РІШЕННЯ

Іменем України

01.06.2011 року Справа № 2-1193/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Підприємство з іноземними інвестиціями Інтеркерама, третя особа генеральний директор ПАТ Підприємство з іноземними інвестиціями ІнтеркерамаОСОБА_2, про зміну формулювання підстав звільнення, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, коштів за невикористану відпустку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Підприємство з іноземними інвестиціями Інтеркерама, третя особа генеральний директор ПАТ Підприємство з іноземними інвестиціями ІнтеркерамаОСОБА_2, про зміну формулювання підстав звільнення, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, коштів за невикористану відпустку та моральної шкоди.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що наказом № 43-к від 01.02.2008 року він був прийнятий відповідачем на роботу налагоджувальником устаткування керамічного виробництва. Згідно з наказом №138-к від 01.07.2009 року позивач працював на посаді майстра зміни дільниці сортування та пакування.

Наказом №7-к від 15 січня 2010 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Звернувшись до відповідача з проханням про надання даного наказу позивачу було відмовлено, посилаючись на відсутність для цього норми права. Також відмовлено було і в поверненні довідки-виклику №551-2153 на екзаменаційну сесію на 10 днів з 21.01.2010 року, яку він надав до відділу кадрів ЗАТ "Інтеркерама" 12.01.2010 року, посилаючись на її недійсність та повернення до Дніпропетровського Національного університету за місцем його навчання, для перевірки її достовірності.

Офіційними підставами для звільнення послугували:

Наказ від 23.12.2009 року про накладання на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, який позивач вважає виданим в порушення законодавства, оскільки в ньому: відсутні обов'язкові реквізити наказу; номер; підпис ознайомленої з наказом особи; у розділі "наказую" п. 1 немає достовірних фактів для ствердження систематичного неякісного виконання обов'язків та недобросовісного відношення до роботи, а перелічені рішення про невідповідність продукції є звичайними робочими моментами на даному виробництві, про що свідчить журнал реєстрації та запису рішень про невідповідність продукції; пройшли терміни накладання дисциплінарного стягнення, яке застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку (не пізніше одного місяця з дня його виявлення); стягнення оголошується в наказі (розпорядженні)і повідомляється працівникові під розписку відповідно до ст. 149 КЗпП України; пройшов термін ознайомлення з наказом, відповідно до п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку - три дні; підпис ОСОБА_1 стоїть під його словами, а не в графі з наказом; службова записка виконуючого обов'язки начальника виробництва ОСОБА_3, від

23.12.2009 року позивачу надана не була.

Наказ №1 від 11.01.2010 року про накладання на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, який позивач також вважає виданим в порушення законодавства, оскільки в ньому: немає підпису ознайомленої з наказом особи; немає дати ознайомлення з наказом; у розділі "наказую" п. 1 немає достовірних фактів для підтвердження систематичного неякісного виконання обов'язків та недобросовісного відношення до роботи.

Від начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_4 позивачу неодноразово надходили пропозиції звільнитися за власним бажанням, на що він не погоджувався, оскільки не хотів іти з роботи, де здобув певних службових досягнень та поваги в колективі.

На думку позивача, процес незаконного звільнення прискорила довідка - виклик №551-2153 на екзаменаційну сесію з ДНУ, де він навчається на заочному відділенні, на 10 днів - з 21.01.2010 року, та яку він надав до відділу кадрів 12.01.2010 року, згідно ст.215-219 КЗпП та ст. 15 Закону України "Про відпуски". Як зазначає ОСОБА_1, він був звільнений 15 січня 2010 року у свій вихідний день.

Позивач вважає, що зі своєю роботою він справлявся добре, виконував всі свої трудові зобов'язання і пропрацювавши на підприємстві "Інтеркерама" майже два роки, до нього не було застосовано жодних стягнень, пов'язаних безпосередньо з його трудовою діяльністю (крім неправомірних наказів на протязі двох тижнів до звільнення, зазначених у позові).

З 16 січня 2010 року ОСОБА_1 не працює, із зазначеним неправомірним записом у трудовій книжці не має можливості отримати потрібну роботу відповідно до власних потреб, освіти та знаннями, здобутим під час навчання, та отриманому під час трудової діяльності досвіду роботи та навичкам.

На утримувані позивача знаходяться мати та цивільна дружина, а також він несе усі сімейні матеріальні затрати.

У подальшому працювати на підприємстві "Інтеркерама" позивач не бажає, оскільки на протязі певного часу - з грудня 2009 року по дату звільнення на нього постійно та систематично супроводжувався психологічний та моральний тиск з боку: начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_4, генерального директора ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_2, в.о. начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_3, юриста ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_5.

З цих підстав позивач просив суд: скасувати накладене на нього наказом від 23.12.2009 року дисциплінарне стягнення у вигляді догани; скасувати накладене на нього наказом №1 від 11.01.2010 року дисциплінарне стягнення у вигляді догани; змінити формулювання причини звільнення та вказати в трудовій книжці Звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 16.01.2010 року по день зміни формулювання звільнення та моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

В ході розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги та у зв'язку з тим, що при звільненні йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, просив суд стягнути на його користь 450 гривень даної компенсації.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала та пояснила, що позивачем повідомлено заздалегідь неправдиву інформацію та в якості доказів надано до суду неправдиві документи (графік роботи), а саме: заява позивача про його звільнення у його ж вихідний день не відповідає дійсності, так 15 січня 2010 року був робочим днем позивача та для ознайомлення з наказом про звільнення позивач був запрошений прямо зі свого робочого місця. Документ, наданий позивачем на підтвердження його вихідного дня, насправді є проектом, який складався начальником дільниці як проект графіку роботи у зв'язку з переходом підприємства відповідача на цілодобовий графік роботи та необхідністю, у зв'язку з таким переходом, попереднього узгодження майбутньої кількості робочих годин, кількості вихідних днів та інших даних. Наданий позивачем документ не затверджений директором підприємства, не має відбитку печатки, не є та не може розглядатися як дійсний документ підприємства та як належний доказ. Вказаний проект графіка робот був взятий та скопійований позивачем без дозволу та без відома начальника дільниці.

На підприємстві є дійсний Графік роботи і змінності при сумованому обліку робочого часу на 2010 рікз якого, також вбачається перехід підприємства на цілодобовий цикл роботи з лютого 2010 року.

Стосовно стверджень позивача про неознайомлення його з наказом №50 від 23.12.2009 року, представник зазначила, що позивач був ознайомлений з наказом своєчасно та у відповідності до чинного законодавства, про що свідчить і пояснювальна записка позивача, і його підпис на обох сторінках наказу, а також його пояснення, написані власноручно на самому наказі. Особливо цікавим є ствердження позивача про ненадання йому для ознайомлення його ж пояснювальної записки.

Не відповідає дійсності також і зауваження позивача про пропуск відповідачем строку для накладення стягнення, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді догани на нього було накладено 23.12.2009 року за невиконання службових обов'язків згідно Рішення про невідповідну продукцію №153 від 02.12.2009 року та службової записки виконуючого обов'язки начальника виробництва ОСОБА_3 від 23.12.2009 року, тобто через 21 день з дати виявлення проступку. В наказі № 50 від 23.12.2009 року дійсно перелічені інші Рішення про невідповідну продукцію, але лише як додаткова інформація, яка надана до службової записки в.о. начальника виробництва про негативні результати роботи позивача.

Ствердження позивача про неознайомлення його зі службовою запискою також не є правдивими, а пояснення, надані ним у пояснювальній записці підтверджують визнання позивачем своєї провини в присвоєнні продукції невідповідного номера тону.

