АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1710/11 Головуючий у 1-й інстанції Кривчун Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПП Шведенка ОСОБА_2

на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 січня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ПП Шведенко ОСОБА_2 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У 2010 році ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПП ОСОБА_4 про захист прав споживача та просив стягнути на його користь 3669 грн. матеріальної та 3000 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що кошти в розмірі 3669 грн. підлягають поверненню за невикористані ним послуги, зокрема, проживання та харчування на базі відпочинку «ОСОБА_5 паруса» (Миколаївська область, Березанський р-н, с.Коблево, вул. Степова, 13), яку орендує ПП Шведенко з метою забезпечення проживання громадян в оздоровчий період. Оскільки протягом тривалого часу відповідач відмовляється повернути зайво сплачені позивачем кошти, чим йому спричинив моральні страждання, моральну шкоду оцінює у розмірі 3000 грн.

Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 січня 2011 року позов ОСОБА_3 до ПП Шведенко ОСОБА_2 про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПП Шведенко ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3669,00 (три тисячі шістсот шістдесят девять) грн. заподіяних матеріальних збитків, 1500,00 (одна тисяча пятсот) грн. моральної шкоди, 120,00 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ПП Шведенко ОСОБА_2 51,00 (пятдесят одну) грн. судового збору в дохід держави, 120,00 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 березня 2011 року заява ПП ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

З рішенням суду не погодився відповідач, який його оскаржив. В апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, оскільки вважає, що воно прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи. Зокрема, зазначає, що позивачем не було доведено факту проживання та користування послугами бази відпочинку, довідка видана адміністратором бази не може слугувати належним доказом сплати позивачем коштів, оскільки вона не відповідає вимогам Положення «Про форму та зміст розрахункових документів». Окрім того, вважає безпідставним висновок суду про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника апелянта, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно пунктів 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як передбачено ст.ст. 651-652 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч.3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.07.2010 року ОСОБА_3 уклав усну угоду з адміністратором бази ОСОБА_5 паруса (селище Коблево Березанського району Миколаївської області), про те, що на протязі пяти днів (08.07.2010 - 12.07.2010) його родина та родина ОСОБА_7 будуть користуватися послугами, які надає база відпочинку, а саме кімнатами для проживання, туалетом, їдальнею тощо, за що позивач сплачує кошти в сумі 180,00 грн. за добу на одну особу, а також додатково за стоянку, телевізор та ін., всього 4675,00 грн. Зазначену суму грошових коштів ОСОБА_3 особисто заплатив адміністратору бази за два номери на пять днів проживання.

Проте, наступного дня, тобто 09.07.2010 року, у звязку з різким погіршенням стану здоровя доньки позивача ОСОБА_8 та неможливістю надання кваліфікованої медичної допомоги за місцем їх перебування та у поблизу розташованих медичних закладах, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 змушені були прийняти рішення про повернення додому.

Оскільки позивачем були сплачені кошти за пять днів відпочинку, однак фактично вони користувалися послугами бази лише одну добу, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звернулися до адміністратора бази з проханням повернути гроші за невикористані ними послуги в сумі 3669 грн., при цьому пояснивши причину їх раптового відїзду. У звязку з тим, що на той час у адміністратора Полякової Н.Г. така сума грошей була відсутня, вона, написавши довідку про те, що ОСОБА_3 підлягають поверненню 3669 грн. сплачених ним за відпочинок, пообіцяла їх повернути, виславши за місцем проживання позивача.

Таким чином, сторони досягли згоди щодо розірвання договору про надання відповідних послуг, та повернення коштів споживачу.

Однак кошти так і не були повернуті позивачу ОСОБА_3, хоча на неодноразові телефонні вимоги останнього адміністратор обіцяла, що найближчим часом гроші будуть перераховані.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, щодо стягнення із відповідача 3669 грн.

Не заслуговують на увагу заперечення відповідача про недоведеність факту укладення договору, зокрема, відсутність у позивача розрахункового документа (товарного чи касового чека), тоді як видана адміністратором Поляковою Н Г. довідка не може вважатися належним документальним підтвердженням, а також зацікавленість свідків ОСОБА_7М, ОСОБА_10

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_7М, ОСОБА_10, які підтвердили факт проживання на базі відпочинку «ОСОБА_5 паруса» та передання грошей адміністратору Поляковій Н.Г., суд вірно дотримався принципу оцінки доказів, проаналізувавши обставини справи, заперечення сторін та інші докази, як кожен окремо та і в їх сукупності.

Характер особистих взаємовідносин свідків зі сторонами й характер їх заінтересованості у справі враховані судом при дослідженні і оцінці показань свідків, підстав для відхилення їх показань не було, оскільки відхилити їх показання про обставини у справі, як докази відповідно до ст.ст. 63, 212 ЦПК України, суд може лише за наявності даних, що свідчать про їх невідповідність дійсності, при оцінці їх показань у сукупності з іншими доказами.

Окрім того, враховуючи, що на довідці про передання грошей мається підпис ОСОБА_11, яка одночасно являється директором ТОВ «Агенство Медіус Плюс», яке у 2003 році і передало в оренду ПП ОСОБА_4 базу відпочинку «ОСОБА_5 паруса», суд вірно прийняв довідку як письмовий доказ, що не суперечить ст. 58 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність рішення суду у цій частині.

Разом з цим, колегія суддів, не може погодитись з висновком суду про задоволення позову ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За положеннями ст. 1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання є завдання шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне завдання шкоди деліктоздатною особою. Деліктне зобовязання це зобовязання, що виникло внаслідок завдання шкоди. Воно виникає там, де особа, що заподіяла шкоду, і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Оскільки, між сторонами виникли не деліктні правовідносини, а виникли правовідносини у звязку із укладенням та розірванням договору, застосування положень ст. 1167 ЦК України у частині відшкодування моральної шкоди не можна вважати обґрунтованим.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоровя людей товарами (роботами, послугами) неналежної якості.

Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Наслідки порушення договору встановлені ст. 625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не надано суду доказів наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, які передбачені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та доказів, що умовами договору між сторонами було встановлено відшкодування моральної шкоди.

Позивачем також не доведений причинно-наслідковий звязок між протиправними діями відповідача та моральними стражданнями позивача. Висновки про порушення нормальних життєвих звязків позивача внаслідок конфлікту з відповідачем зроблені лише з його слів, а тому не заслуговують на увагу.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при подачі позовної заяви ОСОБА_3 сплатив збір на інформаційно-технічне забезпечення справи у сумі 120 грн., які судом при ухваленні рішення стягнуті на його користь. Стягнення додатково із відповідача 120 грн. на користь держави є безпідставним, а тому рішення у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПП Шведенка ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 січня 2011 року у частині стягнення із ПП Шведенка ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500 грн. моральної шкоди - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПП Шведенко ОСОБА_2 у частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення у частині стягнення судових витрат змінити, виключивши із резолютивної частини вказівку про стягнення з ПП Шведченка ОСОБА_2 на користь держави 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_12

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль