АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 22ц-2867/11
Провадження № 2-70/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Джафаровій Т.Б.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представниці відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, визнання вимоги про сплату заборгованості неправомірною та відшкодування моральної шкоди із апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2011 року,

встановила:

В листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зміненим в подальшому позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про визнання недійсним кредитного договору № SAMDN0357 від 20 лютого 2007 року, за умовами якого відповідач надав їй кредит із лімітом у 7000 грн. під 36 % річних на строк дії платіжної картки № НОМЕР_1. Також позивачка просила визнати неправомірною вимогу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20 травня 2010 року про погашення простроченої заборгованості за цим договором в сумі 16100 грн., поточний платіж 1545 грн., і стягнути з відповідача 1500 грн. відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що вона не укладала з відповідачем кредитного договору, не підписувала його і не одержувала від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів, а відповідач неправомірно вимагає від неї виконання грошового зобовязання, чим їй спричинені моральні страждання та нервові хвилювання. На думку позивачки, оспорюваний правочин не відповідає її вільному волевиявленню і є недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2011 року позов задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № SAMDN0357 від 20 лютого 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 Визнано неправомірною претензію (вимогу) Хмельницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20 травня 2010 року про погашення суми заборгованості по кредиту, відсотків та пені згідно кредитного договору № SAMDN0357 в розмірі 16100 грн., поточний платіж 1545 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 1000 грн. відшкодування моральної шкоди, 161 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1281 грн. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що кредитний договір ОСОБА_1 не укладався, тому відповідач не може вимагати, а позивачка не повинна виконувати будь-яких зобовязань за цим договором. Також суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин не відповідає закону і в силу ст. 215 ЦК України є недійсним, а безпідставними вимогами про виконання грошового зобовязання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» завдав ОСОБА_1 моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст.ст. 16, 23 ЦК України), який підлягав застосуванню. Також суд не дав належної оцінки дослідженим доказам, внаслідок чого помилково встановив певні обставини, котрі не доведені доказами.

У звязку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального і процесуального права оспорюване рішення в частині визнання вимоги про сплату заборгованості неправомірною та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ч. 5 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 20 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1, від імені якої діяла невстановлена особа, укладено кредитний договір № SAMDN0357, за яким банк надав останній кредит із лімітом у 7000 грн. під 36 % річних на строк дії платіжної картки № НОМЕР_1, перерахувавши грошові кошти на вказаний картковий рахунок позичальника.

Позивачка не підписувала кредитний договір, не одержувала від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» платіжної картки та грошових коштів, не доручала іншій особі вчинити від свого імені цей правочин.

ОСОБА_1 не виконує грошових зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого 20 травня 2010 року відповідач направив на її адресу претензію про погашення 16100 грн. суми заборгованості по кредиту, відсотків і пені (поточний платіж 1545 грн.).

Зазначені обставини визнаються сторонами і підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 40П від 6 квітня 2011 року документи, які були підставою для одержання ОСОБА_1 кредитної платіжної картки, є підробленими. Підписи у: заяві на одержання кредиту від 20 лютого 2007 року в графах «Клієнт» та «Кредитну картку і ПІН-код отримав»; анкеті С (звіт прибутків і видатків особи, що займається підприємницькою діяльністю); анкеті В,- виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

В силу ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 203 ч.ч. 1, 3 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам закону і вчинений поза волею позивачки, а тому є недійсним.

Посилання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на правомірність правочину суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу й твердження відповідача про порушення судом норм процесуального права.

Суд належним чином оповістив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про судовий розгляд справи 21 червня 2011 року. Судова повістка вручена відповідачу відповідно до положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчить наявна у справі розписка (а.с. 132).

Згідно зі ст.ст. 27 ч. 1, 143 ч. 4, 147 ч. 2 ЦПК України представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав реальну можливість до судового засідання ознайомитися з матеріалами справи, у тому числі з висновком експерта, заявити клопотання про виклик експерта до суду для дачі усного пояснення свого висновку і призначення повторної експертизи. Однак, він не скористався своїми процесуальними правами і не зявився в судове засідання.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про визнання вимоги про сплату заборгованості неправомірною та відшкодування моральної шкоди суд припустився помилки.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно цієї норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Визнання вимоги (претензії) про виконання грошового зобовязання неправомірною не є належним способом захисту порушеного права, що визначається законом або договором, а тому така вимога ОСОБА_1 не може бути задоволена.

Згідно зі ст. 23 ч. 1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 частини 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

ОСОБА_1 не довела, що неправомірними діями або бездіяльністю відповідача їй завдано моральної шкоди, тому позов у цій частині також не підлягає задоволенню.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено лише в частині однієї вимоги немайнового характеру, то їй мають бути присуджені судові витрати у такому розмірі: 8 грн. 50 коп. судового збору і 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2011 року в частині визнання вимоги про сплату заборгованості неправомірною та відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, а в частині розподілу судових витрат змінити.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання вимоги від 20 травня 2010 року про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № SAMDN0357 в сумі 16100 грн. (поточний платіж 1545 грн.) неправомірною та відшкодування 1500 грн. моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 45 грн. 50 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк