АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-8644/ 2011р. Головуючий 1 інст.- Іванова І.В.
категорія визнання угоди недійсною Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 чевня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.

суддів Кукліної Н.О., Черкасова В.В.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 березня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «Харківський завод промислових технологій», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Акціонерно- комерційний банк «Золоті Ворота» про визнання недійсними: договору купівлі-продажу, рішення загальних зборів, договору передачі права власності, договорів іпотеки та про витребування майна від добросовісного набувача, про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Харківський завод промислових технологій», Акціонерно- комерційний банк «Золоті Ворота», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору про передачу права власності, договорів іпотеки, відміну реєстрації права власності, встановлення права спільної сумісної власності, зобов'язання провести реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИЛА:

9 жовтня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на те, що 17 листопада 2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач ОСОБА_2 продав, а відповідач ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляв ОСОБА_4, придбав у нього нежитлові приміщення, розташовані в місті Харкові по вул.Виконкомівській, 32. Позивач вказував, що рішення про відчуження своєї власності було прийняте ним у зв'язку із погіршенням стану здоров'я та неможливістю на день підписання договору купівлі-продажу усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

В подальшому позивач ОСОБА_2 уточнив та доповнив позовну заяву, вказавши у якості відповідача крім ОСОБА_3- Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод промислових технологій» та додатково вказавши третіх осіб: приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу ОСОБА_7 та Акціонерно комерційний банк «Золоті ворота».

В уточненій та доповненій позовній заяві позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.11.2003 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу комплекту станків та обладнання від 17.11.2003р., визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Харківський заводпромислових технологій» від 23.02.2005 року у тій частині, де учасники товариства надали згоду на те, щоб відповідач ОСОБА_3 вніс до статутного фонду товариства шляхом передачі прав власності спірні нежитлові приміщення, визнати недійсним договір про передачу прав власності від 23.02.2005 року відповідачем ОСОБА_3 відповідачу ТОВ «Харківський завод промислових технологій» спірних нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Визнати частково недійсним договір іпотеки від 18.11.2005 року укладений між ТОВ «Харківський завод промислових технологій» та «Акціонерно -комерційним банком «Золоті ворота», визнати недійсним договір іпотеки від 29.06.2006 року укладений між ТОВ «Харківський завод промислових технологій» та Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, визнати право власності позивача ОСОБА_2 на спірні нежитлові приміщення та зобов'язати відповідача - ТОВ «Харківський завод промислових технологій» повернути йому спірні нежитлові приміщення, визнати право власності ОСОБА_2 та зобов'язати відповідача - ТОВ «Харківський завод промислових технологій» повернути йому комплект станків та обладнання що були відчужені за договором купівлі-продажу від 17.11.2003 року.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що з 2003р. він періодично перебував на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ клінічної та експериментальної неврології та психіатрії, що підтверджує неможливість на момент укладення договору 17 листопада 2003 року ним усвідомлювати свої дії та керувати ними. У відповідності зі ст.55 ЦК України (у редакції 1963р.) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Крім того ОСОБА_2 посилався на те, що його дружина -ОСОБА_5, з якою він на момент укладення угоди 17 листопада 2003 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, господарювали, мали єдиний сімейний бюджет, була категорично проти відчуження даної власності, оскільки вважала угоду невигідною. Але управляти власністю самостійно він не міг, та не міг дати дружині -ОСОБА_5 доручення представляти його інтереси в процесі керування спірною власністю, оскільки вона була дуже далека від цих питань, а інших кандидатів у нього не було. На думку ОСОБА_2, оскільки є підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним на вказаних ним вище підставах, усі угоди та рішення прийняті після 17 листопада 203 року стосовно спірного нерухомого та рухомого майна, повинні бути визнанні недійсними.

26 листопада 2008 року до суду звернулась з позовом ОСОБА_1, яка просила суд визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлових приміщень від 17 листопада 2003 року .

Ухвалою суду від 20 березня 2009 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були об'єднані в одне провадження.

15 лютого 2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою та доповненою позовною заявою в якій просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 17.11.2003р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Харківський завод промислових технологій» договір про передачу права власності від 23.02.2006р. на нерухоме майно, визнати недійсним договір іпотеки від 18.11.2005р. та 29.06.2006р., відмінити реєстрацію права власності за ТОВ «Харківський завод промислових технологій» на об'єкт нерухомості, відновити право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний об'єкт нерухомості, зобов'язати КП «Харківське МБТІ» здійснити реєстрацію права спільної сумісної власності на об'єкт нерухомості, зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 607750грн., отриманих за договором купівлі продажу від 17.11.2003р.

Свої позивні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що знаходилась у шлюбі з ОСОБА_2 на момент придбання останнім спірного об'єкту нерухомості та майна, а також їх продажу ОСОБА_2 як спільного сумісного майна, яке є власністю подружжя, без її згоди. ОСОБА_1 зазначала, що 19.08.1989р. між нею і ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб який був розірваний 01.07.2009р., а також, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю з 19.08.1989 р. по січень 2006 року. ОСОБА_1 зазначає, що в цей період нею разом із ОСОБА_2 було придбане майно, яке має правовий режим спільної власності, а саме нерухоме майно за адресою: м.Харків, вул.Виконкомівська, 32. ОСОБА_1 стверджувала, що на зазначені об'єкти нерухомості було оформлене право власності свідоцтвом про придбання нерухомого майна з публічних торгів, видане нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 17.11.2003р. ОСОБА_2, не отримавши її згоди, продав зазначене нерухоме майно ОСОБА_3, внаслідок чого вона була позбавлена належного їй на праві спільної сумісної власності нерухомого майна. В подальшому ОСОБА_3 передав вказане нерухоме майно у власність ТОВ «Харківський завод промислових технологій», а потім останнє та Акціонерно- комерційний банк «Золоті ворота» уклали договір на кредитну лінію від 18 листопада 2005 року та договори іпотеки від 18 листопада 2005 року та 29 червня 2006 року. Таким чином, на думку позивачки ОСОБА_1, нерухоме майно без її волі та бажання протиправно вибуло з її та відповідача ОСОБА_2 сумісної власності. ОСОБА_1 зазначала, що про своє порушено право їй стало відомо лише у 2008 році., коли вона була в гостях у ОСОБА_2 та побачила позов по цьому питанню. У зв'язку з тим, що спірні угоди були укладені з прямим порушенням вимог цивільного законодавства України, вони повинні бути визнанні недійсними з моменту їх укладення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 березня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 поставлене питання про скасування рішення суду, та постановлення нового рішення про задоволення її зустрічного позову у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального закону. В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд дійшов висновку всупереч вимогам діючого законодавства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду 1 інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується та судовою колегією в цій частині не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено того, що спірні нежитлові приміщення були придбані ОСОБА_2 в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї та суд обгрунтовано дійшов висновку, що спірні нежитлові приміщення є власністю виключно ОСОБА_2 та останній мав право вільно розпоряджатися ними як власник на власний розсуд.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що дані висновки суду є правильними та обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам по справі.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі надання сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 у червні 2003 року придбав з аукціонних торгів нежитлові приміщення та комплект станків та обладнання. 12.06.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було видано свідоцтво за реєстром № 6652, яке було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 13.06.2003р. за реєстраційним №1291343, запис № 4777 в книзі 1.

З метою оплати вартості зазначеного майна ОСОБА_2 уклав 19.06.2003р. з АКБ «Базис» кредитний договір № 66/03, за яким він отримав 800000грн. для придбання майна Харківського дослідно-експериментального заводу металоконструкцій та виробів та на сплату маркетингових послуг на строк до 18.06.2004р. При укладанні зазначеного кредитного договору ОСОБА_2 надав представникам банку необхідні документи, а саме паспорт серії ММ №052919, виданий Червонозаводським РО УМВС України в Харківській області від 11.12.1998р., де у графі сімейний стан штамп про реєстрацію шлюбу був відсутній, довідку податкової інспекції про присвоєння йому індивідуального податкового номеру НОМЕР_1 та виконав необхідні дії щодо підписання зазначеного договору.

19.06.2003р. ОСОБА_2 та АКБ «Базис» уклали договір застави нерухомого майна з метою забезпечення своєчасного та належного виконання за кредитним договором № 66/03 від 19.06.2003р. До підписання зазначеного договору застави ОСОБА_2 були надані належним чином засвідчені документи, які засвідчують його право власності на спірні нежитлові приміщення, а саме свідоцтво, видане 12.06.2003р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, видане комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 13.06.2003р. за № 778212, висновок Товариства з обмеженою відповідальністю інвестиційна консалтингової компанії «Проконсул» від 18.06.2003р. При цьому ОСОБА_2 також надав заяву приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про те, що йому, ОСОБА_2 на праві приватної власності належать спірні нежитлові приміщення літер П-3, О-1, К-2, які знаходяться за адресою: м.Харків, вул.Виконкомівська, 32, які він набув не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі надав паспорт серії ММ №052919, виданий Червонозаводським РО УМВС України в Харківській області 11.12.1998р. та довідку податкової інспекції про присвоєння йому індивідуального податкового номеру НОМЕР_1 та виконав необхідні дії щодо підписання зазначеного договору.

Зазначений договір застави було підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса ОСОБА_8., особу ОСОБА_2 встановлено, його дієздатність перевірено.

За таких обставин суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що у день укладення кредитного договору № 66/03 та договору застави нерухомого майна ОСОБА_2 діяв у відповідності до чинного законодавства, повідомив нотаріусу достовірні відомості про право власності на спірні нежитлові приміщення а також відомості щодо його сімейного стану.

Суд 1 інстанції також вірно встановив, що при укладенні зазначених угод згода будь- яких осіб на їх укладання, зокрема третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги -ОСОБА_1 не надавалась.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що зазначені нежитлові приміщення і комплект станків та обладнання були придбанні ОСОБА_2 виключно за кошти, отримані ним за зазначеним кредитним договором. Переконливих та належних доказів того, що зазначене майно було придбане за кошти інших осіб, зокрема за спільні кошти ОСОБА_2 з ОСОБА_1 сторонами у відповідності до ст.60 ЦПК України суду 1 інстанції так і суду апеляційної інстанції не надано.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що на день придбання зазначеного майна з прилюдних торгів, на день укладення кредитного договору № 66/03 та договору застави нерухомого майна тобто на 19 червня 2003р. ОСОБА_2 не проживав однією сім'єю з ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 не довела суду, що спірні нежитлові приміщення придбані за її згодою, в період їх спільного сумісного проживання однією сім'єю, після розірвання шлюбу на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.10.1995 року. Вказаним рішенням, яке набуло чинності встановлено, що на час розгляду справи подружжя не мешкало однією сім'єю близько одного року, тобто сторони припинили шлюбні відносини з 1994 року.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що майно - спірні нежитлові приміщення та комплект станків та обладнання були придбані ОСОБА_2 самостійно, без погодження з будь- якими особами за кредитні кошти, отримані від АКБ «Базис» та були виключно його власністю, а не сумісною власністю подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 17.11.2003р. продав зазначене спірне майно ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_6

Також судом 1 інстанції правильно встановлено, що факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю після розірвання шлюбу в період з 03.10.1995р. до 2006р. спростовується змістом позовної заяви від 10.10.2006р., у якій ОСОБА_2 стверджував, що на момент укладення оспорюваної угоди він проживав однією сім'єю з іншою особою -ОСОБА_5, з якою вони господарювали мали єдиний сімейний бюджет та яка була категорично проти відчуження спірного об'єкту нерухомості, оскільки вважала угоду невигідною.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 у відповідності до ст.60,61 ЦПК України не надала суду доказів того, що вона надавала згоду ОСОБА_2 на придбання спірних не житлових приміщень ОСОБА_2, що вона надавала згоду на отримання ОСОБА_2 кредитних коштів для придбання спірних не житлових приміщень, надавала згоду ОСОБА_2 на укладення договору застави щодо спірних не житлових приміщень з метою виконання зобов'язань за кредитним договором. ОСОБА_5 залучена ОСОБА_2 у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову у його позивній заяві від 10.10.2006р., уточненій позивній заяві від 07.02.2007р., уточненій та доповненій позовній заяві від 30.04.2009р., чим позивач ОСОБА_2 заперечував факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_1 в момент придбання та продажу спірного нерухомого майна.

Твердження ОСОБА_1, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 припинилися після отримання нею свідоцтва про розірвання шлюбу у 2009 році, судом 1 інстанції перевірялися та були визнані безпідставними. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції даний висновок апелянтом спростовано не було. Сторонами не заперечувалося, що після розірвання судом шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній у 2006 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_5

Судом 1 правильно встановлено, що ОСОБА_2 приймав рішення щодо придбання з торгів спірних нежитлових приміщень самостійно без згоди будь -яких осіб (ОСОБА_1, ОСОБА_5А.), для придбання спірних не житлових приміщень ОСОБА_2 самостійно уклав кредитний договір з АКБ «Базис», отримав від нього грошові кошти для сплати за придбання цих приміщень, а також самостійно уклав договір застави щодо зазначених приміщень з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно вірним є висновок суду 1 інстанції про те, що ОСОБА_2 укладаючи договір купівлі- продажу зазначених нежитлових приміщень з публічних торгів, та укладаючи договір купівлі -продажу зазначених нежитлових приміщень з ОСОБА_3 діяв самостійно без згоди будь- яких осіб (ОСОБА_1 ОСОБА_5А.) та сплатив за вказані не житлові приміщення грошовими коштами, отриманими від АКБ «Базис» за кредитним договором, на укладання якого не надавалась згода будь- яких осіб, а тому спірні не житлові приміщення є власністю виключно ОСОБА_2, оскільки згідно з частиною 4 ст.368 Цивільного кодексу України спільною власністю є майно придбане в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї. Проте ОСОБА_1 не доведено, що спірне майно придбано в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, а тому ОСОБА_2 мав право вільно розпоряджатися ними як власник на власний розсуд.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.11.2003р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є необґрунтованими, не підтверджуються доказами та не підлягають задоволенню..

Крім того, спірні нежитлові приміщення перебувають у власності ТОВ «Харківський завод промислових технологій», оскільки відповідач ОСОБА_3 вніс їх до статутного фонду ТОВ «Харківський завод промислових технологій», а потім останнє та Акціонерно- комерційний банк «Золоті ворота» уклали договір на кредитну лінію від 18 листопада 2005 року та договори іпотеки від 18 листопада 2005 року та 29 червня 2006 року.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 березня 2011 р. залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: