АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2376/11 Номер провадження 22-ц/2595/11Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Панченка О.О.

суддів: Прядкіної О.В., Дорош А.І.

при секретарі: Амеліній М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою директора Агрофірми «Вересень» ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 1 червня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Агрофірми «Вересень», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Агрофірми «Вересень», в якому просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшодувати 5000 грн. моральної шкоди, обгрунтовуючи позовні вимоги незаконними діями відповідача по звільненню його з посади охоронника.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 1 червня 2011 року позов ОСОБА_3 до Агрофірми «Вересень», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ №24 від 27.01.2011 року Агрофірми «Вересень» про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді охоронника тракторної бригади Агрофірми «Вересень» з 27.01.2011 року.

Стягнуто з Агрофірми «Вересень» на користь ОСОБА_3 4030, 35 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Агрофірми «Вересень» на користь ОСОБА_3 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Агрофірми «Вересень» на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати на інфрмаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, директор Агрофірми «Вересень» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задовленні позову за безпідставністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на посаді охоронника тракторної бригади у Агрофірмі «Вересень» з 21.02.2008 року. У звязку з прогулом без поважних причин був звільнений із займаної ним посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України наказом директора Агрофірми «Вересень» №24 від 27.01.2011 року.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили факт невиходу на роботу позивача через усне розпорядженням керівництва про припинення з ним трудових відносин.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитися не може.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з технічного запису судового засідання від 11.05.2011 року покази свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і зроблені ними висновки про недопуск ОСОБА_3 до роботи відповідачем, зроблені лише зі слів позивача. Дані особи не являються працівниками Агрофірми «Вересень».

Окрім того, висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем встановленого законодавством порядку звільнення в розумінні ч.1 ст. 149 КЗпП України щодо обовязкового отримання письмових пояснень від порушника дисципліни, спростовуються наяними в матеріаліх справи письмовими доказами. Зокрема, листом від 24.01.2011 року за вихідним №62, яким директором Агрофірми «Вересень» повідомлено ОСОБА_3 про необхідність надання письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці з 27.12.2010 року по 23.01.2011 року та попереджено про можливість звільнення (а.с. 9), а також заявою ОСОБА_3 від 24.01.2011 року адресованою директору Агрофірми «Веренсень» ОСОБА_2, якою надано пояснення щодо причин невиходу на роботу (а.с. 16).

Інших переконливих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_3 про безпідставність звільнення його з роботи надано не було.

Натомість акти про відсутність позивача на робочому місці від 27.12.2010 року, 30.12.2010 року, 11.01.2011 року, 23.01.2011 року та доповідні і пояснювальні записки працівників Агрофірми «Вересень» з цього питання свідчать про порушення трудової дисципліни ОСОБА_3

Згідно з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Агрофірми «Вересень» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі за недоведеністю. За таких обставин немає підстав і для задоволенні позовних виимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

З урахуванням положень ч.4 ст. 88 ЦПК України судові витрати, зокрема, судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інфрмаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. підлягають віднесенню на рахунок держави.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу директора Агрофірми «Вересень» ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 1 червня 2011 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Агрофірми «Вересень», третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Витрати на інфрмаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. компенсувати за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

ВІРНО: