АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 40 /1/ Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Бондаренко І.В.

за участю: ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_6.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_3 Михайловичана до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства ««Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» /який змінив назву на ПАТ ««Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, посилаючись на ті обставини, що згідно наказу №238-к від 22.11.2010 року його звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов*язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпороядку, оскільки відповідно до розпоряджень № 10999 від 10.12.2009 року, №8751 від 22.09.2010 року, він допускав систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов*язків.

Позивач ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним наказ №238-к від 22.11.2010 року, про його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України та поновити на роботі на посаді водія автотранспортного цеху ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». Визнати дисциплінарне стягнення у вигляді розпорядження №8751 від 22.09.2010 року незаконним та скасувати. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2010 року.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки судом порушено норми матеріального права, судом було неповно з*ясовано обставини, що мають значення для справи, допущена невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд при ухваленні рішення не взяв до уваги п.5.1 Інструкції з охорони праці для водіїв автомобілів, що позивач дрібний ремонт генератора автомобіля міг вчиняти поза спеціального приміщення та відхилення від маршруту ним не було допущено, оскільки він знаходився на території підприємства. Крім того, з розпорядженнями про дисциплінарні стягнення він не був належним чином ознайомлений та суд безпідставно відмовив у клопотання щодо виклику свідків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов*язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Ухвалюючи рішення судом першої інстанції взято до уваги, що при звільненні працівника з вищевказаних підстав слід враховувати таке: на працівника покладаються обов*язки, які складають зміст його трудових функцій, а також обов*язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 працюючи на посаді водія автотранспортного цеху ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», допустив порушення правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани згідно розпорядження №10999 від 10.12.2009 року, №8751 від 22.09.2010 року.

Згідно наказу №238-к від 22.11.2010 року, відповідачем знову встановлено порушення ОСОБА_3 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства та звільнено з роботи відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов*язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та раніше до ОСОБА_3 застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв*язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту, але і встановлення працівника, який порушив трудові обов*язки, характеру порушення, вини працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до вимог ст.ст.147,148,149 КЗпП України зафіксував сам факт порушення позивачем трудових обов*язків та правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства, довів його вину, отримав від позивача письмові пояснення з приводу допущених порушень і в строки встановлені трудовим законодавством застосував дисциплінарне стягнення.

Тому, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи позивача в апеляційній скарзі стосовно того, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги п.5.1 Інструкції з охорони праці для водіїв автомобілів, що позивач дрібний ремонт генератора автомобіля міг вчиняти поза спеціального приміщення та відхилення від маршруту ним не було допущено, оскільки він знаходився на території підприємства. Крім того, з розпорядженнями про дисциплінарні стягнення він не був належним чином ознайомлений та суд безпідставно відмовив у клопотання щодо виклику свідків, спростовуються висновками суду та матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 238-к від 22.11.2010 року ОСОБА_3 звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідно до розпоряджень №10999 від 10.12.2009 року, №8751 від 22.09.2010 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, він допустив систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов*язків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно, відповідачем було проведено перевірку роботи ОСОБА_3, встановлено факт порушення трудових обов*язків та правил внутрішнього трудового розпорядку, його вину, отримано від позивача письмові пояснення з приводу допущених порушень і в строки встановлені трудовим законодавством застосував дисциплінарне стягнення, що підтверджено наданими в суді апеляційної інстанції матеріалами по кожному порушенню.

Відповідно до вимог ст.147 КЗпП Уркаїни до позивача застосовано тільки один із заходів стягнення, згідно розпоряджень №10999 від 10.12.2009 року, №8751 від 22.09.2010 року догана, які позивач до звільнення не оскаржував та згідно наказу №238-к від 22.11.2010 року позивача звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України.

Перевіркою обставин за яких позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності встановлено, що 18.10.2010 року ОСОБА_3 допустив порушення п.3.13 Інструкції по охороні праці для водіїв автомобілів, п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників підприємства, оскільки йому заборонено було змінювати маршрут вказаний у шляховому листі та виконувати роботу, яка не входять в його обов*язки, що спростовує посилання позивача на те, що вищевказані його дії не є порушеннями та на вчинення таких дій він мав поважні причини.

Посилання в скарзі стосовно незаконності розпорядження №10999 від 10.12.2009 року, №8751 від 22.09.2010 року, лише з тих підстав, що він не був ознайомлений та підпис на одному із них виконаний не ним, спростовується висновками суду та обставинами по справі. Оскільки, як пояснив позивач та представник відповідача в суді апеляційної інстанції з розпорядженням №8751 від 22.09.2010 року ОСОБА_3 був ознайомлений та до подачі позовної заяви його не оспорював. Щодо оспорювання ОСОБА_3 його підпису на розпорядженні №10999 від 10.12.2009 року, в суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції роз*яснено позивачу його право заявити клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи, такого клопотання позивач не заявив згідно вимог ст.143 ЦПК України.

Доводи позивача, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання щодо виклику свідків, спростовується ухвалою суду від 02.03.2011 року, в якій суд дав оцінку заявленому клопотанню та об*єктивно вирішив питання щодо заявленого клопотання /а.с.59-60/.

За таких обставин колегія суддів, вважає, що судом по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Михайловичана відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: