АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Справа № 22-ц-2000 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: трудові Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського міжрайонного прокурора Харківської області на ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2010 року по заяві Харківського міжрайонного прокурора Харківської області, поданої в інтересах ОСОБА_2, про видачу судового наказу про стягнення з Державного сільськогосподарського підприємства «Комунар» на користь останнього заборгованості із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року Харківський міжрайонний прокурор Харківської області (далі: прокурор) в інтересах гр-на ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного сільськогосподарського підприємства «Комунар» на користь ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати.

При цьому прокурор вказував на те, що Харківською міжрайонною прокуратурою за заявою колишніх працівників ДСП «Комунар» було проведено перевірку дотримання вимог трудового законодавства зазначеним підприємством щодо своєчасності та повноти виплати працівникам заробітної плати.

В ході проведеної прокурорської перевірки було встановлено, що один із заявників, а саме: гр-н ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з роботодавцем ДСП «Комунар» з 01 березня 2005 року по 06 квітня 2009 року, коли був звільнений з роботи за власним бажанням.

Однак, при звільненні останнього з роботи виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, роботодавцем здійснена не була.

Згідно з довідкою ДСП «Комунар» станом на серпень 2010 року заборгованість цього підприємства по виплаті ОСОБА_2 заробітної плати за період із січня 2007 року по квітень 2009 року становить 5 647,60 грн.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_2 є пенсіонером, інвалідом 3 групи та не може самостійно, належним чином захистити свої порушені трудові права, прокурор просив суд видати судовий наказ про стягнення з ДСП «Комунар» на користь ОСОБА_2 заборгованості із заробітної плати у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2010 року вищевказану заяву прокурора повернуто останньому з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.100 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Харківського міжрайонного прокурора Харківської області ставиться питання про скасування наведеної вище ухвали судді районного суду та направлення справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування своєї скарги прокурор посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при вирішенні питання про відкриття наказного провадження у справі.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно повернув його заяву про видачу судового наказу, подану в інтересах ОСОБА_2, про стягнення з ДСП «Комунар» на користь останнього заборгованої заробітної плати, оскільки можливість здійснення прокурором представництва інтересів громадян у суді з метою захисту їхніх прав, свобод чи інтересів прямо передбачена чинним цивільним процесуальним законодавством, а також Законом України «Про прокуратуру».

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали судді районного суду відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Повертаючи вищезазначену заяву про видачу судового наказу в інтересах гр-на ОСОБА_2 прокурору з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.100 ЦПК України, суддя районного суду виходив із того, що прокурор не має повноважень на ведення справи у суді від імені останнього.

При цьому суд послався на те, що хоча гр-н ОСОБА_2 й має інвалідність, але він не досяг похилого віку та є працездатною особою, в звязку з чим не належить до осіб, які за станом здоровя чи з інших поважних причин не можуть самостійно захистити свої права, та представництво інтересів яких у суді може здійснювати прокурор.

Однак, із такими висновками судді районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки, в даному випадку є помилковим і таким, що не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, у частині 1 вказаної правової норми закріплюється конституційне право осіб на судовий захист. Воно гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню навіть у період надзвичайного та воєнного стану.

Єдиною умовою для можливості реалізації наданого особам права на судовий захист, яку висуває закон, є необхідність дотримання ними при зверненні до суду порядку, встановленого цивільним процесуальним законодавством.

Здійснення особою права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів передбачає, передовсім, вмотивовані та процесуально врегульовані для цього особисті дії.

Водночас, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися також органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦПК України такими органами і особами, що можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод чи інтересів інших осіб та брати участь у цих справах є: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу (ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Згідно ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань:

1) закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної системи, прав національних груп і територіальних утворень;

2) гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина;

3) основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Як зазначено у ст. 5 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються чітко визначені функції, у тому числі й щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Як зазначено в наказі Генерального прокурора України від 29 листопада 2006 року «Про організацію представництва прокурором в суді інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень», з метою забезпечення прокурорами ефективного та результативного застосування повноважень по представництву в суді основними завданнями цього представництва слід вважати реальний захист прав і законних інтересів осіб, які не спроможні з будь-яких причин самостійно захистити свої права або реалізувати процесуальні повноваження. При цьому пріоритетним є захист соціальних і майнових прав неповнолітніх, інвалідів, людей похилого віку, осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються: чоловіки у віці 60 і жінки у віці 55 років і старші.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Як вбачається з матеріалів справи, гр-н ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи, тобто непрацездатною особою похилого віку, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є значно меншим прожиткового мінімуму, й за станом свого здоровя підлягає диспансерному обліку у пульманолога та потребує періодичного стаціонарного лікування (а.с. 31-33).

При цьому, як свідчать наявні матеріали справи, безпосередньою підставою для звернення прокурора до суду в інтересах гр-на ОСОБА_2 стала заява останнього, адресована органам державної влади та Харківському міжрайонному прокурору про надання відповідної допомоги по захисту його порушених трудових прав та результати проведеної прокурорської перевірки стосовно дотримання ДСП «Комунар» вимог трудового законодавства щодо своєчасності та повноти виплати працівникам заробітної плати.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, ухвала судді Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2010 року не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати цю ухвалу судді районного суду та передати питання щодо відкриття наказного провадження у цивільній справі за вищезазначеною заявою Харківського міжрайонного прокурора Харківської області на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 3, 45, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського міжрайонного прокурора Харківської області - задовольнити частково.

Ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2010 року - скасувати.

Матеріали справи за заявою Харківського міжрайонного прокурора Харківської області, поданої в інтересах ОСОБА_2, про видачу судового наказу про стягнення з Державного сільськогосподарського підприємства «Комунар» на користь останнього заборгованості із заробітної плати, направити на новий розгляд до Харківського районного суду Харківської області для вирішення питання, що стосується відкриття наказного провадження у справі відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: