Справа № 22-ц-2501/2011 Головуючий у I інстанції Соколов О.О.
Категорія цивільна Доповідач - Лазоренко М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, та представників відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою СТОВ „Добробут на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до СТОВ „Добробут про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом, в якому просила поновити її на посаді бухгалтера по оплаті праці СТОВ „Добробут, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 квітня 2011 року до дня поновлення на роботі, в якості відшкодування моральної шкоди, завданої їй звільненням - 2000 грн., а також не донараховану заробітну плату у розмірі 16504,67 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 18.03.1977 року вона була прийнята до СТОВ „Добробут (колишнє КСП „Добробут) на посаду бухгалтера. Наказом №29 від 26.04.2011 року її було звільнено з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штатів. Своє звільнення ОСОБА_5 вважає незаконним, оскільки про звільнення її не було повідомлено, не запропоновано іншої роботи, не враховано правило про переважне право на залишення на роботі. Також позивач зазначала, що при звільненні їй було завдано моральних страждань, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації життя. Крім того, позивач вказувала, що за час її роботи в СТОВ „Добробут, починаючи з 01.01.2000 року, їй недонараховувалася мінімальна заробітна плата.

Рішенням Городнянського районного суду від 05 серпня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, поновлено позивача на роботі бухгалтера по оплаті праці СТОВ „Добробут, стягнуто з СТОВ „Добробут на користь ОСОБА_5 1980 грн. за час вимушеного прогулу, 16504,67 грн. заборгованості по заробітній платі, в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з відповідача на користь держави 185 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В апеляційній скарзі СТОВ „Добробут просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 залишити без задоволення. Апелянт вказує, що визнання судом першої інстанції неповажними зборів засновників товариства не відповідає матеріалам справи, оскільки ОСОБА_9 був присутній на зборах засновників та приймав участь у обговоренні питань зменшення майна СТОВ і необхідності скорочення штату працівників. Також апелянт зазначає, що до повноважень зборів засновників не належить право звільнення та найму персоналу СТОВ. Відповідно до установчого договору таке право належить виключно директору. Також СТОВ „Добробут зазначає, що ОСОБА_5 особисто нараховувала собі заробітну плату і ніколи претензій з приводу заборгованості до керівництва не предявляла. Крім того, апелянт зазначає, що мова йшла не про скорочення одного з працівників бухгалтерії, а про скорочення посади бухгалтера по заробітній платі, яку обіймала ОСОБА_5, а тому правило про переважне залишення на роботі в даному випадку не підлягає застосуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_5 про поновлення її на роботі суд 1 інстанції виходив з того, що рішення зборів засновників про скорочення штату працівників товариства було прийняте з порушенням ст.60 Закону України «Про господарські товариства» та п. 7.4. Статуту товариства, оскільки збори учасників товариства не були повноважними. При звільненні ОСОБА_5 не були враховані вимоги ч.3 п.2 ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої позивачка має переваги перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Проте з наведеним висновком суду 1 інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.1977 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду бухгалтера (рахівника) колгоспу „Добробут (згодом перейменоване у СТОВ „Добробут), що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.3).

Відповідно до ст. 49 2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник за своїм розсудом, звертаються за допомогою до державної служби зайнятості, або працевлаштовується самостійно.

Згідно з положеннями наведеної статті 21.02.2011 року директором товариства було видано наказом по товариству № 7 відповідно до якого посада бухгалтера із заробітної плати, яку займає ОСОБА_5 підлягає скороченню. Цим же наказам її попереджено про майбутнє вивільнення та запропонована робота доярки. / а.с.49-50/

Відповідно до акту від 22.02.2011 року наведений вище наказ було зачитано ОСОБА_5 і остання була персонально попереджено про скорочення її посади, а також їй запропонована робота доярки, проте ОСОБА_5 відмовилась від запропонованої роботи. /а.с.48./ Інші вакантні посади в товаристві були відсутні.

У звязку з відмовою ОСОБА_5 від переведення на запропоновану роботу наказом №29 директора СТОВ від 26.04.2011 року позивачку звільнено з роботи у звязку зі скороченням штатів, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу. /а.а.3-5, 11/

З огляду на викладене, наказ про звільнення ОСОБА_5 відповідає вимогам п.1 ст. 40 КЗпП України, яким передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі і ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників.

Посилання суду 1 інстанції, як на підставу задоволення позову, на ту обставину, що рішення зборів засновників про скорочення штату працівників товариства було прийняте з порушенням ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» та п. 7.4. Статуту товариства, оскільки збори учасників товариства не були повноважними є помилковим, оскільки відповідно до п.7.10. п.7.11 Статуту товариства та п/п. „г п.5.13 Установчого договору СТОВ „Добробут саме директор (а не збори учасників товариства) здійснює наймання і звільнення працівників товариства. До виключної компетенції зборів учасників товариства належить обрання та звільнення дирекції, директора, головного бухгалтера та ревізійної комісії (п.5.5).

Також при вивільненні позивачки відповідачем не було допущено порушень ч.3 п.2 ст. 42 КЗпП України про переважне на залишення на роботі, оскільки відповідно до наказу по товариству №7 21.02.2011 року підлягала скороченню саме посада бухгалтера із заробітної плати, яку займала ОСОБА_5

В звязку з наведеними рішення суду 1 інстанції в частині поновлення позивачки на роботі бухгалтера по оплаті праці СТОВ „Добробут та стягнення з СТОВ „Добробут на її користь 1980 грн. за час вимушеного прогулу слід скасувати з ухваленням рішення про відмову ОСОБА_5 у задоволенні цих позовних вимог.

Задовольняючи вимоги позивачки про стягнення на її користь недонарахованої заробітної плати до рівня встановленої мінімальної заробітної плати суд 1 інстанції виходив з того, що доводи позивача підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України / а.с.24-27, а відповідач не надав доказів відсутності заборгованості по заробітній платі.

З наведеним висновком погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам законодавства про працю, зокрема ст. 95 КЗпП України

Доводи апелянта, що позивач підписала і виконувала наказ №31 від 11/10-2005 про переведення працівників бухгалтерії на 0,75 ставки, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки даний наказ не містить підпису директором СТОВ „Добробут, в судовому засіданні позивачка стверджувала, що в дійсності вона та інші працівники працювали повний робочий день, проте відповідачем не спростовані її доводи.

Крім того, факт наявності заборгованості спростовується індивідуальними відомостями з Пенсійного фонду (а.с.24-26).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в наведені частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.40 п.1 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу СТОВ „Добробут задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду від 05 серпня 2011 року в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі бухгалтера по оплаті праці СТОВ „Добробут та стягнення з СТОВ „Добробут на користь ОСОБА_5 1980 грн. за час вимушеного прогулу, скасувати.

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: