Справа № 2-2795/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 жовтня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Кругового О.О., при секретарі Хоменко Н.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 26.01.2005року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір №10/2005, відповідно до якого останній отримав строковий кредит у розмірі 3000,00гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.01.2006року. Проте, на порушення умов Договору, відповідач належним чином не виконав зобов»язання, передбачені цим Договором, в зв»язку з чим виникла заборгованість. Відповідно розрахунку, заборгованість по кредитному договору станом 21.04.2011року складає 16 822,88грн., з яких 2380,13грн. заборгованість за кредитом, 6315,32грн.заборгованість по процентам за користування кредитом, 326,48грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 7800,95грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 16822,88грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на доводи наведені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити за наступних обставин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували в договірних правовідносинах, а саме між позивачем та ОСОБА_3 26.01.2005року був укладений договір №10/2005, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000,00гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.01.2006року (а.с.7,8).

Відповідно п.5.1 Договору, даний кредитний договір у частині п. 3.7 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов»язань за цим Договором.

Відповідно розрахунку, заборгованість по кредитному договору №10/2005 від 26.01.2005року станом 21.04.2011року складає 16 822,88грн., з яких 2380,13грн. заборгованість за кредитом, 6315,32грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 326,48грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 7800,95грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, згідно наданого розрахунку (а.с.6).

Таким чином, Банк у повному обсязі виконав свої зобов»язання, натомість відповідач порушив умови договору, в наслідок чого банк не може повернути кредитні кошти, які були видані відповідачу у тимчасове користування зі сплатою процентів за користування даними коштами.

Однак, представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що відповідно виписки з особового рахунку № 1560 з 26.01.2005року по 07.09.2011року, відповідачем останній платіж було здійснено 04.09.2007року (а.с.36). Таким чином, початок строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором починається з 05.09.2007року.

Позивачем позов пред»явлений до суду 27.05.2011року, тобто більше ніж через три роки після внесення відповідачем останнього платежу за договором.

Чинним законодавством України та умовами кредитного договору № 10/2005 від 26.01.2005року не передбачено спеціальної позовної давності для даної категорії спорів, тому до них застосовується положення ст. 257 ЦК України.

Представник позивача в позовній заяві питання про поновлення строку позовної давності не ставить, а тому, згідно з положеннями ст. 11 ЦПК України, суд в даному контексті процесуальних дій, питання про поновлення строків позовної давності не розглядає.

Крім того, представник позивача не надав жодних доказів того факту, що строки позовної давності звернення до суду були пропущенні із поважних причин, як того вимагає положення ст. 60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач довідався про порушення свого права 05.09.2007року, то відповідно до положень ст. 257 ЦК України, останнім строком позивача для звернення до суду було 05.09.2010року, а останній звернувся до суду лише 27.05.2011року, тобто після спливу строку позовної давності, що підтверджується датою у штампі вхідної кореспонденції суду.

Таким чином, позивачем пропущено загальний строк позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищезазначене, суд вважає доводи представника позивача стосовно стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором необґрунтованими, натомість погоджується з доводами представника відповідача та вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк»необхідно відмовити у задоволені позову в зв»язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 76, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк»у задоволені позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4