УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22ц/0690/792/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Худякова А.М., Снітка С.О.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Андрушівська державна нотаріальна контора Житомирської області, виконавчий комітет Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати заповіт №343 від 04 серпня 2008 року, посвідчений секретарем Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, недійсним. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що після смерті її матері ОСОБА_5 15.05.2009 року, вона, як одна з спадкоємців за заповітом №16 від 23 серпня 1991 року, звернулася із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, де її повідомили про існування заповіту №343 від 04 серпня 2008 року, посвідченого секретарем Волицької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, а тому попередній заповіт є недійсним. Позивачка вважає другий заповіт таким, що складений з порушенням закону, оскільки спадкодавцю на момент його складання було 90 років і вона не могла особисто його підписати, адже останні 10 років ОСОБА_5 була сліпою. Відповідно у позивачки виникли сумніви щодо підпису спадкодавця, бо якщо заповіт підписувала інша особа, то, відповідно до закону, повинно було бути не менше двох свідків, відомості про яких повинні міститися у даному заповіті.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, позивач вказує, що судом першої інстанції докази було досліджено з порушенням встановленого порядку, медична карта амбулаторної хворої ОСОБА_5 не досліджувалась належним чином, а суперечливі показання сімейного лікаря ОСОБА_10 не прийнято до уваги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Статтею 3 ЦК України визначено перелік загальних засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247 ЦК України передбачено загальні вимоги до форми заповіту, згідно яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст. 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіт, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Постановляючи рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що суду не представлено доказів того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало її волі.

Посилання апелянта на те, що їхня мати була незряча та не могла підписати заповіт особисто, не підтверджені належними доказами.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянтів щодо відсутності волі заповідача на складання даного заповіту, оскільки в суді першої інстанції сторони та треті особи визнали, що ОСОБА_5 постійно проживала у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в м.Житомирі, які її доглядали у звязку з похилим віком. Із пояснень секретаря Волицької сільської ради, яка посвідчувала заповіт, встановлено, що заповіт було дійсно посвідчено у сільській раді і зміст заповіту відповідає волі ОСОБА_5

Крім того, доводи апелянтів щодо неможливості ОСОБА_5 особисто підписати заповіт у звязку із сліпотою, суперечать показам допитаного у суді першої інстанції свідка - лікаря ОСОБА_10, який довідку про хворобу очей ОСОБА_5 видав на прохання позивача. ОСОБА_5 з 1992 року проживала у дітей у м.Житомирі і він її не лікував.

Таким чином, рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2011 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді