АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
№22-ц-411/11р. Головуючий 1 інстанції
Категорія: кредитний договір ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Сілантьєвої Е.Є.

ОСОБА_3

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» , за участю третьої особи: ТДВ «Міжнародна страхова компанія», про визнання кредитного договору удаваним правочином та розірвання кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА :

05 червня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся у суд з позовом в якому , з урахуванням його уточнень 21.04.2010 року та доповнень 07.08.2010 року ,на підставі статей 526, 530, 553, 554, 610, 625 1050 ЦК України, просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь заборгованість за двома кредитними договорами станом на 02.06. 2010 року у сумі 149 099, 68 доларів США , що на 02.06.2010 року складає 1 181 629 грн. 87 коп. , 19 341 грн. 04 коп. пені за кредитним договором № 0 від 27 квітня 2007 року та судові витрати у справі : державне мито у сумі 1700 грн. , витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250 грн.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16 квітня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 , відповідно до умов якого він надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 49 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 13,50 % річних строком до 15.04.2011 року. ,шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 1330 доларів США 16 числа кожного місяця.

25 травня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він надав ОСОБА_4 кредит у сумі 94 000 доларів США строком до 25 травня 2018 року зі сплатою процентної ставки 13, 00 % річних, Відповідно до умов додаткових угод до кредитного договору № 0 від 25.05.2007 року , було змінено графік погашення кредиту з встановленням розміру ануїтетного платежу 1 215 доларів США 25 числа кожного місяця строку кредитування , а також було змінено строк повернення кредиту до 25.05.2022 року

Позивач зазначає, що виконав взяті на себе зобов»язання та надав відповідачу вказані кредитні кошти, а відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання та не погашає кредит і проценти , та станом на 02.06. 2010 року має заборгованість по кредиту № 1 в сумі 45 141, 1 доларів США , що еквівалентно 357 790 грн. 74 коп. , в тому числі : заборгованість за кредитом 13 409, 94 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 19 116, 69 доларів США, 0,44 долара США заборгованість по строковим відсоткам за користування кредитом, 8919.01 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам, 2602, 6 4 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1 092, 38 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам .

що відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, дає йому право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів .

Позивач також зазначає, що у забезпечення виконання зобов»язань за вказаними кредитними договорами ОСОБА_4 ним 16.04.2007 року та 25.05. 2007 року були укладені договори поруки з ОСОБА_5 за № П1- та № П1-0 та ОСОБА_6 за № П2-0 та № П2-0 . Згідно до умов вказаних договорів Поручителі відповідають перед Кредитором у тому ж обсязі що і боржник , за всіма зобов»язаннями останнього. Посилаючись на вказані обставини та на вимоги статей 553, 554 ЦК України, позивач вважає,що поручителі повинні нести з боржником солідарну відповідальність щодо повернення заборгованості за кредитом та процентами ( а.с.2-3 148-149181-183) .

Відповідачі позов не визнали та звернулись у суд з зустрічним позовом, в якому, з урахуванням його уточнень та доповнень, просили визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 16.04.2007 року удаваним правочином та визнати його таким,що укладений у національній валюті у сумі 247450 грн. на умовах, визначених в договорі про надання споживчого кредиту. Розірвати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.05.2007 року. Припинити дію договору іпотеки на житлове приміщення від 25.05.2007 року , укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк».

Позивачі за зустрічним позовом також просили зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна , а саме: житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : м.Харків, вул. Сергіївська 11-А та внести до державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо вказаного об»єкту ( а.с. 216-217).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2010 року,позовні вимоги ПАТ «Украсиббанк» задоволені частково. З ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на його користь стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 16.04.2007 року в розмірі 103958, 58 доларів США,що еквівалентно 823822 грн. 14 коп. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 19341 грн. 04 коп. судові витрати у справі в сумі 1950 грн., а всього 845 173 грн. 18 коп. В іншій частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,задоволені. Договір про надання споживчого кредиту №0 , укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» 16.04.2007 року-розірвано . Визнано договір про надання споживчого кредиту №№0 , укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» 16.04.2007 року- удаваним правочином та таким,що укладений в національній валюті України гривні в розмірі 247450 грн. на умовах, визначених в договорі. Припинено дію договору іпотеки від 25.05.2007 року реєстр № 1963 та договору про внесення змін № 1 до цього договору від 04.02.2009 року, реєстр № 200, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5. Знято заборону в Єдиному державному реєстрі заборони,щодо відчуження нерухомого майна-житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою : м.Харків, вул. Сергієвська, буд.11-а, реєстр № 5026044. Виключено з державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з Єдиного реєстру заборон щодо об»єкту, розташованого за адресою м.Харків, вул. Сергіївська ,буд.11.-а № 5026088.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі та стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаними кредитними договорами станом на 02.06.2010 року в сумі еквівалентній 149099,Є 68 доларів США ,що складає 1 181 629 грн. 87 коп. та 19 341 грн. 04 коп. пені і судові витрати у справі в сумі 1950 грн. та в задоволенні зустрічного позову, відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, та ухваленню нового рішення, яким в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, не відповідає цим вимогам.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які допустив суд першої інстанції, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» , за участю третьої особи: ТДВ «Міжнародна страхова компанія», про визнання кредитного договору удаваним правочином та розірвання кредитного договору та задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором з таких підстав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції, вважав доведеними твердження позивачів про те, що відповідач усвідомлював, що акт видачі в кредит ОСОБА_4 готівкою іноземної валюти носить формальний характер, а насправді ця валюта не як засіб платежу, а як еквівалент Національної валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням придбанням автомобілю.

Також в обґрунтування ухваленого по справі рішення суд першої інстанції послався й на те, що укладений кредитний договір суперечить Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15 93 від 1993 року .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 2 статті 6 даного Кодексу передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В частині 1 статті 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Таким чином, за змістом вказаної правової норми , намір приховати дійсним правочин повинні мати кожна із сторін цього правочину, а не одна із них.

Частиною 2 статті 192 ЦК України встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47, 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліценції.

Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій, а надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15 93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п.п. «в», «г» ч. 4 ст. 5 та п. «а» ч. 2 ст. 6 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо:

-надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

-використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

-Фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України, від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів.

-

Відповідно до п. 1.5 «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого постановою Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за основним позовом має банківську ліцензію № 75 від 28 жовтня 1991 року, видану НБУ на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та п 5 11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ( а.с.144).

Із письмового дозволу № 75 3 від 28 грудня 2009 року та додатку до нього , ПАТ «УкрСиббанк» вправі, в тому числі, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України (а.с.145 146).

Цими документами Банку надано право проводити операції з кредитування в іноземній валюті.

Крім того, як свідчать матеріали справи 16 квітня 2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 , відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4О кредитні кошти у розмірі 49 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 13,50 % річних строком до 15.04.2011 року. ,шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 1330 доларів США 16 числа кожного місяця. Згідно до пунктів 9.2 умов вказаного договору при його підписанні ОСОБА_4 підтверджувала , що вказаний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням та є для неї обов»язковим та що вона повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов»язки та повністю з ними погоджується ( а.с.123-127).

Колегія суддів, вважає, що зазначене вище та обставини справи свідчать про те, що позивачі за зустрічним позовом не надали суду жодного доказу, який би свідчив про те, що саме обидві сторони договору, укладаючи його в іноземній валюті, діяли свідомо з метою приховати інший правочин (укладення договору в національній валюті), а тому суд першої інстанції не мав підстав для визнання вказаного кредитного договору удаваним правочином.

Розриваючи кредитний договір № 0, укладений між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», суд першої інстанції ,на підставі ч.2 ст. 652 ЦК України ,виходив з того, що на час укладання цього договору сторони не виходили із того,що може статись знецінення національної валюти до іноземної валюти більш ніж на 60 відсотків та вказане знецінення порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило ОСОБА_4 того, на що вона розраховувала при укладанні вказаного кредитного договору , а також з того,що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає,що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів також погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Згідно до вимог частин 1 та 2 статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки,що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або укладали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо припинення договору у відповідність обставин, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваним за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов :

1)в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи зі змісту вказаної норми ЦК України , підставою для розірвання договору є істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору та наявності одночасно зазначених вище умов.

Між тим, як свідчать матеріали справи 25 травня 2007 року між ОСОБА_4 та АКЫБ «УкрСиббанк» було укладено договір споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 94 000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних за користування кредитом строком його погашення не пізніше 25 травня 2022 року.

04 лютого 2009 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, яка є невід»ємною частиною зазначеного вище кредитного договору, відповідно до умов якої сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів з періоду 01.11.2008 року по 30.11.2008 року ,здійснюється Позичальником з 01.11 2013 року по 25.10.2013 року , а оплата процентів з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року здійснюється в період з 01.11.2013 року по 25.11.2013 року.

Крім того, 04 лютого 2009 року між зазначеними сторонами була укладена додаткова угода № 2, яка також є невід»ємною частиною кредитного договору № 0 від 25 травня 2007 року, відповідно до умов якої, ОСОБА_4 зобов»язувалась з дати підписання цієї угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетного платежу 25 числа кожного місяця в розмірі 1215, 00 доларів США ( а.с.198-209).

Саме по собі зменшення прибутків ОСОБА_4 , на що позивачі посилаються як на підставу розірвання вказаного кредитного договору , не є обставинами, які можна віднести до форс-мажорних обставин, а світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, які позбавляють ОСОБА_4 виконувати умови зазначеного вище договору. Крім того, позивачами за зустрічним позовом не доведено, що розірвання вказаного договору викликано наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України, що є обов»язковою умовою для вирішення питання про його розірвання .

З огляду на наведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції не мав законних підстав для розірвання зазначеного вище кредитного договору, а враховуючи ту обставину, що підставою для припинення дії іпотечного договору, як похідного від кредитного договору № 0 від 25 травня 2007 року, суд першої інстанції вважав саме його розірвання , то судова колегія також приходить до висновку про відсутність підстав для припинення зазначеного вище іпотечного договору від 25.05.2007 року та внесення змін № 1 до цього договору від 04.02.2009 року, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є суттєвими, а рішення суду першої інстанції про задоволення зустрічних позовних вимог не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв»язку з чим воно підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з зазначених вище підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції в порушення вимог статей 213, 215 ЦПК України, в рішенні не навів мотивів та підстав щодо часткового задоволення позовних вимог позивача за основним позовом та відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк». Більш того, резолютивна частина рішення суду не відповідає його мотивувальній частині, у зв»язку з чим і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те та відповідачами цей факт не заперечувався, що ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 16 квітня 2007 року отримала у позивача кредитні кошти у розмірі 49 000 доларів США з виплатою 13, 50% річних . Вказаний договір був укладений строком до 15.04.2011 року . Згідно до п.1.2.2. умов вказаного кредитного договору, ОСОБА_4 зобов»язувалась повертати кредит та сплачувати проценти за користування вказаними кредитними коштами ,шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 1330 доларів США 16 числа кожного місяця.

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_4 в порушення умов вказаного кредитного договору з 17 листопада 2008 року припинила погашення кредиту та відсотків, що відповідно до п. 8.3 умов кредитного договору дає право позивачу щодо вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів, а відповідно до розділу 8 умов кредитного договору, позивач має право на нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Крім того, як свідчать матеріали справи в забезпечення виконання ОСОБА_4 умов зазначеного вище кредитного договору, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 16 квітня 2007 року були укладені договори поруки № № відповідно 111 -0 та 112-0 відповідно до пунктів 1.1. яких, поручителі зобов»язувались перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобов»язань перед Кредитором ,що виникли з зазначеного вище кредитного договору.

Відповідно до вимог статті 554 ЦК України , у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до наданого позивачем розрахунку, який не визиває у судової колегії сумнівів та відповідачами не спростований, станом на 02 червня 2010 року, заборгованість ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором складає : 45 141, 1 доларів США в тому числі : заборгованість за кредитом 13 409, 94 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 19 116, 69 доларів США, 0,44 долара США заборгованість по строковим відсоткам за користування кредитом, 8919.01 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам, 2602, 6 4 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 1 092, 38 доларів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам .

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача за основним позовом зазначеної вище заборгованості за кредитним договором № 0 від 16 квітня 2007 року та договорами поруки №№111 -0 та 112-0 від 16 квітня 2007 року в сумі 45 141, 1 доларів США, що є еквівалентом 357 790 грн. 74 коп.

Крім того, як свідчать матеріали справи 25 травня 2007 року між ОСОБА_4 та АКЫБ «УкрСиббанк» було укладено договір споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 94 000 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних за користування кредитом строком його погашення не пізніше 25 травня 2022 року.

04 лютого 2009 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, яка є його невід»ємною частиною та відповідно до умов якої, сплата процентів, нарахованих згідно умов договору за використання кредитних коштів з періоду 01.11.2008 року по 30.11.2008 року ,здійснюється Позичальником з 01.11 2013 року по 25.10.2013 року , а оплата процентів з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року здійснюється в період з 01.11.2013 року по 25.11.2013 року.

Сторонами зазначеного вище кредитного договору також 04 лютого 2009 була укладена додаткова угода № 2, яка є невід»ємною частиною кредитного договору № 0 від 25 травня 2007 року та відповідно до умов якої, ОСОБА_4 зобов»язувалась з дати підписання цієї угоди повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетного платежу 25 числа кожного місяця в розмірі 1215, 00 доларів США ( а.с.198-209).

Із матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання ОСОБА_4 умов зазначеного вище кредитного договору, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 25 травня 2007 року були укладені договори поруки № № відповідно:П1 - 0 та П2-0 відповідно до пунктів 1.1. яких поручителі зобов»язувались перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобов»язань перед Кредитором ,що виникли з зазначеного вище кредитного договору ( а.с.210-213).

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_4 в порушення умов вказаного кредитного договору з 04 лютого 2009 року припинила погашення кредиту та відсотків, що відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, дає право позивачу щодо вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів, а відповідно до розділу 4 умов кредитного договору, позивач має право на нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Згідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, які не визивають у судової колегії сумнівів та відповідачами не спростовані, станом на 02 червня 2010 року, заборгованість ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором складає : 103 958, 58 доларів США , що є еквівалентом 823 882 грн. 14 коп. ( вісімсот двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві ) грн. та 19 341 грн.04 коп. пені за вказаним кредитним договором.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача за основним позовом зазначеної вище заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 травня 2007 року.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони всі понесені по справі та документально підтверджені судові витрати що становить в даному випадку 370 грн. на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 2550 грн. судового збору .

Керуючись ст. ст.303, 309, 313, 316, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити.

Скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2010 року.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його користь заборгованість за кредитними договорами: № 0 від 16 квітня 2007 року в сумі 45 141, 1 доларів США, що є еквівалентом 357 790 грн. 74 коп.( триста п»ятдесят сім тисяч сімсот дев»яносто ) грн. 74 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами: № 0 від 27 квітня 2007 року станом на 02 червня 2010 року в сумі, еквівалентній 103 958, 58 доларів США доларів США, що є еквівалентом 823 882 грн. 14 коп. ( вісімсот двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві ) грн. та 19 341 грн.04 коп. пені за вказаним кредитним договором.

Стягнути ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у справі : по 850 грн. з кожного судового збору та по 123, 34 грн. з кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи

В задоволенні зустрічних позовних ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 , відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: підпис

Судді : підписи