АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-9654/ 2011р. Головуючий 1 інст.- Сілантьєвої Е.Є .
категорія втрата права користування житлом Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.

суддів Шевченко Н.Ф., Черкасова В.В.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18 березня 2009 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Фрунзенська районна у м.Харкові рада, Управління зі справ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Фрунзенського району м.Харкова про визнання втратившим право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

ВСТАНОВИЛА:

2 червня 2008 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. В позові зазначала, що квартира № 53 у будинку № 222-а в м. Харкові в 1973 році була надана згідно з ордером її батькам, квартира не приватизована й знаходиться в державному житловому фонді. Вона зареєстрована та постійно проживає в указаній квартирі з дня свого народження. У 2006 році дала згоду на проживання та реєстрацію в спірній квартирі своєму племіннику - ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, однак не проживає і не проживав у ній, фактично відразу після реєстрації він залишив квартиру та більше двох років не мешкає в ній без поважних причин. Відповідач постійно проживає з батьком у квартирі АДРЕСА_1. З підстав ст. 71 ЖК України позивачка просила позов задовольнити.

Позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК України та зняти його з реєстраційного обліку.

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою. Зазначала, що в 2006 році через співчуття зареєструвала в спірній квартирі свою сестру - ОСОБА_3, яка без її згоди зареєструвала в 2006 році на той час неповнолітнього сина -ОСОБА_2 Посилаючись на те, що, зареєструвавшись у спірній квартирі, відповідач відразу вибув на постійне місце проживання до свого батька за вищезазначеною адресою, позивачка змінила підставу позову й просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 107 ЖК України. Зазначала, що лише після подання нею заяви до суду відповідач, намагаючись створити видимість проживання, привіз до спірної квартири свої речі (а.с. 43-45).

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він зареєстрований у спірній квартирі з 29.11.2006 року. З цього моменту та до теперішнього часу він постійно мешкає у зазначеній квартирі, а також там знаходяться його речі, предмети меблів тощо. Крім того, вказав, що свої кошти проводив поточний ремонт у спірній квартирі, а також сплачував комунальні платежі.

Судом до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 - матір відповідача.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 березня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 20.04.2011 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1В ставиться питання про скасування рішення суду та про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, відповідно до ст.303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідач втратив право користування жилим приміщення у зв'язку з тим, що він вибув на інше постійне місце проживання, посилаючись на ст.71 ЖК України.

Разом з тим, суд 1 інстанцйії не звернув уваги на те, що позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених ст.107 ЖК України, тому судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

З урахуванням зазначеної норми член сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це, і встановленню в такому випадку підлягають лише обставини й факти, що свідчать про обрання такою особою іншого постійного місця проживання.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні данні, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк).

Судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 особистий рахунок відкритий на ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 у період з 2007 по 2008 роки сплачував за комунальні послуги, робив поточний ремонт. Характеристика з місця навчання ОСОБА_2 була надана за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, також відповідач проходив медичне обстеження та лікування у поліклініці за місцем постійного мешкання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 ЖК України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судова колегія приходить до висновку, що позивачка у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України не навела переконливих та допустимими доказів на обгрунтування свого позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивачкою не надано доказів про непроживання відповідача у спірної квартирі. Відповідь Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 12.05.2008 р. № 59/5451 про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно мешкає за адресою АДРЕСА_2 з 2006 року по теперішній час спростовується матеріалами справи, постановою прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи від 29 липня 2009 року, поясненнями свідків, відповідача та 3-ої особи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності отримані докази у судовому засіданні, судова колегія находить достовірно встановленим, що відповідач постійно зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в зв'язку з чим, відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача.

В звязку з викладеним, судова колегія постановлює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі п.4 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309 п.4, ст.ст. 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18 березня 2011 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Фрунзенська районна у м.Харкові рада, Управління зі справ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Фрунзенського району м.Харкова про визнання втратившим право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: