Справа № 2-1115-2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2011 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Токарєва А.Г.

при секретарі Ліпскіс О.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Донецька залізниця» Красноармійської дистанції сигналізації та звязку про поновлення на роботі, та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця» Красноармійської дистанції сигналізації та звязку про скасування наказу № 27-ОС від 30.03.2011 року про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно наказу 16-ос від 01.04.2009 року він був переведений електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс без його згоди. Він звернувся до суду про визнання зазначеного наказу незаконним. Рішенням суду від 17.11.2009 року наказ № 16-ос від 01.04.2009 року було визнано таким, який складено в порушення вимог ст. 32 КЗпП України. Після набрання рішенням суду чинності він продовжував працювати електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс. Однак після перевірки підприємства прокуратурою, 30.03.2011 року його було звільнено згідно наказу № 27-ос, так як наказом 26-ос від 30.03.2011 року було скасовано наказ 16-ос від 01.04.2009 року про його переведення електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс. Вважає звільнення незаконним, оскільки від нього не надходило письмової заяви про відмову від продовження роботи та йому не надходило ніяких повідомлень (за 2 місяці, згідно ч. 3 ст. 32 КЗоТ України) про суттєві зміни умов праці у цеху. У звязку із звільненням йому було спричинено моральну шкоду, яку він обґрунтовує моральними стражданнями з приводу відсутності роботи, погіршення стану його здоровя тощо.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, та пояснив, що він не відмовлявся працювати, а незгода з переведенням не є відмовою виконання ним своїх посадових обовязків. Вважає, що при його звільненні порушені вимоги трудового законодавства.

Представник позивача також підтримав заявлені позовні вимоги, та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, мотивуючи це тим, що законодавством України про працю, а саме ст. 32 КЗпП України, передбачено, що при змінах в організації виробництва і праці, власник повинен видати наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці. Конкретні працівники, істотні умови праці яких підлягають зміні персонально попереджаються про це під розписку. Працівники, які відмовились продовжувати роботу у зв'язку із зміною істотних умов праці, підлягають звільненню на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці.

Вважає, що у даному випадку, працівник ОСОБА_1 не дав згоду на його переведення на іншу роботу та щоденний прихід на своє робоче місце та отримання заробітної плати, не є згодою на переведення згідно наказу № 16 -ос від 01.04.2009 р. Також на виконання рішення суду та постанови транспортної прокуратури наказ № 16 -ос від 01.04.2009 р. скасовано наказом № 26 від 30.03.2011 р., ОСОБА_1 були запропоновані дійсні вакансії в Красноармійської дистанції сигналізації та зв'язку станом на 30.03.2011 р., від ознайомлення позивач відмовився. Що стосується вимоги позивача про стягнення з ДП «Донецька залізниця» моральної шкоди, то вважає, що ця вимога безпідставна.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає що звільнення позивача по справі відповідає нормам трудового законодавства та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши обставини, докази по справі, заслухавши учасників судового засідання суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно наказу № 16-ос від 01.04.2009 року ОСОБА_1 переведено постійно електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога».

Згідно наказу 27-ос від 30.03.2011 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України за відмову від переведення був звільнений.

Як встановлено судом звільнення позивача з роботи проведено з ініціативи відповідача.

Як пояснив представник відповідача, підставою для звільнення ОСОБА_1 стало виконання рішення суду від 17.11.2009 року.

Однак до цього доводу представника відповідача ставиться критично, оскільки в рішенні не йдеться про звільнення ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, особисто не була присутня у день звільнення позивача, знає про відмову знайомитися з наказом про звільнення ОСОБА_1 зі слів своїх колег на підприємстві.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що 30.03.2011 була присутня при звільненні ОСОБА_1, в її присутності він відмовився знайомитись із наказом № 27-ос про його звільнення. Також у цей день вона бачила, що від ОСОБА_1 надійшла заява про переведення його електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс.

Допитавши свідків, представників сторін суд прийшов до висновку про відсутність факту того, що ОСОБА_1 відмовився від переведення, як зазначено в наказі № 27-ос від 30.03.2011 року.

З гідно п. 6 ст. 36 КЗоТ відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці є підставою для припинення трудового договору. Однак судом встановлено, що ОСОБА_1 не відмовлявся від переведення, оскільки незгода, або не підписання наказу про переведення не є підставою вважати, що він ухилявся від виконання своїх трудових обовязків. Він безпосередньо знаходився на своєму робочому місці, під час робочого часу постійно знаходився на своєму робочому місці, від нього не надходила заява до керівництва підприємства про незгоду з переведенням та про те що він відмовляється виконувати свої обовязки.

Не можна вважати скасування наказу 16-ос про переведення підставою для звільнення ОСОБА_1 у звязку із його відмовою від переведення відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що відповідачем по справі порушено трудове законодавство України, а тому позивач підлягає поновленню на раніш займаній посаді - електромеханік другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗоП України передбачена виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні працівника на роботі. Враховуючи середньоденний розмір заробітної плати позивача, який складає (3160,77 : 30 = 105,36), суд вважає за необхідне стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5794,75 грн. (105,359 х 55).

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд бере до уваги характер та термін моральних страждань, ступінь вини заподіювача, тяжкий фінансовий стан підприємства і вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в розмір 3000 гривень.

Судові витрати покласти на відповідача по справі.

Згідно ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 14, 60, 88, 208-210, 215 294 ЦПК України, ст. 232, 233, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Донецька залізниця» Красноармійської дистанції сигналізації та звязку задовольнити частково.

Наказ № 27-ос від 30.03.2011 року про звільнення ОСОБА_1 - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи електромеханіком другої дільниці цеху № 9 з обслуговування приладів автоматичного виявлення перегріву букс Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога».

Стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5794 гривні 75 копійок.

Стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» судовий збір на користь держави у розмірі 51 гривня.

Стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» судовий збір стосовно вимог немайнової шкоди на користь держави у розмірі 500 гривень.

Стягнути з Красноармійської дистанції сигналізації та звязку державного підприємства «Донецька залізнична дорога» витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.

На рішення протягом десяти днів з його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд.

Суддя: