Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що він являється приватним підприємцем і власником магазину товарів повсякденного попиту, який розташований в с. Велика Весела Врадіївського району.
2 квітня 2009 року згідно рекомендації Районного центру зайнятості населення він взяв на роботу продавцем вказаного магазину відповідачку ОСОБА_4, з якою було укладено та належним чином зареєстрований безстроковий трудовий договір. Договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачкою він не укладав.
На початку квітня 2011 року ним було проведено у вказаному магазині ревізію, де працювала продавцем відповідачка, в результаті якої виявлено недостачу в розмірі 16 тис. грн.. Причину виявлення недостачі відповідачка пояснила тим, що вона частину виручки від проданого товару в сумі 7 тис. грн.. позичила своїй знайомій, а решту товару продала в борг. Після цього він нажав їй строк один місяць щоб вона погасила недостачу.
20.04.2011 р. відповідачка повідомила його по телефону, що виявила у внутрішньому замку вхідної двері магазину сторонній предмет.
Наступного дня він разом зі своїм братом ОСОБА_5 виявив, вияви що в нижньому замку вхідних дверей магазину знаходився зламаний ключ, при цьому цей замок був відчинений. Відімкнувши верхній замок вони відкрили вхідні двері магазину і виявили, що там знаходиться належний ОСОБА_6 собака, а на підлозі приміщення магазину декілька банок з майонезом і перекинутий ящик з цукерками. Виручка була на місці. Про даний факт позивач повідомив міліцію. По приїзду працівників міліції зробили на місці огляд та зібрала необхідний матеріал.
6 травня 2011 року Врадіївським РВ УМВС винесено постанову про відмову у порушені кримінальної справи за даним фактом, а йому розяснено право на звернення до суду в цивільному порядку.
Добровільно повернути привласнені кошти відповідачка відмовляється, мотивуючи це тим, що всю виручку вона йому здавала та товар в борг нікому не давала.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити в повному обсязі та дали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала пояснила суду, що дійсно в період з 2 квітня 2009 р. до 21 квітня 2011 р. працювала працювала продавцем в належному позивачеві магазині, який розташований в с. Велика Веела. До цього у вказаному магазині працювала її близька подруга ОСОБА_6, з якою у неї пізніше виникли неприязні відносини і яку вона підозрює в причетності до виявленої у неї в магазині 22.04.2011р. недостачі та проникненні в цей магазин, яке мало місце 21.04.2011р. Раніше до неї ОСОБА_8 теж працювала в цьому магазині продавцем і звідти пішла в декретну відпустку.
В той період коли вона (ОСОБА_4) працювала продавцем, то дійсно позичила ОСОБА_8 свої особисті кошти в сумі 7000 грн. , а не з виручки як це стверджує позивач.
По рекомендації позивача вона вела облік товару, який отримувала особисто від позивача та його брата ОСОБА_5, а також від різних постачальників. Ці дані вона вносила в учнівські зошити, один екземпляр з них зберігався у неї, а другий у відповідача. Як правило той товар, який доставляли поставщики, передавався їй по накладним, які вона передавала позивачу, а той товар, що його доставляли позивач і його брат передавався їй без будь яких супровідних документів. Бували випадки, що вона не завжди робила записи у ці зошити про отримання товару. Отриману від продажу товару виручку вона завжди віддавала особисто позивачу.
Надати суду другий екземпляр зошитів, в яких вівся облік отриманого товару вона зараз не має можливості.
Приблизно через рік роботи в магазині вона без відповідної реєстрації і дозволу та без відома позивача відкрила у себе вдома магазин, де після роботи (в неробочий час) здійснювала торгівлю різним, належними їй товарами, в тому числі продуктами харчування, промтоварами, спиртним напоями, які закупляла по оптовим цінам, як у мсцевомц магазині (іншому) в смт Врадіївка, так і в тих самих постачальників, які доставляли товар ОСОБА_3 Цей товар вона іноді продавала і під час роботи в належному ОСОБА_3 магазині . В тому числі відпускала його покупцям в борг та свідкам ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Борг у цих осіб вона не вимагала, їх сам знаходив позивач і направляв до неї по своїй ініціативі після того як була виявлена недостача під час останньої ревізії.
При прийомі на роботу вона не підписувала ніяких документів про передачу їй товару, що знаходився в магазині.
Разом з позивачем, його братом ОСОБА_5, продавцем ОСОБА_6, яка передавала позивачу магазин вона прийняла участь у складанні списку та перевірці наявного в магазині товару, але ніяких документів про результати перерахунку не підписувала і участі в ньому не прийняла. Про ці результати їй повідомив позивач. Вказану ним суму залишку товару вона внесла у той зошит0 в якому розпочила вести облік товару, який в подальшому надходив в магазин.
В подальшому між нею і позивачем виникли не службові близькі стосунки «він був її любовником». За виконану роботу продавцем він її зарплату не платив хоча вона і розписувалась у відомості на видачу зарплати. Це її влаштовувало оскільки вона мала можливість займатись торгівлею у своєму магазині. Про їхні відносини «знало все село». До її звільнення з роботи недостач у неї не було. Перед самим звільненням 21 серпня 2011 р. в вечірній час вона виявила у внутрішньому замку вхідних металевих дверей уламки ключа, а на підвіконні веренди магазину інструменти, які належали чоловіку ОСОБА_8 (викрутку та ніж) про що вона повідомила позивача по телефону, але він сказав, що приїхати не може і зявився наступного дня, після чого був відкритий магазин з приміщення якого вибіг належний ОСОБА_8 собака. На підлозі магазина валявся розкиданий товар. Після цього позивач викликав працівників міліції, які провели огляд магазину та опитали свідків. Про результати перевірки їй повідомлено не було. Чи була крадіжка з магазину вона не знає, але підозрює в причетності до проникнення в магазин ОСОБА_8.
В цей же день позивач з участю свого брата ОСОБА_5, ОСОБА_8, депутата сільської ради ОСОБА_7 та з її участю провів перевірку наявності товару у власному магазині.
В ході перевірки вони спочатку разом з позивачем, а пізніше коли зявився його брат ОСОБА_5, то з останнім перевірили наявність товару про що повідомляли ОСОБА_8 , а та складала список товару, відповідно до нього позивач на місці особисто провів розрахунки і визначив суму недостачі, яка складала біля 16 тис. грн.. Чеки за продаж спиртних напоїв та накладні про надходження товару не були представлені при проведені ревізії. Список по результатам ревізії вона не підписувала. З результатами ревізії вона тоді і тепер не згодна. Причину її виникнення пояснити не може. Ключі від внутрішніх замків вхідних металевих дверей мвгвзину та замок (навісний) з ключами їй передав особисто позивач, коли вона приступила до роботи. Вказаний навісний замок він взяв у ОСОБА_8, тому вона не виключає можливості, що у неї міг залишитись ще один екземпляр ключів від нього. Другий екземпляр ключа від внутрішнього замка магазину був у позивача.
Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд зясувавши обставини справи та перевіривши її доказами, встановив слідуюче.
Позивач ОСОБА_3 являється приватним підприємцем (свідоцтво про державну реєстрацію додається) у власності якого є магазин товарів повсякденного вжитку, що знаходиться в с. Велика Весела Врадіївського району Миколаївської області.
До 2 квітня 2009 року в даному магазині працювала продавцем місцева жителька і колишня подруга відповідачки ОСОБА_8, з якою остання на даний момент знаходиться в неприязних відносинах. З вказаної посади ОСОБА_8 пішла в декретну відпустку. Вона проживає в другій половині будівлі зазначеного магазину.
На її місце 02.04.2009р. була прийнята на роботу відповідачка ОСОБА_4 (копія трудового договору додається).
Письмовий договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших матеріальних цінностей (недостачу, зіпсування) між позивачем та відповідачем не укладався.
Акт передачі товаро матеріальних цінностей магазину відповідачці чи інші звітні документи не складались та нею не підписувались.
Позивач передав відповідачці ключі від внутрішніх замків вхідних металевих дверей магазину, один з яких залишив собі, а також передав навісний замок від вхідних дверей веранди магазину, який взяв вдома попереднього продавця ОСОБА_8
Цей список був складений в одному екземплярі до моменту допиту свідка ОСОБА_12 знаходився у неї, про що не було відомо позивачеві до моменту подачі позову.
В період роботи продавцем вказаного магазину відповідачка, починаючи з 01.04.2009р. по 22.04.2011 р. вела облік отриманого нею на магазин товару, про росход та повернення товару і сдачу виручки.
Ці данні вона власноручно, у вигляді прощених чорнових записів, вносила в учнівський зошит, де наявні чисельні виправлення наявних там цифр, без відповідних оговорок про що ці виправлення. Такі записи містяться і на полях сторінок. Зміст записів та їх значення не розяснюються і їх значення не зрозуміле.
Відомості про документи в т.ч. про приходні товарні накладні, акти прийому товару, розписки в даних записах не вказано, підписів про отримання товарів, грошових коштів також не має.
Вказані зошити в кількості чотирьох штук не пронумеровані і не прошиті (листи цих зошитів).
Зі слів позивача та відповідачки ці зошити велися в двох екземплярах, один з яких зберігався у відповідачки, а другий у позивача, які він всі і надав до суду в якості доказів про отримання відповідачкою під матеріальну відповідальність товару.
Крім цього позивач надав до суду другий екземпляр такого зошита, який повинен був зберігатися у відповідачки і випадково попав до нього під час ревізії. Інші екземпляри зошитів відповідачка не надала до суду, не пояснивши причину.
В цьому зошиті аналогічні записи тим, що знаходяться у позивача.
Як стверджує позивач (і це підтверджує сама відповідачка) товар до магазину доставлявся як самим позивачем і його братом ОСОБА_5 так і різними поставщиками. Товар, який доставляли поставщики, передавався відповідачці по накладним, а доставлені ним і братом - без накладних.
Доказів про наявність таких накладних позивач не надав суду, пославшись на те, що вони ним втрачені, а другі екземпляри таких накладних постачальниками не зберігаються.
Під час того як відповідачка працювала продавцем, нею 21.04.2011р. було виявлено факт проникнення в приміщення магазину невідомим особами про свідчить наявність розкиданого на підлозі товару та виявлення там залишеного кимось собаки, яка належить бувшому продавцю ОСОБА_8 при цьому у внутрішньому замку вхідних дверей магазину знаходився зламаний ключ. В коридорі (веренді) магазину невідомим залишені викрутка та ніж (пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, матеріали про відмову в порушені кримінальної справи №350, 373 були оглянуті в суді).
Незважаючи на те що про ці факти було достовірно відомо працівникам міліції, перевірка по ним не проводилась і відповідне рішення по не відомій причине не прийнялося.
Позивач не наполягав на проведені такої перевірки, оскільки був переконаний, що крадіжки з магазину не було, в звязку з чим звернувся 6 травня 2011р. із заявою до Врадіївського РВ УМВС, в якій звинуватив відповідачку в ому, що вона шляхом шахрайства заволоділа його коштами в сумі 126405 грн.53 коп.( оглянутий в суді відмовний матеріа №373 та долучена до справи копія постанови Врадіївського РВ УМВС від 06.05.ю2011р.).
На слідуючий день після виявлення факту проникнення а магазин (22.04.2011р.) позивач прийняв рішення про звільнення з роботи відповідачки в звязку з чим провів у даному магазині ревізію за участю відповідачки, продавця який прийняв магазин ОСОБА_8, свого брата ОСОБА_5, представника сільської ради депутата ОСОБА_13
Ревізія проводилась шляхом перевірки наявності товару та складання простого(вільного зразка) списку товару з вказанням його кількості та вартості без додержання відповідних інструкцій та правил, які регулюють порядок її проведення.
Перед початком ревізії відповідачка звіт не складала і від неї це ніхто не вимагав.
Матеріали попередніх ревізій, накладні на отримання товару та відомості щодо його вибуття, акти списання, чеки касового апарату(такий в магазині є і функціонує) при проведені ревізії не використовувались, не представлялись учасникам ревізії і не долучались до матеріалів ревізії.
Ревізія розпочалась без участі ОСОБА_5 і продовжувалась без нього біля однієї години. При цьому позивач ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 по черзі називали перерахований ними товар, його кількість і вартість, а ОСОБА_8 вносила ці дані в списки на окремих листах учнівського зошита. Цей список складався в одному екземплярі. Депутат ОСОБА_13 знаходилась поруч за одним столом з ОСОБА_8. На неї був покладений обовязок контролювати правильність записів та хід ревізії. Однак під ревізії вона відволікалась і періодично допомагала учасникам ревізії перераховувати, переважувати та переміряти деякі товари. ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не завжди мали змогу слідкувати за діями кожного з учасників порахунку та контролювати їх коли ті перебували в окремих приміщеннях магазину.
Після того як зявився ОСОБА_5 і приступив до ревізії,позивач по мірі того як ОСОБА_8 повністю заповнювала черговий аркуш вказаного списку товару, брав у неї цей аркуш і в окремому місці, самостійно без участі інших учасників ревізії підраховував суму вартості внесеного в список товару.
Депутат ОСОБА_13 (підпис)
ПП ОСОБА_3П - (підпис)
Реалізатор ОСОБА_4 - (підпис)»
Інші учасники ревізії ОСОБА_5 і ОСОБА_8 не вказані.
Пізніше (як це стверджує свідок ОСОБА_7Л.) через декілька днів після ревізії позивач прийшов до неї додому і предявив їй для підпису подібний документ, де було вказаного, крім вище зазначеного, те що при ревізії були використані зошити, в яких відповідачка вела облік товару, які ОСОБА_7 фактично не бачила, але підписала цей документ.
Даний запис позивач предявив суду в якості доказу.
Відповідний передбачений інструкцією акт, фактично не оформлявся по результатам ревізії.
Чіткого і ясного документального обґрунтування по результатами ревізії не було зроблено., причину недостачі не відображено.
Сама відповідачка не погодилась з результатами ревізії та не визнала причину недостачі. По її припущенню, однією з причин недостачі, могли бути дії ОСОБА_8, з якою вона перебуває в неприязних відносинах.
В ході судового засідання було встановлено, що відповідачка дійсно продавла товар з належного позивачеві магазину свідкам ОСОБА_8, ОСОБА_13,ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що не заперечує вона сама, але наголошує, що продавала їм свій особистий товар з свого магазину, який відкрила у себе вдома без відповідного дозволу і відома позивача.
Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що дійсно брала у неї в борг товар як в магазині так і вдома.
Документального підтвердження наявності у відповідачки раніше недостач, про які вказав позивач судом не встановлено. Однак судом зясовано, що позивач не ставив питання про звільнення відповідачки з роботи, або примусове стягнення з неї матеріальної шкоди. Хоча за його ствердженнями такі випадки мали місце майже щомісячно на протязі останніх півтора роки.
Такі перевірки (ревізії) дійсно проводились позивачем, як особисто так і його братом ОСОБА_5 щомісячно, але документів (актів) про результати ревізій позивач суду не надав т.я. за його ствердженнями вони не збереглися.
Пізніше, після звернення до суду з власним позовом, позивач надав суду більш детальніший акт документальної ревізії від 05.07.2011р., яка була проведена за його ініціативою залученою ним приватною фізичною особою ОСОБА_14, на підставі тих же самих зошитів, в яких відповідачка вела свої особисті записи про отримання товару, згідно результатів якої нею була виявлена така сама недостача.
Інші документи нею не використовувались і участь у цій ревізії відповідачка не приймала.
Встановлені судом факти вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.. ст.. 130,134,135-1,138 КЗПП України, ст.. 15 ЦПК України.
Відповідно до ст.. 130 КЗПП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну власнику (підприємству, установі0 організації) внаслідок покладення на них трудових обовязків. Однак при покладанні на них матеріальної відповідальності права, законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму, дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбаченому законодавцем і за умови коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Згідно ст.. 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини власнику у випадках коли між працівником і власником укладений письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей або в разі одержання працівником під звіт за разовою довіреністю, або іншим разовим документом.
Згідно вказівок Пленуму Верховного суду України (Постанова ВСУ №14 від 29.12..1992р.) суд у кожному випадку зобовязаний зясувати і встановити всі обставини від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності і розміру шкоди, що підлягають відшкодуванню.
- наявність прямої дійсної шкоди та її розмір;
- яким неправомірними діями її заподіяно і чи входить до функцій працівника обовязки невиконання яких призводить до шкоди;
- в чому полягає його винна;
- в якій конкретно обставині заподіяно шкоду;
- чи були створені умови, які забезпечують схоронність майна, цінностей і нормальну роботу з ними та ін..
Суди також повинні мати на увазі, що при розгляді справ про матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів укладених між працівником і власником про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості матеріальних та інших цінностей , переданих йому на зберігання суд зобовязаний перевірити чи належить відповідач до категорії працівників, з яким згідно ст.. 135-1 КЗПП може бути укладено такий договір та чи він укладений.
При відсутності цих умов на працівника може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно із законодавством працівник з інших підстав несе матеріальну відповідальність у повному розмірі.
Пленум також застерігає, що суд повинен мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної працівником , які мають ознаки діянь у кримінальному порядку (п.3 ст. 134 КЗпП) повинні доводитись доказами, які підтверджують, що вчинення працівником таких дій встановлено у порядку кримінального судочинства.
Судом встановлено, що з відповідачем при прийняті на роботу продавцем не укладався договір про повну матеріальну відповідальність.
Позивач не надав суду доказів про те що відповідачка отримувала особисто від нього та від інших постачальників майно чи інші цінності та кошти під звіт, за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. При наявності яких ст.. 134 КЗпП також передбачена повна матеріальна відповідальність.
Позивач також не довів суду і не надав доказів про те, що шкода завдана діями відповідача, які мають ознаки діянь переслідуємих у кримінальному порядку або про те що шкоду завдано недостачею яка виникла з вини відповідача.
При проведені ревізії були допущенні суттєві порушення порядку проведення таких ревізій, які виразились в самі процедурі і ході ревізії, так і в неналежному оформленні її результатів. А головне у відсутності висновків про причину виникнення недостачі, чіткого і ясного документального обґрунтування наявності недостачі.
Доводи позивача про наявність винних дій відповідачки у виникненні недостачі та висновок про її причетність до цієї недостачі є безпідставними оскільки ним не будо враховане те що органами міліції не була проведена взагалі перевірка факту проникнення в магазин, яке мало місце 21.04.2011р., та не встановлено особу яка причетна до цього, та відсутність відповідного висновку про результати цієї перевірки та наявність крадіжки з цього магазину.
Суд також вважає небезпідставним сумніви відповідачки щодо результатів ревізії її обєктивності та правильності, оскільки вона проводилась, крім зазначених вище порушень під контролем особи (ОСОБА_7Л.), яка не фахівцем в галузі торгівлі і не має відповідної освіти (спеціальність маляра штукатура), а також за участю зацікавлених осіб, якими є рідний брат позивача ОСОБА_5, також продавця ОСОБА_8, яка перебуває в неприязних відносинах з відповідачкою і підозрюється нею до виникнення недостачі та проникнення до приміщення магазину.
Що стосується доводів позивача про те що відповідачка продавала його товар з магазину в борг названим ним особам, то сам по собі цей факт при оцінці і порівнянні інших доказів не може бути підставою для стягнення з відповідача коштів які визначає позивач в своєму позові.
Дослідивши надані сторонами та добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений ОСОБА_3 позовє необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.
В ході розгляду справи було отримано інформацію про те що відповідачка ОСОБА_4 займалася і займається останніх півтора року підприємницькою діяльністю у вигляді торгівлі продуктами харчування, промисловими товарами, спиртними напоями без встановленого на те дозволу.
Крім того судом встановлено факт неналежного реагування працівниками міліції на отриману ними достовірну інформацію про проникнення невідомої особи до приміщення магазину належного позивачеві ОСОБА_3, шляхом підбору ключів,що мало місце 21.01.2011р.
Суд вважає, що по даним фактам необхідно направити в ДПІ та в прокуратуру району відповідну інформацію для перевірки та належного реагування.
Враховучи викладене, керуючись ст.. ст.. 213, 215 ЦПК України, суд
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя М.Т. Висоцький