Справа № 22-ц- 1421/2011р.
Категорія: договірна
Головуючий 1-ї інст: Нікуліна Л.П.
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 р. м.Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»» в особі його регіонального управління Харківського відділення № 42, приватних нотаріусів Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунального підприємства «Харківське міське БТІ», треті особи державна виконавча служба в Червонозаводському районі м. Харкова, ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним, визнання недійсним рішення про видачу реєстраційного посвідчення, визнання квартири сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 06.02.2008 року, укладений між банком та відповідачем ОСОБА_4, яким забезпечено виконання кредитного договору, визнання недійсним виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 01.07.2009 року про звернення стягнення на квартиру, визнання незаконним рішення про видачу реєстраційного посвідчення, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

На обґрунтування позову послалася на те, що 11.08.2009 року їй стало відомо, що між банком та її відповідачем ОСОБА_4 06.02.2008 року був укладений договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною власністю подружжя: позивачки та її чоловіка - відповідача ОСОБА_4, на підставі цього договору приватним нотаріусом був вчинений виконавчий надпис.

Посилаючись на те, що її згоди на укладання договору іпотеки не було, що відповідач ОСОБА_4 таким чином з порушенням ст.. 65 СК України

розпорядився їх спільним майном подружжям, просила з підстав, передбачених ст.. 215 ЦК України, визнати цей договір недійсним та задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2010 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано квартиру № 1 будиинку № 27 по вулиці Чугуївській у м. Харкові сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Визнано недійсним договір іпотеки від 06.02.2008 року, укладений між іпотекодежателем, Харківською філією АК «Таврика» (ПАТ «Таврика») та іпотекодавцем ОСОБА_8.

Визнано недійсним виконавчий напис від 01.07.2009 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі № 2519 про звернення стягнення на чотирьохкімнатну квартиру № 1, житловою прощею 45,2 кв.м., загальною площею 69.2 кв.м., що знаходиться за адресою м. Харків, вул.. Чугуївська, 27.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким позовом, ПАТ «Таврика» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати договір іпотеки від 06.02.2006 року недійсним на підставі ст.. 230 ЦК України, як вчинений під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_9, посилаючись на те, що рішення суду прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; при неправильному застосуванні норм матеріального права.

При цьому вказала, що суд не з'ясував що сім'я ОСОБА_9 має пряме відношення до використання кредитних коштів банку; не надав оцінку тому факту, що ОСОБА_10 при укладенні договору іпотеки надав банку та приватному нотаріусу неправдиві відомості; згідно письмової заяви ОСОБА_4 він на момент придбання квартири не перебував у спільному шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах; суд необґрунтовано звинуватив приватного нотаріуса, який посвідчив поговір іпотеки, у тому, що при наявності всіх необхідних документів для підписання договору іпотеки, він не витребував у позивачки ОСОБА_3 письмової згоди на його укладення; суд не взяв до уваги доводи банку про те, що у нотаріуса не було підстав отримувати згоду ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_4 надав нотаріусу документи, які вказують на те, що право власності на квартиру належать лише йому і вона була придбана до шлюбу; у суду були підстави для застосування ст.. 230 ЦК України у якості підстави для визнання договору іпотеки недійсним, з відшкодуванням банку збитків у подвійному розмірі, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки банк не згодний з мотивами визнання договору іпотеки недійсним, що свідчить про те, що рішення суду оскаржено лише в цій частині, з вищевказаних процесуальних підстав в іншій частині рішення не перевіряється і не переглядається.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час спільного шлюбу, на підставі довідки ЖБК «Мелодія» від 25.09.1992 року вказана квартира зареєстрована за останнім на праві власності. Шлюб між ними було розірвано 04.05.1993 року, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28.09.2001 року знову уклали шлюб, який триває по день розгляду справи. 06.02.2008 року між Харківською філією АК «Таврика» (нині ПАТ «Таврика») та ОСОБА_7, яка має спільний бізнес із сином відповідача ОСОБА_11, було укладено кредитний договір № 9/08-ВФЛ,

відповідно до умов якого вона отримала 60 000 доларів США. 06.02.2008 року з метою забезпечення кредитного договору та своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, пені, штрафів, між банком та ОСОБА_4 стосовно вищевказаної квартири було укладено договір іпотеки, зі змінами та доповненнями. На час укладення вказаного договору іпотеки ОСОБА_4 надав нотаріусу письмові заяви, в яких вказав, що на час придбання спірної квартири він у зареєстрованому шлюбі не перебував, квартиру придбав за власні кошти, прав користування квартирою у малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Правові наслідки надання недостовірної інформації нотаріусом роз'яснено. На день укладення вказаного договору у вказані квартирі були зареєстровані ОСОБА_4, його невістка ОСОБА_12, онук ОСОБА_13

Оскільки квартира була придбана під час спільного шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3, внаслідок чого з підстав, передбачених ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України, який діяв на день виникнення спірних правовідносин, належить до спільного майна подружжя, то суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до положень ст.. 65 СК України та ст. 368 ЦК України, дійшов правильного висногку, що у даному випадку при укладенні договору іпотеки стосовного спільного сумісного майна була необхідна письмова згода іншого подружжя, позивачки ОСОБА_3

Оскільки такої згоди не було отримано, і при цьому, як видно із встановлених судом першої інстанції обставин ОСОБА_4 при укладенні спірного договору іпотеки дійсно надав неправдиве письмове повідомлення про те, що на день придбання квартири він не перебував у спільному шлюбі, судова колегія погоджується з висновком районного суду про недодержання стороною спірного правочину в момент вчинення договору іпотеки вищевказаних вимог ст. 65 СК України, що відповідно до ст.. 215 ЦК України є підставою для його визнання недійсним.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 ніякого відношення до виконання кредитного зобов'язання сторонньою для нього людиною громадянкою ОСОБА_7 не мав, він при укладенні спірного договору надав неправдиві відомості про те, що він неодружений не відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності порушень з боку нотаріуса, який на час посвідчення договору іпотеки мав докази тому, що ОСОБА_4 одружений, але не витребував у позивачки ОСОБА_3 письмової нотаріально посвідченої заяви про згоду з діями ОСОБА_4 є необґрунтованими. Така згода була необхідна нотаріусу лише у випадку, якщо предмет іпотеки був придбаний іпотекодавцем під час спільного шлюбу, однак таких обставин суд першої інстанції не встановив і в матеріалах справи відсутні відповідні докази, що нотаріус діяла при наявності у неї з цього приводу відповідних відомостей. Натомість ОСОБА_4 при нотаріальному посвідченні договору письмово заявив про те, що він не перебував у спільному шлюбі під час набуття предмету іпотеки і тому у суду першої інстанції не було підстав для висновків про порушення нотаріусом порядку посвідчення правочину. Окрім того, оскільки суд розглядав позов про визнання договору іпотеки недійсним та скасування виконавчого напису з мотивів порушення закону внаслідок порушення прав співвласника, то його доказова діяльність та висновки стосовно наявності інших підстав для задоволення позову знаходяться поза межами заявленого позову і тому порушує принцип диспозитивності, передбачений ст.. 11 ЦПК України. З тих же причин, оскільки судом не розглядався позов про визнання договору іпотеки недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, суд відхиляє доводи скарги з цього приводу, що не позбавляє банку права на відшкодування завданих йому збитків.

При цьому таке порушення судом цивільного процесуального права з огляду на його формальний характер не вплинуло на правильне по суті і справедливе рішення, тому відповідно до положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути причиною для його скасування.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції в цілому ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього

висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд скаргу відхиляє і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика»» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак на протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії:

Апеляційний суд Харківської області

м. Харків, пл. Руднєва, 36, 61050,