Головуючий в І інстанції Шумко В.А.
Справа №2-17/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2011 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого судді: при секретарі:

ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки,

встановив :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_4 за адресою м.Ржищів вул..Чапаєва,71. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 під час забудови своєї земельної ділянки захватила частину проїзду загального користування, чим перешкоджає у вільному доступі до її земельної ділянки та домоволодіння.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 позовну заяву підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_6, ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали вказують на те, що земельна ділянка, якою володіє ОСОБА_4, була приватизована при житті її тітки в 2001 році в межах зазначених в Державному акті на право користування земельною ділянкою від 13 листопада 2001 року. В подальшому успадкувавши садибу покійної тітки, ОСОБА_4 22 вересня 2003 року виготовила на своє ім'я Державний акт на земельну ділянку в тих же межах і розмірах якими вони були приватизовані при житті тітки ОСОБА_8. Також вказують на те, що в відповідності з кадастровою документацією, позивач ОСОБА_3 ніякого відношення до земельної ділянки ОСОБА_4 не має, так як не являється суміжним землекористувачем по відношенню до її садиби, також у ОСОБА_3

Суд, вислухавши сторони у справі, перевіривши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачу потрібно відмовити в позові, виходячи наступних підстав.

Так судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.2003 року, виданого Ржищівською міською державною нотаріальною конторою, після смерті тітки ОСОБА_8, отримала у спадок житловий будинок та земельну ділянку біля нього розміром 0,10 га., що знаходиться у м.Ржищів, вул..Чапаєва,71. У зв'язку з успадкуванням земельної ділянки, відповідачка виготовила Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №112158 від 22 вересня 2003 року.

Таким чином відповідачка у встановленому законодавством порядку набула права власності на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради №9 від 28 липня 1998 року, позивачу ОСОБА_3 було надано та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1522 га в існуючих межах для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок.

Відповідно до ст..22 Земельного кодексу України в редакції 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Даних про те, що позивачу ОСОБА_3 в порядку зазначеному ст..22,23 Земельного кодексу України в редакції 1992 року , відводилась в натурі на місцевості земельна ділянка та видавався відповідний акт, позивачем до суду не подано.

Таким чином судом встановлено, що позивачу після прийняття рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради .№9 від 28 липня 1998 року земельна ділянка в натурі на місцевості не відводилася та межі не встановлювалися, державний акт на право постійного користування в порядку визначеному ст..23 ЗК України не видавався.

Також судом встановлено, що в відповідності до технічної документації по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 по вул..Чапаєва,71, в м.Ржищів, яка є основою при виготовленні Державного акту на землю, позивач ОСОБА_3 не являється суміжним землекористувачем по відношенню до садиби відповідачки, дані земельні ділянки розділяє проїзд загального користування. Крім того, відповідно до Акту про відновлення в натурі меж земельної ділянки від 4 лютого 2011 року складеного TOB НВФ «Кадастр-Універсал», межі земельної ділянки ОСОБА_4 не виходять на проїзд загального користування, а навпаки межовий знак № 3 повинен знаходитись на території (проїзд) загального користування на відстані 40 см. від існуючої межі ОСОБА_4

Стаття 125 ЗК України визначає способи захисту прав на земельну ділянку, які здійснюються шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування збитків, застосування інших, передбачених законом способів.

Більш того, ст. 16 ЦК України вказує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга вказаної статті передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_4 не грунтується на вимогах закону, а тому в задоволені позову відмовляє.

Крім того, в порядку ст..88 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 1000 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 27, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 268, 1167 ЦК України, ст. 16 ЦК України, ст.. 125 ЗК України суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним змінене розміщення межових знаків розмічування в натурі меж земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1000 (одна тисяча) гривень судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: