликання) він є власником земельної ділянки площею 0,0564 га, яка розташована в м. Боярка вул. Кірова, 4, цільове призначення (використання) земельної ділянки -будівництво та обслуговування жилого будинку.

За життя ОСОБА_4 7 жовтня 2005 року склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав своєму сину ОСОБА_3 За життя свого батька ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_1 не ставила питання про набуття нею права власності на вказану земельну ділянку після смерті своєї матері. ОСОБА_4 одноосібно скористався правом приватизувати дану земельну ділянку і одержав за життя Державний акт на право власності на земельну ділянку та став власником даної земельної ділянки на підставі вимог ст. 125 Земельного кодексу України. Позивачка ОСОБА_1, прийнявши спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5, дії батька щодо приватизації всієї земельної ділянки біля спірного будинку та набуття права власності на всю земельну ділянку на його імя не оспорювала. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину земельної ділянки площею 505 кв.м. в м. Боярка, вул. Кірова, 4 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Доводи відповідача ОСОБА_3 та його представника в заяві про застосування судом строку позовної давності, необгрунтовані, оскільки суд вважає, що ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вона своєчасно в передбачений законодавством строк звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частин відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Керуючись ст. ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст. ст. 529, 548, 549, 561 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 60, 73, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати будинок № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину жилого будинку № 4 по вул. Кірова в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, право власності на ? частину грошових внесків у Ощадбанку, які містяться на особових рахунках ОСОБА_5 № 07900439, № 481 та № 010699, в порядку спадкування за законом після померлої 3 квітня 2001 року ОСОБА_5.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.