Справа № 1407/2-170/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2011 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Боброві А.М.,

за участю представника Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

встановив:

В грудні 2010 року Вознесенський міжрайонний прокурор Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В позовній заяві зазначено, що між ОСОБА_4,як власницею земельної ділянки, площею 9,44 га, розташованої на території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, строком на пять років. Вищевказаний договір зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 11 ДП Центр Державного земельного кадастру за № 38.

Відповідно до умов даного договору, відповідач зобовязався, зокрема, використовувати земельну ділянку за призначенням, а також до 15 листопада поточного року щорічно сплачувати оренду плату в розмірі 3 384 грн. 43 коп.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору оренди, оскільки несвоєчасно здійснив виплату орендної плати за 2009 рік, а також передав в суборенду ФГ «ОСОБА_5В.» частку земельної ділянки ОСОБА_4 без згоди останньої, прокурор просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області позовні вимоги підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, звертав увагу суду на відсутність умов у відповідача займатися сільськогосподарською діяльністю на орендованих земельних ділянках в силу незабезпеченості необхідною технікою, відсутністю місць для її розташування,а також необхідних складських приміщень, у звязку з чим орендовані земельні ділянки, в тому числі ОСОБА_4,обробляються іншими особами,за його згодою.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрунтованими. Вказували на те, що виплата орендної плати здійснювалася в повному обсязі та своєчасно. Лише в 2009 році мала місце затримка відповідного розрахунку на шість днів у наслідок хвороби відповідача. Також зазначали, що відповідач має необхідний сільськогосподарський інвентар, яким особисто обробляє орендовані земельні ділянки, зокрема, ОСОБА_4, договорів суборенди з іншими особами він не укладав та не надавав відповідних повноважень іншій особі.

Заслухавши показання свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч. ч. 1,2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним порушенням є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 9,44 га, розташованої на території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, строком на пять років. Вищевказаний договір підписаний сторонами та зареєстрований Миколаївською регіональною філією № 11 ДП Центр Державного земельного кадастру за № 38.

Отже, між сторонами склалися договірні правовідносини, які витікають з договору оренди земельної ділянки, за змістом яких ОСОБА_4 передала відповідачу в оренду обумовлену земельну ділянку строком на пять років, а останній зобовязався, використовувати земельну ділянку за призначенням та щорічно, до 15 листопада поточного року, сплачувати оренду плату в розмірі 3 384 грн. 43 коп.

Окрім цього, сторони узгодили інші його умови.

Зокрема, п. 38 обумовленого договору вказує на те, що дія останнього припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін . Можливо також судове вирішення зазначеного питання на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (з наступними змани та доповненнями), який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Тобто, закон пов'язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у звязку з невиконанням сторонами обов'язків, передбачених укладеним між ними договором.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для розірвання договору оренди зазначена несвоєчасна виплата орендної плати.

Згідно умов вищевказаного договору сторони письмово визначили суму та строк здійснення орендних платежів: 3 384 грн. 43 коп. щорічно, не пізніше 15 листопада поточного року.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалося сторонами, у відповідача ОСОБА_2 відсутня заборгованість по орендній платі за 2009 2010 роки. Прострочення даного платежу мало місце у 2009 році на шість днів, оскільки відповідач перебував на лікарняному, що підтверджується витягом з амбулаторної картки відповідача та довідкою, виданою Бузькою лікарняною амбулаторією. Проте, доказів, що внаслідок таких дій відповідача позивачці була завдана шкода, внаслідок якої вона була значною мірою позбавляється того, на що розраховувала (істотна шкода), суду не надано.

Що стосується іншої, заявленої підстави для розірвання договору оренди, суд виходить з наступного.

Так, допитаний в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він дійсно виконував сільськогосподарські роботи на частці земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, за усною домовленістю з відповідачем без укладення відповідного договору. При цьому зазначав, що обмін часками земельних ділянок звичне явище між орендарями та зумовлене в першу чергу економічними та технічними обставинами, якщо належна певній особі земельна ділянка розташована не єдиним масивом.

Відповідачем факт передачі земельної ділянки іншій особі, зокрема, ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувався.

Свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були допитані в судовому засіданні, висловлюючи власні виводи з особистих спостережень, припускали факт оброблення всієї земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 однією особою.

Але належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаних обставин суду не надано.

Не знайшло свого підтвердження наявність договору суборенди , укладеного ОСОБА_2 з будь якою іншою особою.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", момент вчинення правочинів, в тому числі договорів суборенди земельної ділянки, відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Не приймається судом до уваги й твердження прокурора про неможливість відповідача здійснювати особисто сільськогосподарську діяльність внаслідок відсутності відповідних умов для здійснення останньої, а саме: відсутність необхідної сільськогосподарської техніки, місця для її зберігання, а також розміщення сільськогосподарської продукції, оскільки відповідач, як орендар (дійсність договору оренди сторонами в судовому засіданні під сумнів не ставилася), на власний розсуд самостійно обирає спосіб господарювання та за допомогою яких засобів він буде досягати мету за для якої він уклав договір оренди земельної ділянки, в межах останнього.

Окрім того, матеріали справи містять письмові докази на спростування обумовлених тверджень прокурора.

За такого, враховуючи відсутність доказів невиконання відповідачем обовязків орендаря, які передбачені договором, ст. 25 Закону України «Про оренду землі», а також, що діями відповідача істотно порушені умови договору оренди та позивачці заподіяна істотна шкода, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Вознесенського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.В.Лузан