Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновський А. М.,

при секретарі Григор А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2011 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником 11/60 часток домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2011 року після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В свою чергу, ОСОБА_5 набула право власності на зазначену частку домоволодіння в порядку спадкування після смерті своєї матері - баби позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкове майно ОСОБА_6 складалось з 11/20 часток даного домоволодіння на підставі договорі міни № 957 від 06.05.1974 року. Інші 9/20 часток будинку належали її чоловіку - діду позивача - ОСОБА_7 на підставі рішення суду від 04.07.1972 року. Спадкоємцями ОСОБА_6 було визнано ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частки кожний. Однак, ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на 1/3 частку спадкового майна не оформив та державної реєстрації даного майна не вчинив, тому вважає, що не набув законного права власності на спадщину. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набули права спадкування за законом на 1/3 частку від 11/20 частки домоволодіння, що належало спадкодавцеві ОСОБА_6

Крім того, відповідно до заповіту, посвідченого від 11.02.2004 року, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_3 Таким чином, ОСОБА_3 повинна була набути в порядку спадкування права власності на 9/20 часток домоволодіння, належних спадкодавцеві ОСОБА_7 Однак, на ім'я відповідачки було зареєстровано 1/3 частку від 11/20 частки домоволодіння, що як вважає є незаконним.

Просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_3 на 49/60 частки домоволодіння АДРЕСА_1, видане Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, а саме у частині спадкування 1/3 частки від 11/20 часток зазначеного домоволодіння після смерті ОСОБА_6 Разом із тим, просила визнати за собою право власності на ? частку спадщини після смерті ОСОБА_6, яка складає 1/3 частку від 11/20 часток спірного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позові. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні, заперечуючи проти вимог пред'явленого позову у повному обсязі, пояснили, що ОСОБА_7 постійно з 22.02.1974 року був зареєстрованим та проживав спільно із своєю дружиною - ОСОБА_6 у домоволодінні АДРЕСА_1, а отже фактично спадщину після її смерті прийняв. Вважаючи, що свідоцтва про справо на спадщину видані вірно, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 1301 ЦК України (в редакції 2004 року) свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення народного суду Орджонікідзевського району міста Жданова від 04.07.1972 року, яке набрало чинності 14.07.1972 року, 09/20 частки домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належали ОСОБА_7.

Інші 11/20 частки зазначеного домоволодіння на праві власності належали ОСОБА_6 на підставі договору міни, посвідченого Четвертою жданівською державною нотаріальною конторою від 06.05.1974 року за реєстровим № 957.

Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, зареєстрованому Будинком одруження виконавчого комітету міської Ради народних депутатів міста Жданова Донецької області від 27 серпня 1974 року, актовий запис № 3142.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом РАГС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Донецької області від 07.07.2003 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що вчинено актовий запис № 935.

Згідно із довідкою № 199, наданою квартальним комітетом № 3 від 10.05.2011 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спільно проживали у будинку АДРЕСА_1 та вели спільне господарство до дня смерті останньої.

За відомостями Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 15.04.2011 року, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли: донька - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_3 та чоловік - ОСОБА_7. Спадщину оформили ОСОБА_5 та ОСОБА_3, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-807 від 05.08.2008 року та № 1-851 від 06.05.2008 року відповідно. Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7 не видано.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі усиновлені), чоловік (дружина) та батьки (усиновителі) померлого.

Аналогічні положення закріплені у змісті ст. 1261 ЦК України (в редакції 2004 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, в сенсі наведених норм та викладених обставин ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як діти спадкодавця, а також ОСОБА_7, як чоловік спадкодавця, який постійно спільно проживав із дружиною - ОСОБА_6 та фактично вступив в управління та володіння майном, прийняли спадщину за правом спадкування першої черги після її смерті у рівних частках по 1/3 частки спадщини кожний, тобто по 11/60 часток нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом Орджонікідзевським РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 01.10.2007 року, ОСОБА_7 помер 30 вересня 2007 року, про що вчинено актовий запис № 1415.

Крім того, встановлено, що згідно із заповітом, посвідченим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою від 11.02.2004 року за реєстровим № 3-49, ОСОБА_7 на випадок своє смерті зробив розпорядження та все належне йому майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що матиме за законом право, заповів своїй дочці - ОСОБА_3, яка спадщину прийняла, отримавши 06.05.2008 року відповідне свідоцтво про право на спадщину № 1-852 на 38/60 частки домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 560 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємці, призвані до спадкування, можуть отримати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Разом із тим, згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України (в редакції 2004 року) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України (в редакції 2004 року) якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Втім, аналізуючи зміст наведених норм, суд вважає, що покладення на спадкоємців обов'язку отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та реєстрації такого права у відповідних державних органах, є лише забезпеченням їх можливістю реалізовувати набуте ними право власності щодо успадкованого нерухомого майна, а отже та обставина, що ОСОБА_7 за свого життя не вчинив даних дій, не може свідчити про відсутність у нього прав власності на прийняту спадщину.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину у вигляді 11/60 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6, а також 38/60 (9/20+11/60) часток зазначеного домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_7, що загалом складає 49/60 часток, а ОСОБА_5 прийняла спадщину у вигляді 11/60 часток домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_6

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 29.12.2008 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що вчинено актовий запис № 1855.

За відомостями Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 15.04.2011 року, після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла та оформила донька спадкодавця - ОСОБА_1, отримавши 07.02.2011 року відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-149 на 11/60 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Отже, судовим розглядом не встановлено відсутності у відповідача ОСОБА_3 права на спадкування після смерті батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, отримане нею спірне свідоцтво про право на спадщину нотаріусом видано вірно та відповідно до приписів чинного законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя _____________________