Справа № 22ц-535 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Категорія: 48 Доповідач: Мікуш Ю. Р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Цяцяка Р.П.

Суддів Мікуш Ю.Р., Курій Н.М.

при секретарі: Панчук І.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду від 16 липня 2010 року

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м .Львова від 16 липня 2010 р. частково задоволено позов ОСОБА_2.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 400 (чотириста) гривень щомісячно на кожну дитину, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 17 березня 2010 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останньої в розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом, починаючи з 17.06.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 частину витрат на надання юридичної допомоги в сумі 300 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 51 грн. держмита в дохід держави та 120 грн. за надання ІТЗ послуг.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, адже він ніколи не ухилявся від виконання своїх обовязків по утриманню дітей, дружини, матері. Судом при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права. Суд належно не зясував його відношення до позову, не вислухав його пояснень, як це вимагає ст. 177 ЦПК України.

Судом не досліджувалися і не дано оцінки доказам, які ним представлені.

При розгляді та вирішенні даної справи судом порушено норми матеріального права. Ним оспорено, а позивачкою не подано доказів на підтвердження нездатності дитини обходитись без постійного стороннього догляду.

За таких обставин, суд не вправі був призначати аліменти на утримання дружини, які він не спроможний оплачувати. Не погоджується із стягненням з нього в користь позивачки 300 грн. за надання юридичної допомоги, оскільки ОСОБА_2 таких вимог не предявляла в судовому засіданні, а відтак суд вийшов за межі позовних вимог.

Судом не задоволено його клопотання про витребування в порядку ст.137 ЦПК України висновку органу опіки та піклування щодо створення позивачкою перешкод в утриманні та вихованні дитини.

Суд не взяв до уваги, що рівень доходів його сина ОСОБА_3, а саме пенсії та доплати до неї, забезпечує його життєві потреби в повному обсязі.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити позивачці в позові.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками зазначені: мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 сторони по справі.

Згідно ст. 180 СК України сторони зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В судовому засіданні суду першої інстанції належно перевірено та встановлено, що діти проживають разом з позивачкою Відповідач матеріально допомагає утримувати дітей, чого не заперечила позивачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, купляє дітям одяг, привозить із села продукти харчування, однак вона бажає, щоб останній сплачував аліменти, аніж купував те, що вважає сам за необхідне і не радиться з нею.

Тому, вирішуючи спір, суд підставно стягнув з відповідача аліменти на утримання дітей.

Щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 200 грн. на утримання позивачки ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що такі стягнені судом безпідставно. Жодним медичним висновком МСЕК не підтверджено, що дитина ОСОБА_3, який є інвалідом дитинства, до досягнення вісімнадцяти років потребує стороннього догляду. Окрім цього, позивачка ОСОБА_2 підтвердила в суді апеляційної інстанції, що на час перериву в судовому засіданні вона зверталася до лікарів за такою довідкою, однак їй в цьому відмовлено, оскільки дитина не потребує стороннього догляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на позивачку слід скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 309 ч.1п.2 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення 300 грн. на правову допомогу, то такі спростовуються ст. 88 ЦПК України, яка визначає розподіл судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3, 307 ч.1п.2, 309 ч.1п.4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 липня 2010 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 в сумі 200 грн. щомісячно і на час проживання з дитиною-інвалідом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у зазначених вище позовних вимогах.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий:

Судді: