Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Судова палата з цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Холод Р.С. Суддя доповідач Бондар М.С.
06 вересня 2011 року Справа № 22-4684/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Кухар С.В., Краснокутська О.М.

секретар - Черненко А.В.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, КИМЛАЧ ОСОБА_5, треті особи Шоста Запорізька Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи Шоста Запорізька Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі Банк) про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що 10 квітня 2004 року він надав відповідачу ОСОБА_7 довіреність на укладення угоди щодо купівлі продажу належного йому житлового будинку № 11 по вул.Сєрова в м.Запоріжжі. Цього ж дня ОСОБА_7 будинок продала відповідачу ОСОБА_4, який 10 травня 2004 року продав його відповідачу ОСОБА_2. Стверджуючи на тому, що він був введений в оману та була зловмисна змова його представника та покупця будинку, з підстав ст.230 ЦК,232 ЦК просив визнати укладені угоди недійсними, визнати за ним право власності на спірний будинок та усунути перешкоди у користуванні будинком.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2011 року позов задоволено частково. Суд визнав спірні правочини недійсними, визнав за позивачем право власності на житловий будинок № 11 по вул.Сєрова в м.Запоріжжі. Решту вимог суд відхилив.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати судове рішення і відмовити позивачу в задоволені заявлених вимог, посилаючись на те що суд невірно з'ясував обставини справи, неправильно тлумачив норми матеріального права, а тому дійшов до помилкового висновку по суті справи.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що 10 квітня 2004 року позивач надав відповідачу ОСОБА_7 довіреність на продаж будинку № 11 по вул.Сєрова в м.Запоріжжі (т-1 а.с.5).

За ст.237 ЦК представництво є право відношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

На виконання доручення ОСОБА_7 10 квітня 2004 року продала зазначений будинок відповідачу ОСОБА_4 (т-1 а.с.192).

Як довіреність так і договір купівлі-продажу вчинені у нотаріальній конторі.

Статтею 232 ЦК визначено, що правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє права та обовязки особи, яку він представляє.

Довіреність підписана особисто позивачем і не оспорюється.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ст.60 ЦПК).

Позовні вимоги зводяться до визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що він укладений представником позивача ОСОБА_7 у результаті зловмисної домовленості з відповідачем ОСОБА_4, покупцем за договором.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний звязок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість (шахрайські дії) між відповідачами, а відтак відсутні й підстави для визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним за ст.232 ЦК України.

Окрім того, позивач зауважував і на тому, що при вчиненні правочинів він був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статей 230 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріали справи свідчать, що з метою продажу житлового будинку позивач особисто надав ОСОБА_7 довіреність посвідчену нотаріусом. Він її підписав.

Він звернувся до Бюро технічної інвентаризації з заявою на обмірювальні роботи (т-1 а.с.187).

Такі дії позивача повинні розумітися як його намір продати будинок.

Окрім того, у суді та позовній заяві зауважував на тому, що обман видається йому у діях його родичів, які порадили продати будинок.

Отже, наведені в позовній заяві доводи щодо обману дій під час посвідчення договорів 10 квітня 2004 року та 11 травня 2004 року не підтверджені жодним доказом.

Беручи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги можна визнати переконливими і обґрунтованими.

Оскільки по справі не треба витребувати нові докази, то є умови для винесення нового рішення.

Керуючись ст.307,309,313,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2011 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні заявленого позову ОСОБА_1 про визнання угод недійсними та визнання права власності відмовити.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: