Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія -26 (І) ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Барильської А.П., Остапенко В.О.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: представника відповідача - Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатна рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, та просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди з відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (на даний час Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») 173 000 грн., з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ( надалі- Відділення Фонду )- 173 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час, з 1975 року до травня 1992 рік, працював у шкідливих умовах праці на ш, «Октябрьська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», у звязку із професійним захворюванням та втратою працездатності переносить моральні страждання, компенсацію яких просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 19 серпня 2011 року за заявою представника позивача залишено без розгляду його позовні вимоги до Відділення Фонду, останнього, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 19 серпня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду на користь позивача у розмірі 20 000 грн. Стягнуто з ПАТ ПВП «Кривбасвибухпром» 8,50 грн. судового збору та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вважають, що суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути належним доказом по справі; розмір моральної шкоди, стягнутой судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. ,

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 1975 року по травень 1992 року ОСОБА_3 працював на ш. «Октябрьська» ВАТ «Кривбасзалізрудком»», в шкідливих умовах праці.

Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу встановлено професійне захворювання.

ОСОБА_4 № 15 розслідування професійного захворювання позивача від 04 серпня 2006 року , комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_3 є тривала робота протягом 11 років 3 місяців в умовах підвищенного рівня пилу з вмістом діоксину кристалічного від 10 до 70%, винними у профзахворенні є адміністрація шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період праці позивача(а.с.15).

За висновком МСЕК від 28 серпня 2006 року позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності, при наступному переогляді 23 жовтня 2008 року встановлено 30 % втрати професійної працездатності безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпІЗ України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в

справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до етапі 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_4 розслідування професійного захворювання від 04 серпня 2006 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах підвищеного рівня пилу з вмістом діоксину кристалічного від 10 до 70%, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював ОСОБА_3,ст..13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_3, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 28 серпня 2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладени обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що супереча_ Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необгрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «КЗРК» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.З ч. 1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характг отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 19 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді /підписи/ .

З оригіналом згідно:

Суддя - доповідач

ОСОБА_5