№ 2-1317/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2011 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Запорізький оліяжиркомбінатпро скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Запорізький оліяжиркомбінат(в процесі розгляду назва була змінена на Публічне акціонерне товариство Запорізький оліяжиркомбінат), який неодноразово уточнював в процесі розгляду справи.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що з 12.11.1996 р. він працював в ЗАТ Запорізький оліяжиркомбінат: з 12.11.1996 р. по 31.12.2003 р. машиністом екскаватора; з 01.01.2004 р. по 02.07.2006 р. трактористом автотранспортного цеху; з 03.07.2006 р. трактористом 4 розряду у цьому ж підрозділі.

Відповідно до наказу № 62к від 01.02.2011 його було звільнено 01.02.2011 р. з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя, що перешкоджає продовженню цієї роботи.

В порушення вимог Закону України Про охорону праці, Постанови КМУ № 1112 від 25.08.2004 р. Про деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, керівництвом підприємства не було організовано комісію з розслідування його професійного захворювання, не складено відповідний акт та не надано йому копію цього акту про результати розслідування професійного захворювання.

Крім того, з наказом про звільнення його не було ознайомлено та копія його не видавалась, розрахунок було проведено не у день звільнення, а лише 08.02.2011 р.

Звільнення було безпідставним, відбулося без згоди профспілкового комітету, оскільки на його засіданні були присутні менше половини його членів та роботодавець не виконав вимоги ст..170 КЗпП України, так як не перевів його на іншу вакантну посаду чи легшу роботу.

Зазначеними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях, оскільки він втратив душевний спокій, постійно перебуває в роздратованому стані, та через професійні захворювання не має змоги знайти собі іншу роботу.

Посилаючись на ст..ст.184, 235, 237-1 КЗпП України, ст..9 Закону України Про охорону праці, ОСОБА_1 за позовом просить скасувати наказ голови правління ПАТ Запорізький оліяжиркомбінатвід 01.02.2011 р. № 62к, поновити його на роботі в ЗАТ Запорізький оліяжиркомбінат, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток на час вимушеного прогулу в розмірі 12984,73 грн. та моральну шкоду в розмірі 1700 грн.

Позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, оскільки ОСОБА_1 страждає на захворювання, яке перешкоджає виконанню роботи, до звільнення було проведено засідання профспілкового комітету, на якому було прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_1, розрахунок з позивачем дійсно було проведено лише 08.02.2011 р., але й нарахування було проведено станом на цю ж дату. Іншу роботу позивачу запропоновано не було, оскільки були відсутні посади, які б він міг займати за станом свого здоровя.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що з 12.11.1996 р. ОСОБА_1 працював в ЗАТ Запорізький оліяжиркомбінат: з 12.11.1996 р. по 31.12.2003 р. машиністом екскаватора; з 01.01.2004 р. по 02.07.2006 р. трактористом автотранспортного цеху; з 03.07.2006 р. трактористом 4 розряду у цьому ж підрозділі (а.с.8).

01.02.2001 р. відповідно до наказу № 62к від 01.02.2011 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя, що перешкоджає продовженню цієї роботи (а.с.27).

П.21 Постанови Пленуму Веховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. Про практику розгляду судами трудових спорів, розяснює судам, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Повідомлення про професійне захворювання ОСОБА_1 Українського НДІ промислової медицини м.Кривий Ріг Дніпропетровської області № 91 від 26.01.2011 р. (а.с.32) та довідка ВКК № 25 КУ Міська лікарня № 8від 28.01.2011 р. (а.с.33), з яких вбачається, що позивачу внаслідок захворювання протипоказана робота в умовах дії вібрації, важкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, охолодженого мікроклімату, дії пилу та шуму, дали, на думку суду, відповідачу достатньо фактичних даних, які підтверджували, що виконання працівником трудових обовязків тракториста протипоказано йому за станом здоровя.

Неможливість переведення ОСОБА_1 на іншу роботу підтверджено наданим списком вакансій ЗАТ Запорізький оліяжиркомбінатстаном на 01.02.2011 р. (а.с.38), з яких вбачається, що робота за наявними вакантними професіями повязана з тими обмеженнями, які протипоказані позивачу по справі.

Доводи позивача про відсутність погодження його звільнення з профспілковою організацією, також спростована дослідженою в судовому засіданні випискою з протоколу № 12 від 01.02.2011 р. (а.с.35), з якої вбачається, що присутня більшість членів профспілкової організації одноголосно проголосували за звільнення ОСОБА_1 з підстав, викладених в наказі № 62к від 01.02.2011 р. Допитана в суді свідок ОСОБА_3 підтвердила викладені в протоколі № 12 обставини, та поясненнями свідка ОСОБА_4 вони не спростовуються.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивача було законним, а відтак відсутні підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі, і, як наслідок, для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст..10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження представника позивача про відсутність на засіданні профспілкової організації деяких її членів, та про те, що наданий суду список вакансій станом на 01.02.2011 р. не є вичерпним, нічим обєктивно не підтверджується.

Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що на момент звільнення з ним не було проведено розрахунок, але не заперечував тієї обставини, що нарахування при звільненні йому було проведено станом на 08.02.2011 р., тобто на час фактичного розрахунку, а тому підстави для стягнення відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що підприємством не проводилось розслідування його професійного захворювання, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09.02.2011 р. (а.с.17), йому встановлено професійне захворювання.

Відповідно до ст..88 ЦПК України не підлягають стягненню витрати на правову допомогу та судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 88, 208, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, ст.40 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Запорізький олієжиркомбінатпро скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Дмитрюк