Апеляційний суд Харківської області
Справа 22-Ц-1337/2011 р.
Головуючий 1 інстанції - Оксененко В. А
Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в

складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління комунального майна і приватизації Харківської міської ради про поновлення порушеного права і визнання приватизації квартири недійсною та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

02.07.2010 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом - квартирою № 243 по вул.. Познанській, 3 у м. Харкові, посилаючись на те, що вони є власниками вказаної квартири, а відповідачка з вересня 2009 року добровільно її залишила і переїхала до чоловіка, в ній більше не проживає.

ОСОБА_3 позов не визнала, 04.08.2010 року предявила зустрічний позов про поновлення порушеного права, визнання приватизації житла недійсною, вселення, посилаючись на наступні обставини. Вона у спірній квартирі постійно проживає та зареєстрована з 2002 року. Рішенням Московського райвиконкому м. Харкова у жовтні 2003 року були розділені особові рахунки і вона визнана наймачем кімнати літ. 6 площею 10,3 кв.м у спірній квартирі, а позивачку з сином - наймачем іншої кімнати площею 17 кв.м. Свою кімнату вона не залишала, оскільки не має іншого житла, а навпаки у липні 2010 року після повернення з відпочинку вона не змогла увійти до квартири, оскільки позивачі змінили замок і не надали їй від нього ключів. Вона зразу звернулася із заявою про

порушення свого права до КП «Жилкосервіс» та до міліції і тоді їй стало відомо про те, що спірна квартира без її відома та з підробкою документів у 2003 році була приватизована позивачами на своє ім'я.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свій позов підтримали, зустрічний позов не визнали, підтвердили факт розподілу у 2003 році особових рахунків між сторонами, внаслідок чого вони стали наймачами кімнати площею 17 кв.м. у спірній квартирі та свою наступну приватизацію спірної квартири без участі та без повідомлення відповідачки.

Представник Управління комунального майна і приватизації Харківської міської ради у своїх письмових поясненнях вказав, що при приватизації квартири АДРЕСА_1 до відділу приватизації житлового фонду 20.10.2003 року було подано заяву на приватизацію від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та довідку про склад сімї та займані приміщення, згідно якої у квартирі на той момент були зареєстровані лише вказані особи.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено її порушене право і визнано недійсними свідоцтво про право власності на житло від 13.11.2003 року, розпорядження від 13.11.2003 року № 8763-ііі-1 Управління комунального майна й приватизації Харківської міської ради про приватизацію спірної квартири на ім'я позивачів.

Вселена відповідачка до кімнати літ. 6 площею 10,3 кв.м. у спірній квартирі.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в апеляційній скарзі поставили питання про його скасування та ухвалення нового рішення на їх користь, посилаючись на його незаконність.

При цьому вони вказали, що суд не взяв до уваги надані позивачами письмові докази про те, що відповідачка на день спірної приватизації квартири не була громадянкою України і тому згідно до діючого законодавства не мала права її приватизувати, що вона за захистом своїх прав до органу міліції не зверталася, за місцем своєї реєстрації ніякої кореспонденції не отримувала і не замовляла. Натомість, відповідачка зареєструвала шлюб, змінила свою фамілію та переїхала до свого чоловіка за іншою адресою.

ОСОБА_3 заперечила проти задоволення скарги з тих підстав, що всі зазначені у скарзі докази були досліджені судом, при цьому їх зміст спростовуються іншими наявними у справі доказами, висновки суду з цього приводу належним чином вмотивовані і обгрунтовані, на підставі чого відповідачка просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності вважається розірваним з дня вибуття.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані 3 особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Рішенням Московського райвиконкому м. Харкова № 347/71 від 07.10.2003 року ОСОБА_1 визнана наймачем кімнати площею 17,1 кв.м. в зазначеній квартирі на сімю з сином ОСОБА_2, а ОСОБА_3 - наймачем кімнати площею 10,3 кв.м.

Оскільки, як безспірно було встановлено судом, при приватизації у листопаді 2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надали органу приватизації відомості про те, що у спірній квартирі були зареєстровані лише вони, і при цьому вони з порушенням приписів закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не отримали згоду на таку приватизацію від ОСОБА_3, внаслідок чого приватизували у спірній квартирі й кімнату площею 10,3 кв.м., якою після розподілу особистих рахунків мали право користувалися не

позивачі, а відповідачка, чим в цьому були порушені її права, які підлягають захисту шляхом визнання недійсним правочину, на підставі якого відбулася незаконна приватизація, - суд обґрунтовано та відповідно до підстав, передбачених ст.. 215, 230 ЦК України, визнав приватизацію спірної квартири недійсною.

Судом також безспірно було встановлено, що у липні 2010 року позивачі змінили замок на дверях спірної квартири, ключі від нього відповідачці не дали, внаслідок чого остання була позбавлена можливості користуватися квартирою.

Оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 добровільно вибула на інше постійне місце проживання, з урахуванням того, що позивачі не є наймодавцями кімнати літ. 6 площею 10 кв.м., право користування якою має відповідачка, суд правильно дійшов висновку про необхідність поновлення її житлових прав, передбачених ст.ст. 9, 61, 63 ЖК України.

Посилання в апеляційній скарзі на лист із Московського РВ ХМУ ГУАМСУ в ХО, згідно якого ніяких заяв та звернень від ОСОБА_3 за 2010 рік не надходило, на відповідь із Поштамту про те, що за період з 01.10.2009 по 01.10.2010рр. рекомендована кореспонденція на адресу спірної квартири на імя ОСОБА_3 не надходила, періодичні видання не виписувалися, електронні перекази не виплачувалися, а також - на висновки прокурорської перевірки про зміну місця постійного проживання відповідачки - зазначеного висновку суду не спростовує, оскільки ці докази не є достатніми та безспірними для такого висновку і спростовуються іншими доказами з цього приводу, які належним чином досліджені судом, висновки суду та належним чином вмотивовані і відповідають вимогам ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 319-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, однак протягом 20 днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: