Справа № 22-ц-1640/2011 Провадження № 22-ц/689/11 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Коверзнев В.О. Доповідач - Квач М. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5
за участю:ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8 -ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, і після уточнення позовних вимог, про¬сила суд визнати за нею право власності на 2/3 його частини, а саме:

- 9/25 частин будинку, розташованого по вул. 1 Травня № 162 в ОСОБА_10;

- меблевий магазин „Бояриня" разом із земельною ділянкою площею 1 149,4 кв.м., розташованих по вул. 1 Травня, 162 А в ОСОБА_10;

- меблеву фабрику „Бояриня" ( цех А-2 площею 1149.4 кв.м. - вул.

Індустріальна, 11Б;

- квартиру АДРЕСА_1;

- транспортні засоби : автомобілі УФА, ГАЗ, КАМАЗ, ФОРД-СІЄРА, ВАЗ, причіпи.

В зв"язку з розірванням шлюбу з відповідачем та знаходженням на її утриманні двох неповнолітніх дітей просила суд відступити від рівності часток подружжя в спільному майні до 2/3 та виділити їй у власність меблевий магазин „Бояриня" та квартиру АДРЕСА_2 в ОСОБА_10, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію за переотриману ним частку в майні.

В зустрічному та уточненому позові ОСОБА_8 просив визнати за ним право особистої власності на нежитлову будівлю демонстраційного меблевого павільйону разом із земельною ділянкою площею 0.0448 га, розташованих по вул. 1 Травня, 162/2 в ОСОБА_10, нежитлову будівлю цеху та прохідної, розташованих по вул.Індустріальна,11Б, на 15.67 кв.м. квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_10. Зустрічний позов мотивував тим, що нежитлові будівлі збудовані ним як фізичною особою-підприємцем за кошти отримані від підприємницької діяльності, а 9/25 частин будинку № 162 по вул. і Травня в ОСОБА_10 разом із земельною ділянкою площею 577 кв.м. отримані ним за договорами дарування та договором конкретного користування, а тому вказане майно являється його особистою власністю. 15.67 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4 йому, оскільки він їх оплатив за власні кошти в сумі 5700 грн. В зв"язку з пред'явленням позову просив суд поділити і його борги перед третьої особою - ПАТ „Укрсоцбанк", приватним підприємством „Водекс" , фізичними особами-підприємцями ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2011 року як позов, так і зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 таХітровим Ю.В. право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 за кожним. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 9/25 частин житлового будинку № 162 по вул. 1 Травня в ОСОБА_10 , об'єкти нерухомості (А'-І, А-2, а2"1, а1-і, А'-!) площею 1149.4 кв.м. по вул. Індустріальна, 11 Б, нежитлову будівлю демонстраційного меблевого павільйону загальною площею 141.9 кв.м. по вул.1 Травня, буд. 162А, разом із земельною ділянкою, площею 0.0448 га по вул.1 Травня, буд. 162/2. В решті позовних вимог сторін відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що спірне майно, зокрема об"єкти нерухомості, придбані в період їх подружнього життя, а тому відповідно до положень ст.ст.57, 61 СК України являється їх спільною сумісною власністю, а не майном відповідача як фізичної особи підприємця.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо поділу напівпричіпа 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску та причіпа саморобного, д.н.з. НОМЕР_1, 2000 року випуску, та в частині стягнення судових витрат - скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи в позові про поділ напівпричепа 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску та причепа саморобного, д.н.з. НОМЕР_1, 2000 року випуску, суд дійшов висновку, що позивачка не надала відповідних доказів на підтвердження своїх вимог.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.60,61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

По справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.07.1999 року по 12,11.2010 року. Спільне подружнє життя вони припинили в лютому 2009 року. Дана обставина ними не заперечується та підтверджується рішенням суду від 12 листопада 2010 року (т. 1 а.с.9). За час перебування їх у шлюбі ними придбано напівпричіп 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску та причіп саморобний, д.н.з. НОМЕР_2, 2000 року випуску. Вказане майно являється їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає між ними поділу. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 просила виділити їй в натурі причіп саморобний, д.н.з. НОМЕР_1, 2000 року випуску, вартістю 1078 грн. 80 коп., а відповідачу - напівпричіп 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску, вартістю 496 грн. З таким поділом майна та їх вартістю погодився і представник відповідача ОСОБА_9 Вартість причепа та напівпричепа визначена висновками автотоварознавчих експертиз від 1.08.2011 року на час припинення сторонами подружнього життя ( т.2 а.с.а.с.225-234).

В іншій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду відповідає як матеріальному, так і процесуальному праву. Відповідно до положень ст.ст.57,61 СК України, ст.52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також тут слід зазначити, те що майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є новелою Цивільного кодексу України від 2003 року і таке положення може бути застосовано лише до майна, набутого після набрання чинності цим кодексом.

ОСОБА_8 являється фізично особою-лідприємцем з 29.08. 1997 року (т.1а.с.197). 9/25 частин житлового будинку № 162, разом із земельною ділянкою гоіощею577 кв.м., розташованих по вуд.1 Травня в ОСОБА_10 належать йому на праві особистої власності відповідно до договорів дарування та договору конкретного користування (т.1 а.с. а.с.228-230). Будь-яких доказів про збільшення вартості 9/25 частин за рахунок спільних коштів подружжя позивачка не надала, а тому суд підставно відмовив їй в задоволенні її вимог про визнання даного майна спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог позивачки про визнання не-житлової будівлі та прохідної, розташованих по вул.Індустріальній,1. 1Б, спільним майном подружжя, то вони задоволенню не підлягають, оскільки право власності на вказане майно оформлено на ім"я відповідача як суб"єкта підприємницької діяльності 06.07.2007 року, після набрання чинності Цивільного кодексу України. Позивачка також не надала ніяких доказів на підтвердження цих позовних вимог. Крім того, в засіданні апеляційного суду вона пояснила, що отримані відповідачем кошти в третьої особи ПАТ „Укрсоцбанк" в сумі 100000 доларів США фактично не використовувались на сім"ю. Також суд підставно дійшов висновку про те, що позивачка відповідно до ст.65 СК України не оскаржувала в судовому порядку договір відчуження автомобіля КАМАЗ 43101, проданого відповідачем 21. і 0.2008 року за 39200 грн., якою передбачено право дружини на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як укладеного без її згоди, що виходить за межі дрібного побутового. Інші автомобілі відповідачу не належать, а тому позивачка не наполягає на їх поділі.

В зв"язку з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_6, на її користь з відповідача слід частково стягнути і судові витрати: 940 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, 240 грн. у повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду та 76 грн. 50 коп. - судового збору, а всього 1256 грн.50 коп.

Керуючись ст.ст. 57,61, 65 Сімейного кодексу України, ст.52 ЦК України,'ст.ст. 88, 303, п.2 ч.і ст.307, п.п.3-4 ч.і ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо поділу напівпричепа 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску та причепа саморобного, д.п.з. 03187 МІН, 2000 року випуску, та в частині стягнення судових витрат скасувати.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на причіп саморобний, д.н.з. НОМЕР_1, 2000 року випуску, вартістю 1078 грн. 80 коп.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на напівпричіп 1-Р 5 804 А, 1981 року випуску, вартістю 496 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати: 940 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, 240 грн. у повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 76 грн. 50 коп. в повернення судового збору, а всього 1256 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцята днів.

Головуючий:Судді: