Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Судова палата з цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Булашев Р.Л. Суддя доповідач Бондар М.С.
15 листопада 2011 року Справа № 22-4895/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С. судді: Кухар С.В., Поляков О.З.

секретар - Волчанова І.М.

при участі: прокурора - адвокат .

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за апеляційною скаргою Прокурора Приморського району Запорізької області в інтересах держави на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 05.11.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах РАХНОВОЇ ОСОБА_2 до КІРВАС ОСОБА_3 та Орловської сільської Ради про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 32 по вул. Радянській в с.Райнівка Приморського району, який 10.02.2010 року купила у відповідача. Оскільки не може здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,46 га за вказаною адресою, просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 05.11.2010 року заявлені вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі Прокурор просив скасувати ухвалене судом рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову зазначаючи, що суд неправильно визначив обставини справи та невірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті у цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення в звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2003 року за нотаріальним договором купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала у власність у ОСОБА_5 житловий будинок № 32 по вул.Радянській в с Райнівка Приморського району Запорізької області(а.с.15).

Площа земельної ділянки, яка призначається для обслуговування будинку складає 0,06 га.

Окрім того, колишній власник житлового будинку одержав державний акт на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га (а.с.14).

На цей час власником житлового будинку є позивач (а.с.16).

Задовольняючі вимоги суд першої інстанції виходив з норм ст.377 ЦК за якою, до особи яка набула житловий будинок переходить право власності і на земельний часток на якому розміщений будинок.

За ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

За ст.373 ЦК право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону.

За правилами ст.120 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин укладання договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Згідно вимог ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Громадяни та юридичні особи, як зазначено у ч.1 ст.116 ЗК України, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Договір купівлі-продажу житлового будинку не містить даних щодо земельною ділянки (а.с.15).

Із викладеного повинно розумітися, що до особи яка придбала житловий будинок право власності на земельну переходить в тому разі, коли право власності колишнього власника підтвердженого документом про право власності на земельну ділянку.

Будь-яких правочинів щодо земельної ділянки на якій знаходиться цей будинок між сторонами укладено не було.

Право власності продавця на земельну ділянку для обслуговування будинку не підтверджено.

Слід також додати, що на момент виникнення правовідносин діяв цивільний кодекс 1963 року норми якого не містили правових підстав, якими аргументуються заявлені вимоги.

В такому разі заявлені вимоги є безпідставними.

Отже, суд не обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

В такому разі рішення суду не є законним і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Прокурора Приморського району Запорізької області в інтересах держави задовольнити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 05.11.2010 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені заявленого позову в інтересах ОСОБА_4.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: