АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач - Митрофанова Л.В.
РІШЕННЯ Іменем України

«18» січня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника відповідача ВАТ «ПівнГЗК» - ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо^ збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ВАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що ОСОБА_5 працюючи протягом тривалого часу у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, у звязку з чим висновком МСЕК від 06.06.2006 року йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 90000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 40000грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 8,50грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «ПівнГЗК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення є необгрунтованим і таким, що суперечить нормам законодавства. Зокрема, суд не взяв до уваги, що встановлення факту спричинення моральної шкоди потерпілому на виробництві відноситься до компетенції МСЕК і безпідставно відхилив клопотання підприємства про призначення судово-психологічної експертизи для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди; позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди; суд безпідставно послався в рішенні суду на Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. №20-рп/2008, оскільки воно стосується правовідносин, які виникли після 2007 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців вважає, що апеляційна скарга ВАТ «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6М. тривалий час працював на ВАТ «ПівнГЗК» у шкідливих умовах праці.

Актом №9 розслідування хронічного професійного захворювання, затвердженого головним санітарним лікарем Тернівського району від 28.03.2006р. встановлена причина професійного захворювання потерпілого - робота протягом 28 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на ВАТ «ПівнГЗК» (а.с. 11-13).

Висновком МСЕК від 06.06.2006р. первинно ОСОБА_1 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 45% безстроково та 3 група інвалідності (а.с. 15).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія судців погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №9 розслідування професійного захворювання від 28.03.2006 року (а.с. 11-13) причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є робота на протязі 28 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105- XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності у звязку із отримання ним професійного захворювання позивачу було встановлено 06.06.2006р., що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 15), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач неодноразово лікувався стаціонарно і амбулаторно, не може вести повноцінний спосіб життя, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 40000 грн. до 25000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З 4.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія судців, -

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1, з 40000 грн. до 25000грн. (двадцяти пяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили. ________________

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/

ВИРІШИЛА:

Суддя-доповідач:

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

ОСОБА_7