АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

2011 року грудня 28 дня апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Басуєвої Т.А. суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л. при секретарі Качур Л.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Самарського районного відділу ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство Самарського району м. Дніпропетровська про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про те, що позов не підлягає задоволенню є вірними та такими, що ґрунтуються на встановлених судом обставинах та доказах.

Рішення суду відповідає вимогам ст. 71 ЖК України.

Як вбачається з матеріалів справи, на сімю ОСОБА_6 27 жовтня 1972 року було видано ордер № 6780 на право зайняття сімєю у складі пяти осіб трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (ар.с.6).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2004 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 було розірвано (ар.с.12).

В період з 18 серпня 2004 року по 23 червня 2010 року ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, що підтверджується довідкою про звільнення (ар.с.13).

За рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2005 року відповідача ОСОБА_4 та її дітей ОСОБА_7, ОСОБА_7 вселено в спірну квартиру.

Відповідно до довідки № 2526 від 18 липня 2011 року, виданої КП ЖЕП Самарського району м. Дніпропетровська в квартирі № 3 в будинку по вул. Таманській у м. Дніпропетровську зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_5

Згідно довідки № 550 від 26 липня 2011 року, виданої територіальною радою самоорганізації житлового масиву Чаплі, відповідачка ОСОБА_4 разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають без реєстрації по вул. Халхінгольській, 73 у м. Дніпропетровську (ар.с.14).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не проживала в спірній квартирі з 2004 року за власним бажання, не можна взяти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Судом першої інстанції вірно на підставі наявних в матеріалах справи доказах встановлено, що відповідачку, разом з малолітніми дітьми, 04 жовтня 2005 року за рішенням суду примусово вселено у спірну квартиру.

В березні 2006 року відповідачка двічі зверталась до правоохоронних органів зі скаргами на ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій та перешкоджання їй проживати в спірній квартирі. Згідно відповідей Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та Прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська частково підтвердились факти викладені в скаргах відповідачки та винесено офіційне застереження ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про неприпустимість антигромадської поведінки та дотримання санітарних норм у спірній квартирі (ар.с. 52, 53, 54, 55).

А тому суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_4 в 2006 році була змушена виїхати зі спірної квартири, але до 2008 року сплачувала витрати на комунальні послуги, тобто не втрачала інтересу до квартири.

Також не можна взяти до уваги доводи апеляційної скарги в частині обґрунтованості посилання позивачів на ст. 71 ЖК України при фактично іншому обґрунтуванні позову за ст. 107 ЖК України, оскільки позивачі мали право скористатись своїми процесуальними права передбаченими ст. 27 ЦПК України та заявити відповідні клопотання для уточнення своїх позовних вимог.

Відповідно до п.п.4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Суд першої інстанції вірно оцінив надані сторонами докази та обґрунтовано задовольнив позов.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, апеляційний суд вважає, що згідно ст. 308 ЦПК України апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: