АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 23 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 господарства «Лайтм» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 господарства «Лайтм», третя особа - Відділ Держкомзему в Софіївському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди земельної ділянки та акту про передачу земельної ділянки недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ФГ «Лайтм» про визнання договору оренди земельної ділянки та акту про передачу земельної ділянки недійсними, посилаючись на те, що 29.04.2009 року він не підписував договору оренди належної йому на праві власності земельної ділянки площею 9,730 га, яка знаходиться на території Нововасилівської сільської ради з відповідачем та не передавав її в оренду останньому за актом.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати на користь ФГ «Лайтм» в сумі 3047,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, їх недоведеність. Зокрема судом враховано пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт підписання ним договору оренди, й не звернуто уваги на те, що вони є працівниками відповідача. Також вважає, що суд невірно оцінив висновки двох судово-почеркознавчих експертиз й надав перевагу одному з них, не призначивши повторної експертизи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Агрофірма Україна» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалів справи встановлено, що згідно державного акту серії ДП № 105684 від 27.04.2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 9,730 га, яка знаходиться на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 5).

За договором оренди від 27.03.2009 року, зареєстрованого 28.04.2009 року в Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», ОСОБА_2 передав вказану земельну ділянку в оренду на пятнадцять років ФГ «Лайтм» (а.с. 11-13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності його позовних вимог та відсутності підстав для задоволення позову про визнання укладеного договору оренди земельної ділянки та підписаного сторонами акту про передачу та прийом земельної ділянки недійсними.

Колегія судів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 оспорює дійсність договору оренди земельної ділянки, укладеного між ним та ФГ «Лайтм», а також дійсність акту про передачу земельної ділянки з підстав відсутності його волевиявлення на їх укладення.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно ч.3 вказаної статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вказаних норм, позивач не довів в суді те, що він не підписував оспорюваного договору оренди від 27.03.2009 року.

Натомість факт підписання договору оренди земельної ділянки від 27.03.2009 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 29.04.2009 року саме ОСОБА_2 підтверджується висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи № 4984 від 30.06.2011 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_7 та поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, наданими в суді першої інстанції, які були присутніми при його укладенні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінив належність, допустимість, достовірність доказів по справі, а також їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, відобразивши результати оцінки доказів в ухваленому по справі рішенні.

Доводи ж апеляційної скарги позивача про невірну оцінку судом першої інстанції пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є працівниками й які, на його думку, є зацікавленими в результатах розгляду справи, безпідставні, оскільки вказані пояснення свідків були оцінені у сукупності з іншими доказами по справі.

Не вбачає колегія суддів й порушення судом першої норм процесуального права інстанції при оцінці ним двох висновків судово-почеркознавчих експертиз, оскільки мотиви прийняття в якості доказу одного з них й відмови в прийнятті іншого наведено в оскаржуваному рішенні.

Крім того, колегія суддів враховує й те що укладений сторонами в письмовій формі договір оренди від 27.03.2009 року пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку 28.04.2010 року набрав чинності відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі», створивши юридичні наслідки для сторін, а саме: станом на теперішній час орендар користується земельною ділянкою, а орендодавець отримує плату згідно договором, що підтверджується копією видаткового касового ордеру (а.с. 21).

Оскільки сам по собі акт про передачу та прийом земельної ділянки без укладення договору оренди такої земельної ділянки не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, тобто не створює будь-яких юридичних наслідків для осіб, які його підписали, а також враховуючи те, що позивачем не спростовано, що вказаний акт підписано саме ним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині визнання його недійсним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: