Головуючий в І інстанції Галаган В.І.
Справа №2-23/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2011 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді:ОСОБА_1

при секретарі:ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищеві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділ Держкомзему у м. Ржищів, третя особа: Ржищівська міська рада, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 року ОСОБА_3, звернувся до Ржищівського міського суду з позовом до ОСОБА_4, відділ Держкомзему у м. Ржищів, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.05.1991 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а він придбав індивідуальний житловий будинок за адресою м. Ржищів, вул.8-го Березня, 45.

У п. 1 вищевказаного договору зазначено, що цей будинок розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м., виділених з земель держземфонду.

Рішенням Ржищівської міської ради "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки" № 2117-56-05 від 22.01.2010 р. йому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1586 га, яка знаходиться за адресою м. Ржищів, вул. 8-го Березня, 45.

На підставі вищезазначеного рішення Ржищівської міської ради він звернувся до TOB "Укрприватзем" для виготовлення технічної документації.

Однак, під час виготовлення технічної документації з'ясувалося, що площа його земельної ділянки є значно меншою ніж площа визначена договором купівлі-продажу від 29.05.1991 р. та в рішенні Ржищівської міської ради. Зокрема, згідно кадастрового плану складеного TOB "Укрприватзем" фактична площа його земельної ділянки становить 0,1253 га.

Вищезазначені невідповідності виникли у зв'язку з тим, що власник сусідньої земельної ділянки по вул. 8-го Березня в м. Ржищів, ОСОБА_4 змінила межу своєї земельної ділянки, пересунувши її в бік його земельної ділянки. За рахунок чого межі та площа його земельної ділянки були зменшені.

На його прохання відновити зміненні межі земельної ділянки, відповідач в добровільному порядку відмовляється, тому просив в судовому порядку вирішити вказаний спір та задовольнити його вимоги.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримала у повному обсягу та наполягає, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1502 га серії Р2 № 389119, що був виданий 16.09.2003 р. Ржищівською міською радою, та скасувати реєстрацію даного державного акта.

Представник відповідача ОСОБА_6, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та заперечує доводи представника позивача, посилаючись на те, що вона не погоджується з заявленим позовом з тих підстав, що позивач не є користувачем чи власником земельної ділянки так як земельна ділянка в натурі на місцевості йому не відводилася, а тому його права її діями не могли були бути порушеними.

Суд, вислухавши сторони у справі, перевіривши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачу потрібно відмовити в позові виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що відповідач спірною земельною ділянкою розміром 0,15 га, яка розташована в м. Ржищів, по вул. 8-го Березня користується з 1984 року.

Відповідно до рішення виконкому Ржищівської селищної ради № 43 від 12 липня 1991 року, відповідачці ОСОБА_4, була надана земельна ділянка у постійне користування площею 0,15 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищеві, для ведення городництва, що стверджується копією витягу з протоколу № 8 засідання Ржищівської селищної ради від 12 липня 1991 року.

Згідно рішення Ржищівської селищної ради № 9 від 25 листопада 1993 року, відповідачці ОСОБА_4, було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1510 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищеві, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4, 16 вересня 2003 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 389119.

Таким чином відповідачка у встановленому чинним законодавством порядку набула права плідності на вищевказану земельну ділянку.

Позивач відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 29 травня 1991 року купив можний ОСОБА_5 на праві особистої власності індивідуальний житловий будинок, що знаходиться м. Ржищів, вул. 8-го Березня, 45, житловою площею 30,9 кв.м. розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1500 кв.м.

Відповідно до рішення виконкому Ржищівської селищної ради № 43 від 12 липня 1991 року, позивачу ОСОБА_3 була надана земельна ділянка у постійне користування в зв'язку з переходом права власності на будинок площею 0,07 га., та земельна ділянка 0,08 га у тимчасове користування по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищеві, що стверджується копією витягу з протоколу № 8 засідання Ржищівської селищної ради від 12 липня 1991 року.

Згідно рішення Ржищівської селищної ради № 9 від 25 листопада 1993 року, позивачу ОСОБА_3, було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1586 га., по вул. 8-го Березня, 45 в м. Ржищеві, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст.16, 20 ЗК УРСР, що діяв на момент відводу землі в натуру передбачалося, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу PCP і Української PCP.

У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони здаються, і основні умови користування землею.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української PCP.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ст. 22 ЗК Земельний кодекс України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними .організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Даних про те, що позивачу ОСОБА_3 чи продавцю ОСОБА_5 в порядку зазначеному ст.ст. 16, 20 ЗК України в редакції 1990 р. відводилася в натурі на місцевості та видавався відповідний акт позивачем до суду не подано. Також не подано позивачем і інших доказів, які б підтверджували закріплення за будинком № 45 по вул. 8-го Березня в м. Ржищів земельної ділянки розміром 0,15 га.

Таким чином судом встановлено, що позивачу після прийняття рішення виконкому Ржищівської селищної ради № 8 від 12 липня 1991 року земельна ділянка в натурі на місцевості не відводилася та межі не встановлювалися, державний акт на право постійного користування в порядку визначеному ст. 23 ЗК України не видавався.

Також судом встановлено, що 25.11.1993 року Ржищівська селищна рада ухвалила рішення №9 яким передала в приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1586 га по вул. 8-го Березня 45 в м. Ржищів для ведення особистого підсобного господарства.

Цим же рішенням Ржищівської селищної ради відповідачці ОСОБА_4 було передано у приватну власність 0,1510 га для ведення особистого підсобного господарства.

Зміст права власності на землю визначає право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками, при цьому право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, які видаються відповідно до них.

Статтею 81 ЗК України передбачено підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, до них, зокрема, належать придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної масності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки (паю).

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України.

Статтею 118 ЗК України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який визначає, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, при цьому рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У разі відмови органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Позивач, як на підставу позовних вимог, зазначив, що відповідачка, оформила своє право власності на земельні ділянки без погодження меж з ним, як суміжним землекористувачем.

З огляду на зазначене позивач вважає, що його право порушено, а відтак у позовних вимогах ставить питання про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, та скасування його реєстрації.

Згідно з п 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року, визначено, що технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою має включати: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки ; земель приватної власності); журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності); кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь, тобто зазначена Інструкція не передбачає як обов'язкову умову наявності підпису в акті встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки суміжними землекористувачами.

Більш того, стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельну ділянку, які здійснюються шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом способів.

Ржищівською міською радою, в звязку з наявною не згодою позивача погоджувати межі земельних ділянок 21 січня 2003 року було прийнято рішення № 149-7-24 в межах повноважень передбачених ст. ст. 12, 140, 153, 158 ЗК України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні", щодо погодження меж земельних ділянок та протоколу депутатської комісії від 09 грудня 2009 року, визнано безпідставною відмову ОСОБА_3 погоджувати межі земельних ділянок та дано дозвіл на виготовлення державного акта на право приватної власності ОСОБА_4

Таким чином відповідачка по справі ОСОБА_4 в установленим законодавством порядку набула права власності на земельну ділянку площею 0,1502 га по вул 8-го Березня в м. Ржищів, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 389119, виданим 16.09.2003 року та зереєстрованим в книзі записів на право приватної власності на землю за № 740. Позивач же ОСОБА_3 доказів про наявність в нього права власності чи права користування на земельну ділянку площею 0,1586 га не надав, тому суд вважає, що позивачем не доведено вимоги про порушення відповідачкою його права на землю.

Так як позивачкою державний акт на право приватної власності на землю отриманий в порядку визначеним чинним законодавством, тому правових підстав для визнання його недійсним суд не вбачає.

Таким чином суд вважає доводи позивача, щодо порушення його прав при виготовленні та видачі держаного акту на землю відповідачці безпідставними та не доведеними, а тому в задоволені позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 62, 64, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 81, 86, 87, 120, 131,158 ЗК України, ст. ст. 373, 377, 381, 392 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділ Держкомзему у м. Ржищів, третя особа: Ржищівська міська рада, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Ржищівський міський суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя: