АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 32 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі - Горбачевській І.П.

за участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малого приватного підприємства «Таврія», на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року по справі за позовами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Малого приватного підприємства «Таврія», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому та березні 2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 кожний окремо звернулися до суду з позовними заявами до МПП «Таврія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 20 жовтня 2005 року на перехресті пр. Миру вул. Кобилянського у м. Кривому Розі з вини ОСОБА_6, який керував автомобілем НОМЕР_1, з напівпричепом, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі, якими керували позивачі та ОСОБА_6 зазнали механічних ушкоджень.

Оскільки власником автомобіля, яким керував ОСОБА_6 є МПП «Таврія», з яким останній перебуває у трудових відносинах, позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальну та моральну шкоду, а також судові витрати, а саме:

-ОСОБА_2 - 95890,74 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 714,53 грн. судових витрат;

-ОСОБА_3 51646,96 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 1675 грн. судових витрат;

-ОСОБА_4 4979 грн. матеріальної шкоди, 7769,21 грн. упущеної вигоди, 5000 грн. моральної шкоди та 968,67 грн. судових витрат.

Ухвалою суду від 05 травня 2006 року справи обєднанні в одне провадження.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року позови ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з МПП «Таврія» на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди та 968 грн. судових витрат, на користь ОСОБА_2 10000 грн. моральної шкоди та 714 грн. судових витрат, а також на користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди та 1675 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заявлених ними позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалення нового рішення про задоволення позовів в цій частині, посилаючись на те, що відповідач не заперечував суму матеріального збитку, визначеного висновком спеціаліста-автотоварознавця, й не заявляв клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позову щодо відшкодування матеріальної шкоди вважають незаконним та необґрунтованим.

В апеляцій скарзі відповідач МПП «Таврія» ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення заявлених ними позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на незаконність рішення, оскільки судом задоволено вимоги позивачів щодо стягнення моральної шкоди тільки на підставі матеріалів адміністративної справи за фактом встановлення вини ОСОБА_7 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП без встановлення вини інших учасників ДТП, тоді як в задоволенні клопотання МПП «Таврія» в призначенні автотехнічної експертизи по справі судом відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню, апеляційна скарга МПП «Таврія» - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2005 року о 19 год. 30 хв. на вул. Кобилянського у м. Кривому Розі ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, з напівпричепом, виїхав на регульоване перехрестя з пр. Миру після зміни сигналу світлофора на такий, що забороняє рух, чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, спричинивши пошкодження транспортних засобів внаслідок зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «Шкода Супер Б», д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, та автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, який в некерованому стані контактував з мікроавтобусом «ОСОБА_8 609 D», д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, від чого останній відскочив і зіткнувся з автомобілем «ЗІЛ-130».

Винним у скоєнні ДТП за постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2010 року, залишеною без змін постановою Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.06.2010 року, визнано ОСОБА_6, який перебуває у трудовий відносинах з МПП «Таврія» й в момент ДТП керував службовим автомобілем.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди. Відмовляючи в задоволенні вимог позивачів щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 59 ЦПК України й виходив з недоведеності її розміру.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України покладає обовязок з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Правило покладення відповідальності на юридичну або фізичну особу у разі завдання шкоди їхнім працівником закріплено й в ч.1 ст. 1172 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля НОМЕР_1 з напівпричепом є МПП «Таврія», з яким ОСОБА_6 на момент ДТП перебував у трудових відносинах, виконуючи свої трудові обовязки.

Отже, саме МПП «Таврія» як працедавець ОСОБА_6, винного у заподіянні ДТП, й повинно нести відповідальність за заподіяну позивачам внаслідок ДТП як матеріальну, так і моральну шкоду.

Спору щодо володільця джерела підвищеної небезпеки між сторонами немає, спір між ними виник з приводу наявності підстав для відшкодування на користь позивачів матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166,1167 ЦК України, відповідно до змісту яких майнова та моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Винним у скоєнні ДТП, що сталося 20.10.2005 року визнано ОСОБА_6 й кваліфіковано його дії за ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2010 року, залишеною без змін постановою Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року (а.с. 182-186, 207 матеріалів адміністративної справи №3-3/2010).

В матеріалах даної цивільної справи та в матеріалах адміністративної справи №3-3/2010 відносно ОСОБА_6, відсутні дані про встановлення вини інших учасників ДТП - позивачів по справі. В порушення положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано таких доказів й відповідачем.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення зобовязання з відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивачам, на МПП «Таврія», оскільки вина ОСОБА_6, який перебуває у трудових відносинах з підприємством доведена. При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відмови в проведенні автотехнічної експертизи правильності висновків суду в цій частині не спростовують.

Погоджується колегія суддів з розміром грошового відшкодування моральної шкоди, стягнутого судом з відповідача на користь кожного з позивачів, оскільки визначаючи його, суд першої інстанції у відповідності до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України та розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, відсутність вини позивачів у скоєнні ДТП, а також вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог позивачів про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічне розяснення надане й в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю марки «Шкода Супер Б», д/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 в момент ДТП, з урахуванням експлуатації складає 61002,82 грн. (а.с.15-42т.1), завданої мікроавтобусу «ОСОБА_8 609 D», д/н НОМЕР_4, під керуванням його власника ОСОБА_3, з урахуванням експлуатації складає 33098,62 грн. (а.с.10-35 т.2), завданої автомобілю НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, з урахуванням експлуатації складає 3850,69 грн. (а.с. 12-31 т.3), що підтверджується висновками спеціаліста-автотоварознавця.

Разом з тим, позивач ОСОБА_4 відремонтував пошкоджений автомобіль, фактично витративши на його ремонт грошові кошти в сумі 4979 грн., в сумі більшій ніж зазначено у висновку, що підтверджується товарними чеками № 496/06 від 05.11.2005 року та № 451 від 20.11.2005 року (а.с. 35-36 т.3).

Оскільки вказаний розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачам не оспорювався відповідачем в суді першої інстанції, клопотання про призначення експертизи щодо визначення розміру спричинено збитку ним не заявлялося, колегія суддів вважає, що районний суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, не використавши як письмовий доказ обґрунтування її розміру висновки спеціаліста-автотоварозанавця у відповідності до положень ст.ст. 57, 60, 64 ЦПК України) й не врахувавши письмових доказів про фактичний ремонт автомобіля, здійснений ОСОБА_4

За таких обставин та враховуючи те, що позивачі в апеляційних скаргах наполягають на стягненні матеріальної шкоди, зокрема ОСОБА_2 в розмірі визначеному висновком спеціаліста та з урахуванням витрат сплачених за здійснення дослідження, що складає загальний розмір 61452,82 грн. та ОСОБА_3 в розмірі, визначеному висновком спеціаліста в розмірі 33098,62 грн., а ОСОБА_4 в розмірі фактично здійснених ним витрат на ремонт автомобіля в розмірі 4979 грн., колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 1 та п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вирішуючи питання про їх розподіл суд, в порушення вимог ст. 79 ЦПК України, відніс до складу судових, витрати з дослідження здійсненого спеціалістом, сплачених ОСОБА_3 в сумі 650 грн. (а.с. 9 т.2) та ОСОБА_4 в сумі 450 грн. (а.с. 11), а також за послуги адвоката за ведення адміністративної справи та витрати, повязані з відправкою поштової телеграми.

У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягають тільки витрати зі сплати судового збору на загальну суму 528,50 грн. (а.с. 3,4, 9 т.2), а на користь ОСОБА_4 59,50 грн. судового збору (а.с. 3,4 т.3).

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь кожного з позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід змінити, зменшивши їх суму відповідно з 1675 грн. до 528,50 грн., а також з 968 грн. до 59,50 грн.

Судові витрати на користь ОСОБА_2 в розмірі 714 грн. стягнуто з відповідача судом у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Таврія» - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Малого приватного підприємства «Таврія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Малого приватного підприємства «Таврія» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Малого приватного підприємства «Таврія» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4 4979 грн. (чотири тисячі девятсот сімдесят девять грн.), ОСОБА_2 61452,82 грн. (шістдесят одну тисячу чотириста пятдесят дві грн. вісімдесят дві коп.), ОСОБА_3 33098,62 грн. (тридцять три тисячі девяносто вісім грн. шістдесят дві коп.).

В частині стягнення судових витрат рішення суду змінити, зменшити суму судових витрат, стягнутих з Малого приватного підприємства «Таврія» на користь ОСОБА_3 з 1675 грн. до 528,50 грн., а також на користь ОСОБА_4 з 968 грн. до 59,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: