Справа №22-ц-2288/11 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Кононенко О.Ю.

суддів - Семеній Л.І., Левченко Т.А.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника Вільної профспілки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе»,

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 листопада 2011 року

у справі за позовом Вільної профспілки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе» в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2011 року у задоволенні позову Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, представник Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» Ткаченко Д.О., посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

При цьому зазначають, що при звільненні позивача не було враховано наявність в інших підрозділах працівників, що виконують таку ж роботу, а також працівників, що мають нижчий рівень кваліфікації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, представника Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» Ткаченка Д.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» Гоча В.М., який заперечував проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1992 року до березня 2011 року працював слюсарем електро-монтажником, переведений перекваліфікантом котельника четвертого розряду управління монтажу, налагодження та сервісного обслуговування обладнання (УМН СОО) ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (т.1 а.с.8-9).

20 грудня 2010 року ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» видано наказ № 429, яким було запроваджено скорочення невиробничих витрат та оптимізація виробництва, у звязку з чим зобов'язано директорів по функціональних напрямках діяльності та директорів виробництв переглянути штатні розписи (т.1 а.с.41).

На виконання зазначеного наказу затверджено штатний розпис від 31 січня 2011 року робочих управління монтажу, наладки та сервісного обслуговування обладнання, за яким кількість котельників 2-5 розряду становить 91 одиницю (т.1 а.с.45).

20 січня 2011 року ОСОБА_1 попереджено про звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, (т.1 а.с. 38)

Згідно з протоколом № 31 засідання комісії по реструктуризації УМН СОО від 10 лютого 2011 року прийнято рішення про направлення до профспілкового органу подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, як такого, що має низький рівень кваліфікації та не має переважного права на залишення на роботі (т.1 а.с.51-52).

28 лютого 2011 року адміністрація підприємства звернулася до голови вільної профспілки працівників ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12, 39-40).

Листом № 28/11 від 15 березня 2011 року Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с.14).

Наказом № 2510/ВК від 28 березня 2011 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі змінами у організації виробництва та праці, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України, без згоди Вільної професійної спілки працівників ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», (т.1 а.с. 11, 37).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову Вільної профспілки ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» в інтересах ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, порівняно з іншими працівниками, має низький рівень кваліфікації та не має переважного права на залишення на роботі, а також що відмова профспілкової організації у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників застосовуються положення ч. 2 ст. 42 КЗпП.

За змістом ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору у звязку зі змінами в організації виробництва та праці може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди органу первинної профспілкової організації.

Стаття 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зобовязує профспілковий орган мотивувати відмову в наданні дозволу на звільнення працівника.

Під мотивованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника.

З матеріалів справи вбачається, що у ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» відбулися зміни в організації виробництва і праці.

28 лютого 2011 року адміністрація підприємства звернулася до голови вільної профспілки працівників ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, листом № 28/11 від 15 березня 2011 року у наданні такої згоди профспілкою відмовлено з посиланням на те, що ОСОБА_1 має високу кваліфікацію і продуктивність праці (т.1 а.с. 12, 14).

Проте, згідно з довідкою ПАТ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе» про зрівняння кваліфікації та виробництва праці котельників четвертого розряду УМН СОО, дані якої позивачем не спростовані, позивач порівняно з іншими котельниками четвертого розряду виконував роботи монтажу технологічного обладнання ПАТ на обєктах замовника в розмірі 20% видів робіт та 13,5% основних видів робіт, тобто має самий низький рівень виробництва праці, за рівнем складності виконуваних робіт котельниками четвертого розряду у коефіцієнті складності ОСОБА_1 виконував - 9% складності, що також є низьким (т.1 а.с.53-64).

Відповідно до протоколу № 31 засідання комісії по реструктуризації УМН СОО від 10 лютого 2011 року проведеної оцінки персоналу позивач має низьку кваліфікацію, за результатами атестації присвоєна категорія С, останній не має переважного права на залишення на роботі.

Зважаючи на викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач мав право на скорочення невиробничих витрат та оптимізацію виробництва і у звязку з цим, скорочення, зміну штату працівників, при скороченні штату чисельності працівників, відповідач не мав можливості запропонувати позивачу іншу роботу, а тому вимушений був його звільнити. Позивач порівняно з іншими котельниками четвертого розряду УМН СОО мав нижчу кваліфікацію і продуктивність праці, а тому не мав переваг на залишення на роботі, відмова профспілкової організації в наданні згоди на звільнення позивача не має обґрунтування, відтак звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулось без порушень норм трудового законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно дав не тільки правову оцінку правильності застосування норм права, а й мотивам профспілкового органу, якими він керувався, відмовляючи у наданні згоди на звільнення позивача.

Доводи заявників апеляційної скарги про те, що при звільненні позивача не було враховано наявність в інших підрозділах працівників, що виконують таку ж роботу, а також працівників, що мають нижчий рівень кваліфікації, є безпідставними.

Відповідачем не вирішувалось питання переведення позивача, як більш кваліфікованого працівника з його згоди на іншу посаду, зі звільненням з цих підстав менш кваліфікованого працівника, тому визначення доцільності такої перестановки, яку віднесено виключно до повноважень відповідача, знаходиться поза межами компетенції суду.

Посилання заявників апеляційної скарги на те, що роботодавець при вивільненні ОСОБА_1 не дотримався вимог ст.42 КЗпП України щодо необхідності перевірки переважного права працівника на залишення на роботі в межах всього підприємства не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника Вільної профспілки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе», відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми області від 10 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/