З приводу посилання позивача на відсутність підпису ознайомленої з наказом особив наказі №1 від 11.01.2010 року представник відповідача пояснила, що позивач знову вказав недостовірну інформацію, а саме: позивач був ознайомлений і зі службовою запискою в.о. начальника виробництва, про що свідчить пояснювальна записка самого ж позивача, і з наказом, про що свідчить власноручний напис позивача про свою незгоду на самому наказі, але позивачем навмисно не поставлено підпису, про що комісією складений Акт від 11.01.2010 року про відмову від підпису про ознайомлення з наказом.

Наказом №2 від 14.01.2010 року на підставі службової записки в.о. начальника виробництва від 29.12.2009 року та Рішень про невідповідність продукції №228 від 28.12.2009 року, №261 від 11.01.2010 року, №262 від 11.01.2010 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Від надання пояснювальної записки позивач відмовився, про що складений Акт від 29.12.2009 року, від підписання наказу №2 від 14.01.2010 року позивач також відмовився, про що складений Акт від 14.01.2010 року.

Позивач не звертався з оскарженням накладених дисциплінарних стягнень, що додатково підтверджує наявність та беззаперечність вини позивача у вищеописаних ситуаціях, невиконання ним своїх трудових обов'язків та халатне ставлення до праці.

Наказом № 7-К від 15.01.2010 року позивач звільнений за систематичне невиконання без поважних підстав своїх службових обов'язків на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом позивач ознайомлений, про що свідчить власноручний напис позивача на наказі, але позивачем не поставлено підпису, про що складений Акт від 15.01.2010 року про його відмову від підпису про ознайомлення з наказом.

Згідно Посадової інструкції майстра зміни дільниці сортування, майстер зміни має обов'язок присвоювати номер тону готової продукції згідно еталону та відповідно до Методики № 02-09 Присвоєння номерів тонів зразків-еталонів, що позивачем систематично виконувалось неналежним чином без поважних на те причин, та про що відділом технічного контролю і складалися численні Рішення про невідповідність продукції.

Наслідком невірного присвоєння номера тону готової продукції є неприймання такої продукції відділом технічного контролю, а надалі вся працююча бригада сортування та пакування повинна заново пересортувати (перебрати) всю партію неприйнятої продукції, переклеїти на кожну коробку з продукцією правильний номер тону (за різними артикулами це від 48 до 60 коробок продукції на 1 дерев'яній палеті), обв'язати кожну палету пакувальною стрічкою, наклеїти нові етикетки на кожну палету. Тобто, з вини майстра зміни, при неправильному присвоєнні тону, вся бригада сортування повинна крім основної роботи по сортуванню та пакуванню готової продукції, яка надходить з виробничих ліній, займатися ще і пересортуванням, переклеюванням, перепакуванням продукції, яка не прийнята відділом технічного контролю. Мали місце випадки, коли з вини позивача бригада сортування додатково викликалася для понаднормової роботи з метою виправлення помилок, допущених позивачем.

Таке відношення позивача до виконання своїх обов'язків спричиняло значні збитки відповідачу, які виражалися і в несвоєчасних поставках продукції до покупців відповідача, у зв'язку з чим відповідачем порушувались умови укладених договорів, а також необхідно було додатково оплачувати або надавати додаткову відпустку працівникам, які працювали понаднормово для виправлення помилок позивача.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що при застосуванні стягнення ним були враховані ступінь тяжкості вчинених проступків позивача і заподіяна ним шкода, а також попередня вкрай незадовільна праця позивача на інших дільницях підприємства, у зв'язку з чим накладені на позивача стягнення у вигляді доган та у вигляді звільнення за ч.3 ст.40 КЗпП України застосовані відповідачем правомірно та із дотриманням вимог чинного законодавства.

Що стосується наданої позивачем довідки-виклику на екзаменаційну сесію, то позивачем дійсно була надана заява про надання додаткової відпустки та довідка-виклик на сесію № 551-2153 без дати, без назви підприємства-адресата та з факсимільним підписом проректора. Через таке оформлення довідки-виклику, її справжність викликала великий сумнів, у зв'язку з чим розгляд заяви позивача про надання додаткової відпустки було відкладено для детального розгляду цього питання та до переконання у справжності довідки-виклику. Після того, як позивачу було повідомлено про відсутність реквізитів у наданій ним довідці, позивач власноруч дописав на цій довідці і дату, і кому вона адресована. Таким ставленням позивача до офіційних документів у підприємства виникло ще більше підстав для сумніву в справжності наданої довідки. Надалі, у зв'язку зі звільненням позивача 15.01.2010 року, тобто задовго до початку його екзаменаційної сесії, заява позивача про додаткову відпустку більше не розглядалась.

З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та морального збитку, представник відповідача вважає вказані вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок з позивачем і по заробітній платні, і по компенсації за невикористану відпустку проведений у повному обсязі, в тому числі за 13 днів невикористаної відпустки у сумі 598,00 гривень, що підтверджується довідкою за підписом головного бухгалтера підприємства, розрахунковим листком, банківською випискою з відбитком штампу банку про перерахування позивачу грошової суми в день звільнення.

Третя особа генеральний директор ПАТ Підприємство з іноземними інвестиціями ІнтеркерамаОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з наказом № 43-к від 01.02.2008 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу налагоджувальником устаткування керамічного виробництва до Закритого акціонерного товариства Підприємство з іноземними інвестиціями Інтеркерама, яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство Підприємство з іноземними інвестиціями Інтеркерама. Згідно з наказом №138-к від 01.07.2009 року позивач був переведений та працював на посаді майстра зміни дільниці сортування та пакування.

Наказом №50 від 23.12.2009 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за систематичне неякісне виконання обов'язків та недобросовісне відношення до роботи.

Посилання позивача на неознайомлення його з даним наказом не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки пояснювальна записка позивача та його підпис на обох сторінках наказу, а також його пояснення, написані власноруч на самому наказі, спростовують дану обставину.

Не доведено позивачем і його посилання щодо пропуску відповідачем строку для накладення стягнення, оскільки стягнення у вигляді догани на нього було накладено 23.12.2009 року за невиконання службових обов'язків згідно Рішення про невідповідну продукцію №153 від 02.12.2009 року та службової записки виконуючого обов'язки начальника виробництва ОСОБА_3 від 23.12.2009 року, що не перевищує одного місяця.

В наказі № 50 від 23.12.2009 року вказані також і інші Рішення про невідповідну продукцію, датовані раніше, але це не є підставою для визнання наказу незаконним в цілому.

Згідно з наказом №1 від 11.01. 2010 року, майстру зміни №3 ОСОБА_1 за систематичне неякісне виконання обов'язків та недоброякісне відношення до роботи знову оголошено догану.

До посилань позивача з приводу відсутності підпису ознайомленої з наказом особи суд ставиться критично, оскільки він був ознайомлений і зі службовою запискою в.о. начальника виробництва, про що свідчить його ж пояснювальна записка, і з наказом, про що свідчить власноручний його напис на самому наказі про свою незгоду. Також відповідачем був складений Акт від 11.01.2010 року про відмову позивача від підпису про ознайомлення з наказом №1 від 11.01. 2010 року.

Наказом №2 від 14.01.2010 року на підставі службової записки в.о. начальника виробництва від 29.12.2009 року та Рішень про невідповідність продукції № 228 від 28.12.2009 року, № 261 від 11.01.2010 року та №262 від 11.01.2010 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Від надання пояснювальної записки з приводу порушення покладених на нього обов'язків, що відображено в Рішенні про невідповідність продукції № 228 від 28.12.2009 року, позивач відмовився, про що відповідачем складений Акт від 29.12.2009 року. Від підписання наказу №2 від 14.01.2010 року позивач також відмовився, про що відповідачем складений Акт від 14.01.2010 року.

Наказом №7-к від 15 січня 2010 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як вказує позивач, його було звільнено у його вихідний день, та в якості доказу надав до суду ксерокопію графіка роботи на січень 2010 року, який ніким не завірений, не підписаний та не затверджений директором підприємства. У судовому засіданні представник відповідача надала офіційнийГрафік роботи і змінності при сумованому обліку робочого часу на 2010 рікпрацівників дільниці, де значаться підписи керівництва, він затверджений директором та завірений печаткою підприємства. В цьому графіку день звільнення ОСОБА_6 є його робочим днем.

Із вказаним наказом позивач ознайомлений, про що свідчить власноручний його напис на наказі не ознайомлений з підставами звільнення, де не поставлено підпису, про що складений Акт від 15.01.2010 року про відмову позивача від підпису про ознайомлення з наказом.

Згідно Посадової інструкції майстра зміни дільниці сортування, майстер зміни має обов'язок присвоювати номер тону готової продукції згідно еталону та відповідно до Методики № 02-09 Присвоєння номерів тонів зразків-еталонів, що позивачем систематично виконувалось неналежним чином без поважних на те причин, та про що відділом технічного контролю і складалися численні Рішення про невідповідність продукції. Наслідком невірного присвоєння номера тону готової продукції є неприймання такої продукції відділом технічного контролю, що в подальшому призводить до сортування та пакування заново пересортувати (перебрати) всю партію неприйнятої продукції.

Як вказує відповідач, при застосуванні стягнення ним були враховані ступінь тяжкості вчинених проступків позивача і заподіяна ним шкода, а також попередня вкрай незадовільна праця позивача на інших дільницях підприємства, у зв'язку з чим на нього накладені стягнення у вигляді доган та у вигляді звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Дані обставини спростовують посилання позивача про його здобуття на даній роботі певних службових досягнень та поваги в колективі. Також і сам ОСОБА_6 в позові зазначив, що від начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_4 йому неодноразово надходили пропозиції звільнитися за власним бажанням. Як вбачається з позову, у подальшому працювати на підприємстві "Інтеркерама" позивач не бажає, оскільки на протязі певного часу - з грудня 2009 року по дату звільнення на нього постійно та систематично супроводжувався психологічний та моральний тиск з боку: начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_4, генерального директора ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_2, в.о. начальника з виробництва ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_3, юриста ЗАТ "Інтеркерама" ОСОБА_5.

Що стосується наданої позивачем довідки-виклику на екзаменаційну сесію, то суд вважає відмовити в цій частині позову, оскільки надання відповідачу цієї довідки ніким не заперечувалось, однак ці вимоги на даний час є недоцільними та безпідставними, оскільки мова йдеться про виклик на сесію за січень 2010 року, необхідність у витребуванні виклику на даний час є позачасною, спір в цій частині відсутній та порушень прав позивача не вбачається.

Суд не вбачає також і підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача компенсації за невикористану відпустку, оскільки матеріалами справи та банківською довідкою підтверджується своєчасне отримання ОСОБА_1 компенсації за 13 днів невикористаної відпустки.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для зміни формулювання підстав звільнення на Звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, оскільки в ході судового розгляду справи позивач не довів незаконності як його притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і незаконного звільнення. Окрім цього, позивач також не надав суду доказів, які б підтверджували, що вказана в його трудовій книжці підстава звільнення перешкоджала подальшому працевлаштуванню, у зв'язку з чим вимоги для стягнення на його користь коштів за час вимушеного прогулу, є необґрунтованою та не доведеною.

За наявності даних обставин суд вважає позивачу в позовних вимогах про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди також відмовити.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 38, 40, 26, 116, 117, 232, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів№9 від 06.11.1992 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Приватного акціонерного товариства Підприємство з іноземними інвестиціями Інтеркерама, третя особа генеральний директор ПАТ Підприємство з іноземними інвестиціями ІнтеркерамаОСОБА_2, про зміну формулювання підстав звільнення, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, коштів за невикористану відпустку та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: