АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів - Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_4 умов укладеного з позивачем кредитного договору від 14.11.2006 року в частині повернення кредиту та оплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 17.06.2010 року в розмірі 126707,59 дол. США, що еквівалентно 1002624,48 грн.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 за укладеним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 14.11.2006 року укладено договір поруки.

Оскільки відповідачі, як солідарні боржники, в добровільному порядку за вимогою позивача не сплатили заборгованість за кредитним договором, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 1002624,48 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 14.11.2006 року, посилаючись на те, що положення зазначеного договору, якими визначено грошове зобовязання в іноземній валюті доларах США, суперечить вимогам діючого законодавства, зокрема, ст. 533 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про Національний банк України», ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.5 Положення «Про порядок видачі Національним Банкам України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», якими передбачено, що валютою України є гривня, а використання іноземної валюти можливе тільки за наявності індивідуальної ліцензії, яка у ПАТ «УкрСиббанк» є відсутньою. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_7 просила суд визнати недійсним укладений кредитний договір, застосувати реституцію у звязку з недійсністю кредитного договору та зобовязати її повернути на користь ПАТ «УкрСиббанк» отримані нею грошові кошти в національній валюті в розмірі 757500 грн., а також зобовязати ПАТ «УкрСиббанк» повернути їй всі грошові кошти, сплачені нею в якості повернення кредиту.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у солідарному порядку, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №2Д 06 М 7543 Д від 14.11.2006 року, у розмірі 1002624 грн. 48 коп. ; судовий збір у розмірі - 1700 грн.; 120 грн. витрат на ІТЗ.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_6, про визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», та задоволення позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки жодного з відповідачів не було належним чином повідомлено про розгляд справи й розглянуто справу без їх участі. Крім того, судом не враховано, що позивачем, в порушення норм діючого законодавства, надано кредит в іноземній валюті за відсутності у нього індивідуальної ліцензії та інших дозвільних документів, які видаються НБУ, а тому наявні підстави для визнання укладеного кредитного договору недійсним. Також судом, як вважає представник відповідача, необґрунтовано задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», оскільки в порушення ч.2 ст. 651 ЦК України, заявляючи вимогу про дострокове стягнення заборгованості, позивач не заявив вимоги про розірвання договору. В матеріалах справи відсутні належні докази підтвердження заборгованості відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №2Д 06 М 7543 Д, відповідно до умов якого, позичальник отримала кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 150000 дол. США, зі сплатою 12,3% річних на строк до 13.11.2017 року.

Додатковою угодою №1 до вказаного кредитного договору, укладеною між тими ж сторонами 15 січня 2007 року, змінено номер кредитного договору з №2Д 06 М 7543 Д на №0.

14 листопада 2006 року в забезпечення виконання зобовязання за укладеним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки №2Д 06 М 7543 П.

У звязку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування станом на 17.06.2010 року заборгованість в загальному розмірі 126707,59 дол. США, що еквівалентно 1002624,48 грн., з яких:

- основний борг 120599,53 дол. США, що є еквівалентом 954292,02 грн.;

- прострочена заборгованість по відсоткам 4864,92 дол. США, що є еквівалентом 38495,63 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 1033,39 дол. США, що є еквівалентом 8177,11 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 209,75 дол. США, що є еквівалентом 1659,72 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_4 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також поручителем ОСОБА_6 щодо усунення такого порушення, й права банку, у звязку з цим вимагати від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як солідарних боржників, дострокового повернення частини позики, що залишилася сплати процентів та пені.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості її вимог, оскільки використання іноземної валюти ПАТ «УкрСиббанк» здійснюється у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обовязок виконання зобовязання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Умовами п.п. 5.5., п.п. 5.10 кредитного договору №2Д 06 М 7543 Д від 14.11.2006 року передбачено право позивача, як кредитора, вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів та/або порушення інших умов договору (а.с. 19-21).

Відповідно до п.п. 2.2. укладеного договору поруки №2Д 06 М 7543 П від 14.11.2006 року передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань по кредитному договору, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковим до виконання ним через 5 днів з моменту невиконання своїх зобовязань позичальником по кредитному договору (а.с. 26).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_4 основного обовязку погашення заборгованості по кредиту, позивачем на адресу відповідачів було направлено повідомлення-вимоги про усунення порушення основного зобовязання, однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачами у відповідності до умов укладених ними договорів здійснено не було (а.с. 30, 31).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_4 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції відповідно до ст. 554 ЦК України й умов кредитного договору та договору поруки, дійшов вірного висновку про обовязок позичальника ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_6 нести солідарну відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту в загальній сумі 1 002624,48 грн.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 5-13), колегія суддів погоджується з розміром, стягнутої судом заборгованості за кредитним договором. Доказів в спростування правильності розрахунків суми заборгованості відповідачем ОСОБА_8 та її представником ОСОБА_5 не надано, а посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на невідповідність розрахунку заборгованості як доказу вимогам ст.ст. 58,59 ЦПК України колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність підстав для дострокового стягнення всієї суми боргу, оскільки позивачем не заявлено вимоги про розірвання укладеного кредитного договору суперечать положенням ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка встановлює для позикодавця право вимоги про дострокове стягнення заборгованості.

Крім того, зі змісту ст.ст. 526, 610, 612, 614, 1050 ЦК України вбачається, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору в даному випадку погашення заборгованості по кредиту, не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника, яким не припиняються зобовязальні правовідносини доти, доки зобовязання не буде виконано належним чином (ст. 599, ч.2 ст. 625 ЦК України), а тому діюче законодавство не встановлює обовязку одночасно із зверненням з вимогою про дострокове стягнення заборгованості предявляти вимогу про розірвання укладеного договору.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», при цьому доводи апеляційної скарги представника відповідача не спростовують його обґрунтованості.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання укладеного кредитного договору недійсним.

Статтею 203 ЦПК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійним у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України.

Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п.7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» від 06.11.2009 року № 9.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 послалася на те, що позивач надав їй кредит в іноземній валюті за відсутності в нього індивідуальної банківської ліцензії на здійснення банківських операцій в іноземній валюті, що свідчить про невідповідність змісту укладеного кредитного договору вимогам діючого законодавства, зокрема, ст. 533 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про Національний банк України», ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.5 Положення «Про порядок видачі Національним Банкам України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», якими ми передбачено, що валютою України є гривня. А тому, на її думку, наявні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Однак, колегією суддів не встановлено порушень позивачем чинного законодавства при укладенні 14.11.2006 року ним кредитного договору з відповідачем ОСОБА_4 щодо використання іноземної валюти при видачі кредиту.

Так, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до діючого законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

З аналізу положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 року, Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог п.п. «в» п. 4 ст. 5 Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 вказаного Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Укладаючи 14.11.2006 року з відповідачем ОСОБА_4 кредитний договір №2Д 06 М 7543 Д, ПАТ «УкрСиббанк» діяло на підставі виданої Національним банком України ліцензії № 75 від 24.12.2001 року, якою передбачено право на виконання банківських операцій, визначених ч.1 та п.5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також на підставі дозволу № 75-2 від 19.11.2002 року, додатком до якого передбачено право АКІБ «УкрСиббанк» на здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Отже, при укладенні кредитного договору, здійснивши кредитну операцію в іноземній валюті (доларах США), позивач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підставі для визнання оспорюваного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про порушення норм процесуального права та розгляд справи у відсутності його та відповідача не можуть бути підставою для скасування законного, обґрунтованого та правильного й справедливого по суті рішення, оскільки вказаний недолік у розгляді справи судом першої інстанції не впливає на суть ухваленого рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: