Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Справа № 2-793/2011
Провадження № 2/1007/793/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Жеребець І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи гаражний кооператив № 3 по

обслуговуванню та експлуатації кооперативних гаражів, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи гаражний кооператив № 3 по обслуговуванню та експлуатації кооперативних гаражів, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочину, вчиненого ОСОБА_8 30 вересня 2006 року, щодо продажу ОСОБА_9 гаража № 603 в Броварському гаражному кооперативі № З недійсним, і таким що вчинений недієздатною фізичною особою.

Свій позов обґрунтовував тим, що його батько ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2007 року був визнаний з 01 вересня 2006 року недієздатним. Суд встановив опіку над ОСОБА_8 та призначив позивача опікуном.

ОСОБА_8 помер 21 жовтня 2008 року, про що в книзі реєстрації смертей 22 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 879 та видано свідоцтво про смерть 1-ОК № 137147 відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Позивач також зазначає, що його батько з 13 жовтня 1997 року був членом гаражного кооперативу № 3, купивши гараж № 603, що

підтверджується довідкою, виданою Броварським гаражним кооперативом №3.

ЗО вересня 2006 року ОСОБА_8 продав гараж № 603 членові цього кооперативу ОСОБА_9

06 жовтня 2006 року позивач звертався із заявою до ОВС, про те, що його батька ввели в оману і незаконно заволоділи гаражем, оскільки на той час у нього вже були психічні розлади здоровя.

Позивач вказує, що правочин суперечить його інтересам та інтересам його сімї, членом якої він був, так як все майно, що належало йому на день смерті, ОСОБА_8 заповів своїй онучці ОСОБА_7 ще в 2004 році.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_10, позов підтримали повністю, уточнили зміст позовних вимог та просили суд визнати правочин вчинений в усній формі недієздатною особою ОСОБА_8 30 вересня 2006 року щодо продажу гаража № 603 в гаражному кооперативі № 3 недійсним на підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України, ч.І ст. 215 ЦК України.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що він звернувся до суду із даним позовом, оскільки вважає, що порушено право його доньки ОСОБА_7, так як вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті діда ОСОБА_8 і має право на спадкування на вказаний гараж № 603.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позовні вимоги не визнали повністю, вважають їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Просили гуд застосувати строки позовної давності, оскільки про порушене право позивач дізнався 06 жовтня 2006 року, в звязку з чим звертався до правоохоронних органів.

Представник позивача ОСОБА_13 вважає, що обставини на які посилається позивач та його представник не доведені, не підтверджується письмовими доказами по справі, крім того вважає, що права позивача не порушені, оскільки він не є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_8, також вже не є його опікуном, оскільки опікунство закінчилось в звязку із смертю особи. При житті батька ОСОБА_8 позивач дізнавшись про порушені права до суду із позовної заявою як опікун не звертався.

В судове засідання треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, не зявились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність неявки в судове засідання суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він був головою гаражного кооперативу № 3 з 1998-1999 року по 2001 - 2002 роки, особисто знав ОСОБА_8, так як останній працював сторожем в кооперативі. Знає, що ОСОБА_8 належав гараж № 603, він своїми силами його ремонтував, але з гаражного кооперативу № 3 звільнився за власним бажанням, оскільки в нього було слабке здоровя (скаржився на серце). В 2006 році від ОСОБА_8 почув, що він має наміри продати гараж, так як вже немає здоровя ходити до кооперативу, син ОСОБА_1 батькові допомагати не приходив. Із спілкуванням з ОСОБА_8 знає, що в нього в сімї відносини із

дружиною не складалися, квартира була поділена на два рахунки, ОСОБА_8 неодноразово зазначав йому, що в нього вдома пропадали гроші. Суду пояснив, що зазначити за яку суму був проданий гараж № 603 ОСОБА_8 він не може, оскільки при укладанні такої угоди присутнім не був.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона працює в гаражному кооперативі № 3, при житті ОСОБА_8 приходив до неї та писав заяву на виключення його із членів кооперативу у вересні 2006 року, потім після її написання ОСОБА_8 до кабінету зайшов ОСОБА_16 і розрахувався з ОСОБА_8 за купівлю гаража. На прохання ОСОБА_8 вона перерахувала кошти та віддала йому, будь-яких незвичайних дій в його поведінці вона не замітила. Пізніше вона бачила ОСОБА_8 в гаражі № 603, який збирав речі.

Суд вислухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_10, представника відповідача ОСОБА_11 та ОСОБА_13, відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 2 ст. 203 ЦК України зазначено, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

В ч.І ст. 215 ЦК України зазначено, про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, ч. 5 та шостою ст. 203 ЦК України.

Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області заява ОСОБА_1, зацікавлена особа Броварський міський відділ опіки та піклуванням про визнання громадянина недієздатним задоволена. Визнано з 01 вересня 2006 року недієздатним ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Росія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Встановлено опіку над ОСОБА_8, призначивши опікуном ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 народної республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У вказаному рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області заявник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив визнати батька недієздатним, оскільки він не усвідомлюючи своїх дій і не надаючи належного значення їх наслідкам домовився та продав свій власний кооперативний автогараж, а кому, за яку ціну пояснити не міг, яка сума грошей була передана від продажу гаражу, хто їх отримав і де вони поділися пояснити не міг. Визнання особи недієздатним необхідно, щоб в подальшому звернутися до суду з позовом про визнання правочину недійсним.

21 жовтня 2008 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 137147, та в книзі реєстрації смертей 22 жовтня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 879.

З довідки гаражного кооперативу № 3 від 24 липня 2009 року, паспорту на гараж від 10 серпня 1993 року, вбачається, що ОСОБА_8 13 жовтня 1997 року купив і є власником встановленого на території Броварського гаражного кооперативу № 3 інвентарного гаража П ДК -2134за № 603, заводський номер 8555, 18.06.1993 року випуску.

В листі з Комунального підприємства Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації від 28 березня 2011 року зазначено, що реєстрація права власності на гараж № 603 в гаражному кооперативі № 3 по будівництву і експлуатацію за ОСОБА_8 відсутня.

Ще при житті 05 серпня 2004 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, зробивши розпорядження, яким все майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось, а також все те, на що за законом він матиме право заповідає онучці ОСОБА_7

В статуті Броварського гаражного кооперативу затвердженого Зборами уповноважених представників членів гаражного кооперативу БГК -З протокол № 1 від 12червня 2005 року в п. 3.4. гаражі побудовані членами Кооперативу, є їх особистою власністю, а прийом в члени Кооперативу здійснюється загальними Зборами членів Кооперативу, на підставі поданої заяви вступаючого, простою більшістю голосів присутніх на Зборах членів Кооперативу або їх уповноважених представників.

Так, у витязі із журналу вхідної кореспонденції, запис № 103 від 13.10.1997 року (гараж № 603) зазначено, про те, що на підставі заяви ОСОБА_8 була подана заява про прийняття його в члени кооперативу, а в записі № 24 зазначено, що ОСОБА_8 подав заяву про виключення його із членів кооперативу, одночасно подана заява ОСОБА_2 про переоформлення гаража № 603 у звязку з його купівлею, про що також свідчить заява ОСОБА_8 від 30.09.2006 року.

В звязку із продажем ОСОБА_8 гаража № 603 в гаражному кооперативі ОСОБА_1 звертався до МВ ГУ МВС України на неправомірні дії ОСОБА_8, даний факт зареєстровано до ЖРЗПЗ Броварського МВ за № 2619 від 06 жовтня 2006 року. Вказана заява була розглянута та 11 жовтня 2006 року прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за № 1759, однак термін зберігання вказаних матеріалів закінчився і їх знищено згідно п. 546 Переліку, затвердженого наказом МВС України від 04 червня 2002 року № 519, в якому термін зберігання матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи становить - 5 років, про що зазначено в листі від 12 квітня 2011 року наданого Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 як опікуну, ще при житті батька ОСОБА_8 у жовтні 2006 року було відомо про продаж гаража №603, але з позовом до суду за захистом прав підопічного він не звертався. В судовому засіданні позивач пояснив, що він звернувся до суду за захистом інтересів своєї доньки ОСОБА_7, яка повинна була успадкувати за заповітом вказаний гараж після смерті діда.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 таких повноважень ОСОБА_1 не надавала.

Крім того, позивачем була пропущена позовна давність, тому відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідачем та його представником така заява була подана до суду, (а.с. 24-25).

Враховуючи вищевикладене, встановлені правовідносини, суд вважає, що позов є необгрунтованим, не підтверджений доказами, в судовому засіданні позивачем не доведені обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Керуючись ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 203, ч.І ст. 215, ч.І ст. 261, ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України, ст. ст. 60, 64, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИ РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи гаражний кооператив № 3 по

обслуговуванню та експлуатації кооперативних гаражів, ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_7 про визнання правочину вчиненого недієздатною особою ОСОБА_8 30 вересня 2006 року щодо продажу гаража № 603 в гаражному кооперативі № 3 недійсним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Г. Радзівіл