Справа №2-5581/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Івановій І.І.

з уч.адвокатів :ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння, посилаючись на те, що відповідачу рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області №6 від 20 березня 1991 року для будівництва житлового будинку та господарських будівель була надана земельна ділянка площею 1200 кв.м. по вул.Дружби в сел.Кіровське Дніпропетровського району та області. 11 лютого 1974 року виконком Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області уклав з ОСОБА_4 договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва індивідуального житлового будинку, сараю для інвентаря та палива, літньої кухні, гаража та вбиральні та йому був наданий план земельної ділянки та типовий проект будівництва будинку.

16 січня 1993 року позивачкою було зареєстровано шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м.Дніпропетровська, актовий запис №38.

В березні 1994 року позивачка продала ОСОБА_5 за суму 2600 дол.США, належний їй до шлюбу дачний будинок в с/т Славутичта на ці кошти, починаючи з 1994 року, перебуваючи у шлюбі, на наданій відповідачу земельній ділянці вони почали будівництво житлового будинку. В подальшому придбання будівельних матеріалів та оплата праці найнятих робітників здійснювалась за спільні сімейні кошти. Будівництво будинку було завершено в 1999 році.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2005 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано та 20.06.2007 року Красногвардійським районним відділом РАГС Дніпропетровського РУЮ, актовий запис №217 відповідачу було видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням зареєструвати домоволодіння, для того щоб можливо було розділити спільне майно, але він ухиляється від узаконення будинку.

Наприкінці 2010 року відповідач оформив домоволодіння на своє імя, але він ухиляється від добровільного поділу домоволодіння, не оформлює частину домоволодіння на її імя, а тому вона і звертається до суду з вказаним позовом.

Позивачка вважала, що вказане домоволодіння є спільно нажитим майном подружжя, оскільки вона було збудоване на спільні сімейні кошти у період шлюбу, а тому вона просила суд визнати домоволодіння №15 по вул.Дружби в сел.Кіровське спільним майном подружжя, розділити його, визнавши за відповідачем право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння, а за нею визнати право власності на 2/3 частини, відступивши від принципу рівності часток, оскільки з нею проживає їх спільна з відповідачем неповнолітня донька Анастасія, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, крім того, вона у будівництво будинку вклала особисті дошлюбні кошти, отримані від продажу особистої дачі.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, також просила поновити їй строк позовної давності, оскільки домоволодіння було зареєстровано у 2010 році в органах БТІ, а тому вона до його реєстрації була позбавлена можливості звернутись з вказаним позовом до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи проти визнання домоволодіння спільною власністю подружжя, але пояснивши, що про продаж дачного будинку та вкладених позивачкою особистих коштів в будівництво він не знає, заперечує вказаний факт, а навпаки він у 1991 році брав ссуду в банку в розмірі 10 000 крб. та за рахунок власних коштів закупив будівельні матеріали, ще до знайомства та одруження з позивачкою, а тому просив розділити домоволодіння визнавши за позивачкою право власності на 1/3 частину домоволодіння, а за ним на 2/3 частини, оскільки будівництво він розпочав з 1991 року до одруження з позивачкою, та до отримання свідоцтва на право власності на житловий будинок у 2010 році, він за власні кошти здійснював будівництво та ніс відповідні фінансові витрати, які були повязані з отриманням свідоцтва на право власності на нерухоме майно . Третя особа КП БТІнадали судові листа з проханням розглянути справу у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та їх представників , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Встановлено, що сторони з 16 січня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них мається неповнолітня донька Анастасія, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства.

Відповідачу рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області №6 від 20 березня 1991 року для будівництва житлового будинку та господарських будівель була надана земельна ділянка площею 1200 кв.м. по вул.Дружби в сел.Кіровське Дніпропетровського району та області. 11 лютого 1974 року виконком Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та області уклав з ОСОБА_4 договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки за вказаною адресою для будівництва індивідуального житлового будинку, сараю для інвентаря та палива, літньої кухні, гаража та вбиральні та йому був наданий план земельної ділянки та типовий проект будівництва будинку.

На вказаній земельній ділянці сторони за спільні сімейні кошти у період шлюбу побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: прибудова, гараж, літня кухня, сарай, вбиральня, літній душ, навіс, колонка, огорожа, хвіртки, ворота, огорожа, цоколь, хвіртки, огорожа, що підтверджується технічним паспортом на будинок, де вказано рік будівництва будинку та господарських споруд - 1997 рік.

20.06.2007 року сторонами отримано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного Кодексу до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Рішенням Кіровської селищної ради від 18 серпня 2010 року №90 ОСОБА_4 було узаконено самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Дружби,15 в сел.Кіровське та 30.09.2010 року ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Дружби, 15 в сел.Кіровське Дніпропетровського району та області.

Таким чином, суд вважає пропуск позивачкою строку для звернення до суду поважною та вважає за необхідне поновити їй процесуальний строк для звернення до суду з позовом про поділ майна.

Враховуючи викладене, надані позивачкою квитанції, чеки та накази на відпуск будівельних матеріалів датовані 1993-1994 роком, рік будівництва домоволодіння -1997 року, тобто у період шлюбу, а також те, що відповідач у наданому письмовому відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні, позовні вимоги позивачки у частині визнання домоволодіння №15 по вул.Дружби в сел. Кіровське спільною власністю подружжя визнав та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає позовні вимоги позивачки у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст.372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2-3 ст.72 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо відступу від принципу рівності часток та збільшення її частки у спільному майні подружжя не обґрунтовані, оскільки сторонами не було надано доказів вкладення особистих коштів у будівництво будинку, посилання позивачки на те, що з нею проживає неповнолітня донька, яка є інвалідом дитинства, суд також не враховує при визначенні розміру часток, оскільки позивачка з позовом до відповідача на стягнення аліментів на її утримання не зверталась, доказів не надання матеріальної допомоги відповідачем на її утримання або недостатнього розміру її забезпечення також суду не надано.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, та вважає визнати за позивачкою право власності на ? частину спірного домоволодіння .

Керуючись ст.ст.10,27,31,57,88,215,223 ЦПК України, ст.267,331,372 ЦК України, ст.69,70,72 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати домоволодіння , що розташоване за адресою: смт.Кіровське Дніпропетровського району/області ,вул. Дружби №15 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: смт.Кіровське Дніпропетровського району/області ,вул. Дружби №15 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1820 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Озерянська Ж.М.