АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 44 (4) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді Турік В.П.

Суддів Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

При секретарі Алісовій Т.С.

За участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду ум.ОСОБА_6 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_6 від 19 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №20» Криворізьке міське управління ГУУМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням,

В с т а н о в и л а:

17.03.2006 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №20», Криворізьке міське управління ГУУМВС України в Дніпропетровській області про визнання втратившим користування житловим приміщенням. Після уточнення позовних вимог просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування АДРЕСА_1 на момент звернення з позовом до суду 17.03.2006 року та зобов*язати Сектор у справах громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 з вказаного житла.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_6 від 19 липня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 станом на 17 березня 2006 року.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в позові.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд не взяв до уваги, що комунальні платежі ним сплачувались, а також, що на час звернення до суду позивачки його частка квартири була приватизована (свідоцтво про право власності на житло від 17.05.2006 року). Неправильно суд зробив висновок, що після розірвання шлюбу він забрав зі спірної квартири всі свої особисті речі, оскільки його речі залишалися в квартирі до 2007 року. Не взяв суд й до уваги витяг з протоколу №30 від 14.08.2002 року про зміну договору найму житлового приміщення та рішення Центрально-Міського виконкому від 21.08.2002 року, яким затверджено вказаний протокол. Неправильно дав оцінку і іншим доказам, які мають значення для вирішення спору.

В запереченнях представник позивача ОСОБА_7- ОСОБА_8 вважає рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25.04.1989 року ОСОБА_2 на сім*ю із трьох чоловік позивачки ОСОБА_7 та сина сторін- Номеровському Д.В. було надано 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 (договір найму а.с.6-7 т.1), в якій вони були всі троє зареєстровані.

У вказаній квартирі позивач мешкала до липня 2007 року з сином ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03.11.2008 року (а.с.42 т.2). Шлюб між сторонами розірвано 08.09.1997 року (а.с.10 т.1).

Як убачається із матеріалів справи 26.07.2002 року сторони звернулися із заявами до ЖКК № 2 про розділ особових рахунків. 14.08.2002 року це питання було розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі Центрально-Міської ради 14.08.2002 року, яка вирішила дозволити розділити особові рахунки житлових приміщень за поданням ЖКК-№2 спірної квартири АДРЕСА_4, жилою площею 29,2 кв,м. і вважати квартиронаймачем однієї кімнати, жилою площею 16,7 кв.м. ОСОБА_7, склад сім*ї два чоловіка: син ОСОБА_9 та квартиронаймачем другої кімнати, жилою площею 12,5 кв.м. вважати ОСОБА_2 (витяг з протоколу №30 від14.08.2002 року а.с.107 т.2). 21.08.2002 року рішенням № 132 виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради було затверджено вказаний протокол (рішення а.с.106 т.2).

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 сплачував за квартплату та комунальні послуги з вересня 2002 року по березень 2007 року (а.с.52-69 т.1).

Посилання позивача, що відповідач після розірвання шлюбу, а саме з вересня 1997 року пішов із квартири, забравши особисті речі та не з*являвся в спірну квартиру з того часу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються доказами, наданим як суду першої інстанції так і апеляційному суду.

В апеляційному суді встановлено, що поділу майна між сторонами не було. Відповідач належні йому особисті речі та майно із спірної квартири не забирав. Сплачував квартирну плату та комунальні послуги з 2002 по 2007 роки. Отже, зазначені обставини не можуть свідчити про те, що відповідач втратив право на спірне житлове приміщення.

Посилання позивача, що постановою Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_6 від 14.12.2006 року визнано незаконним та недійсним розпорядження органу приватизації УЖКХ виконкому Криворізької міськради від 06.03.2006 року №Ц-71 про передачу у власність ОСОБА_2 АДРЕСА_5 і визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло не є підставою та доказом для задоволення позову, оскільки на період звернення до суду з зазначеним позовом та визнання втративши право на житло станом на 17.03.2006 року приватизація спірної квартири на 9/20 її частки на ім*я відповідача була дійсною, ніким не оспорена і не скасована.

Отже зазначені обставини не можуть бути доказом, що відповідач втратив право на спірне житло.

Враховує колегія і ті обставини, що саме в той час , коли заочне рішення від 14.06.2006 року про визнання втративши право на житло відповідача було скасовано цим же районним судом - 23.05.2007 року, відповідача знято з реєстраційного обліку, а позивач ОСОБА_10 28.05.2007 року приватизувала квартиру, зареєструвала в БТІ та продала її 10.07.2007 року подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.104-105 т.1).

Посилання позивача, що відповідач з 2005 року займався доглядом за своєю пристарілою матір*ю ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 не є доказом для визнання відповідача втративши право на житло.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів у відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, які були б підставою для задоволення позову.

За таких обставин рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення в порядку п.п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307, п.2,п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_6 від 19 липня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунальне підприємство житлово-експлуатаційна організація №20, Криворізьке міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді