Справа № 2-689/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2011 року сел. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Макарова М.О.

при секретарі Дацій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих безпідставно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача 187329,74 грн. з яких: 126250,00 грн. кошти набуті безпідставно, 61079,74 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами.

ОСОБА_2 також звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, в якому просила стягнути із ОСОБА_1 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти Відповідачем набуті без достатньої правової підстави в розумінні ст. 1212 ЦК України, а тому остання зобовязана повернути ці кошти Позивачу з урахуванням процентів за користування ними, а також просив в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач та її представник первісний позов не визнали, посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 126250,00 грн. Відповідач отримала від Позивача в якості завдатку за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 1 лютого 2006 року та посвідченого нотаріально. За таких обставин Відповідач та її представник просять у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір міни земельної ділянки (а.с. 51), за яким від Відповідача до Позивача переходило право власності на земельну ділянку площею 3,13 га (пай № 614), яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Згідно акту приймання-передачі від 02 жовтня 2004 року ОСОБА_2 на виконання згаданого договору передала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,13 га (а.с. 52), про що сторони в судовому засіданні зазначені обставини підтвердили.

У подальшому договір міни відповідно до Рішення постійно діючого третейського суду Південно-східний Міжрегіональнийвід 04 вересня 2006 року (справа № 0405/06-13) було визнано дійсним та визнано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1, а ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2008 року вказане рішення третейського суду було скасовано.

Судом також встановлено, що 18 серпня 2005 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 126250,00 грн. як плату за продаж земельної ділянки площею 3,13 га (пай № 614), яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с. 6), про що в судовому засіданні зазначили як відповідачка так і її представник.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено попередній договір (а.с. 50) та згідно п.3 цього договору сторони зобовязуються укласти договір купівлі-продажу на протязі тридцяти днів з дня прийняття уповноваженим органом рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки або відміни заборони на відчуження земель сільськогосподарського призначення, а відповідно до п. 1.2 договору Відповідач продасть, а Позивач купить за 176750,00 грн. земельну ділянку площею 3,13 га, яка розташована на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що у даному випадку мають місце зобовязальні правовідносини між Позивачем та Відповідачем, які випливають з попереднього договору купівлі-продажу, а сплачена Позивачем на користь Відповідача сума грошових коштів у розмірі 126250,00 грн. є не грошовими коштами набутими без достатньої правової підстави, а завдатком за вищевказаним попереднім договором.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, згідно яких одна сторона зобовязується виконати на користь іншої сторони певну дію. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, у тому числі з договорів та інших фактів.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - у відповідності зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються.

На підставі викладеного суд вважає позов ОСОБА_1 необгрунтованим.

Також суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заявлені у звязку з тим, що ОСОБА_1 незаконним чином заволоділа земельною ділянкою, а тому вона змушена була тривалий час відстоювати своє право у суді та весь цей час вона знаходилася у стресовому стані та морально страждала через такі дії відповідача.

За загальними положеннями про відшкодування шкоди, а саме за нормами ст.1166, 1167 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню за умови, що дії чи бездіяльність відповідачів були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина цих відповідачів, про що також вказано і в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодивід 27.03.1992 р. № 6 (із змінами і доповненнями).

Крім того в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31 березня 1995 року № 4 (із змінами і доповненнями) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, ОСОБА_2 нічого з вищезазначеного у позовній заяві не вказано та у судовому засіданні не доведено.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що у даному випадку відсутні винні дії Позивача, які завдали Відповідачу моральну шкоду.

Та обставина, що ОСОБА_2 зверталася до суду, який своїм рішенням скасував рішення третейського суду та визнав недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки, визнавши за нею право власності, у даному випадку не дає підстав вважати, що дії ОСОБА_1 є винними, оскільки кожен має право вільно виявляти свою згоду чи незгоду з будь-якими вимогами до нього, і подальше задоволення судом таких вимог не є підставою для стягнення моральної шкоди саме у звязку з розглядом справи у суді.

Таким чином, суд не знаходить підстав і для задоволення зустрічних позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, та керуючись ст. ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, ст.ст. 16, 570, 1167, 1167, 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих безпідставно відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.О. Макаров