Справа № 2-505/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді - Курбанової Н.М.,

при секретарі Петренко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2010 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 12 травня 2009 року у віці 74 років помер їх батько, ОСОБА_4, який постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька залишилося спадкове майно, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1. На теперішній час їм стало відомо, що за життя їх батько залишив розпорядження, тобто заповідав вищевказану квартиру їм, своїм дітям, та своїй співмешканці ОСОБА_3, в рівних частках. Від спадщини вони не відмовлялись, проте вчасно не звернулись в Четверту державну нотаріальну контору м. Маріуполя із заявою про прийняття спадщини з поважної причини. Їх батьки, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знаходились у шлюбі до 1972 року. Після розірвання шлюбу батьків вони проживали в Маріуполі з матір'ю, але відносини з батьком підтримували постійно. У 2002 році разом з матір'ю вони переїхали на постійне проживання до Ізраїлю, де проживають по теперішній час. Крім батька в Маріуполі у них нікого з рідні не залишилось. Стосунки з батьком вони продовжували підтримувати та приїжджали до нього в гості, допомагали йому матеріально. ОСОБА_1 востаннє приїжджала до батька в серпні 2008 року, а з вересня 2008 року занедужала гепатитом С, лікувалася протягом 11 місяців, у зв'язку з чим отримала інвалідність від відомства соціального страхування протягом року. Коли батько помер, то його похоронами займалась відповідачка ОСОБА_3. Про смерть батька вона не повідомила їх, діючи в своїх інтересах. Про те, що батько помер, їм стало відомо від їх матері ОСОБА_5, яка відвідувала Маріуполь в серпні 2010 року. Від їх імені мати звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, де їй повідомили про наявність заповіту на їх користь і роз'яснили про право звернутися до суду у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. Вважають, що вони пропустили строк прийняття спадщини з поважної причини, тому що проживають в іншій державі, за час проживання знають закони Ізраїлю, але не мали можливості ознайомитись із законами України, про смерть свого батька дізнались після закінчення терміну, встановленого законодавством України для прийняття спадщини. Для захисту своїх прав і законних інтересів змушені звернутися до суду. Просять суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті їх батька, ОСОБА_4, померлого 12 травня 2009 року, продовжити термін прийняття спадщини, встановивши їм, спадкоємцям за заповітом, додатковий терміну для прийняття спадщини в два місяці.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до судового засідання не зявились, так як постійно проживають за межами України в Ізраїлі, але надали довіреність на представництво їх інтересів в суді ОСОБА_6

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачів та дала пояснення, що є аналогічними позовній заяві. Просить суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька позивачів ОСОБА_4, продовжити термін прийняття спадщини, встановивши позивачам, спадкоємцям за заповітом, додаткового терміну для прийняття спадщини в два місяці. Крім того, звернула увагу на те, що позивачки мали гроші, які залишили у колишньої сусідки за місцем свого мешкання у м. Маріуполі та коли їх батько хворів, то вони через неї передавали йому гроші, при приїзді до Маріуполя купували йому пилосос. Коли помер ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_7, яка зберігала гроші позивачок і та передали останній на похорон 3000 гривень, бо таке розпорядження залишила при приїзді до Маріуполя колишня дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5, мати позивачок.

Відповідачка ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнала та пояснила, що вона 20 років проживала разом із ОСОБА_4 однією сімєю. Шлюб вони не реєстрували.. Проживали вони разом в його квартирі АДРЕСА_2. Дійсно у померлого було дві дочки, вони не підтримували з ним звязок , їй не відомо, чи надавали матеріальну допомогу вони батьку. Коли помер ОСОБА_4, то вона мала бажання повідомити позивачок про те, що помер їх батько, але не мала такої можливості, так як не знала їх адреси. ОСОБА_8 дійсно передавала на поховання ОСОБА_4 3000 гривень. Ці гроші дала їй на зберігання ОСОБА_1 саме для цієї мети. Після смерті ОСОБА_4 вона розмовляла по телефону з позивачками. Раніше у неї також на праві власності була квартира, але вона її подарувала в 2003 році племіннику. Зараз вона одна проживає в спадковій квартирі і хоча розуміє, що в разі відмови судом у позові донькам ОСОБА_4, буде порушено його волю на розпорядження квартирою у рівних частках між нею та його доньками, вважає, що у позові треба відмовити, бо позивачки пропустили шестимісячний термін звернення до нотаріуса без поважних причин.

Представник відповідача - Маріупольської міської ради, до відкритого судового засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням розглядати дану справу без їх участі. Вирішення даного спору залишають на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона знала батьків позивачок, вони підтримували дружні стосунки. В подальшому батьки позивачко розірвали свій шлюб. В 2002 році позивачки виїхали на постійне місце проживання до Ізраїля та з того часу там проживають по теперішній час. В м. Маріуполь приїжджали декілька разів, у цей час навідувалися до свого батька. Вони привозили йому подарунки, допомогали йому матеріально. Коли батько захворів, то за проханням позивачок вона періодично носила йому гроші на ліки. Коли помер ОСОБА_4, то вона передала на його поховання 3000 гривень, бо до неї звернулась ОСОБА_3 та запросила на похорон. Ці гроші їй залишили позивачки та їх матір саме для цієї мети. Письмово та по телефону вона не повідомляла позивачок, так як не знає їх адреси і номер телефону, вони самі інколи їй дзвонили. Їй відомо, що позивачки не мали можливості часто їздити до України, бо мають постійне місце роботи та проживання у Ізраїлі, а також неповнолітніх дітей, крім того, одна із позивачок тяжко хворіла на гепатит С, отримала інвалідність.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачок, відповідачки, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 помер 12 травня 2009 року, про що вчинено актовий запис № 709 у свідоцтві про смерть І-НО № 485222, виданому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_1 народилась 22 квітня 1967 року, де в графі батьки вказані: батько ОСОБА_9 та мати ОСОБА_5 (а.с.7)

Згідно свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_10 народилась 15 січня 1972 року, де в графі батьки вказані: батько ОСОБА_9 та мати ОСОБА_5 (а.с.8)

Згідно паспортів ОСОБА_11 та ОСОБА_1, вони з 2002 року проживають в Ізраїлі (а.с.9-14)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в останнє знаходилась на території України у і 2008 році, про що свідчать відмітки прикордонної служби України, а їх матір ОСОБА_5 приїжджала на України, згідно із відмітками у закордонному паспорті у 2009 році

( а.с. 20).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 23 вересня 2010 року, ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище на ОСОБА_12 (а.с.15).

Згідно договору купівлі продажу квартири від 21 грудня 2004 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4, даний договір зареєстрований в БТІ міста Маріуполя Донецької області 14 січня 2005 року, про що свідчить витяг з реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.48-50)

Згідно заповіту, посвідченого 24 жовтня 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_13, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після своєї смерті залишив все своє майно в рівних долях ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.44)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 листопада 2009 року ОСОБА_3 отримала спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_4, який помер 12 травня 2009 року (зворот а.с. 51), дане свідоцтво опротестоване прокурором Орджонікідзевського району м. Маріуполя, як видане нотаріусом помилково на всю квартиру.

Згідно договору дарування квартири, посвідченого 05 липня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_14, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_3.

Судом достовірно встановлено та не спростовано відповідачкою, що позивачки ОСОБА_16 та ОСОБА_2 мають постійне місце проживання в державі Ізраїль, до України приїжджали декілька разів до 2009 року, а їх матір ОСОБА_5 приїжджала до України у 2009 році, ОСОБА_1 за цей період мала тяжке захворювання на гепатит С, проходила довготривалий курс лікування від цієї хвороби, таким чином не мала можливості виїхати до України, крім того ОСОБА_2 має неповнолітню дитину, з якою проживає разом . Суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_7, яка є сторонньою особою для сторін по справі та поясненням якої у суду не має підстав не довіряти в частині того, що позивачки підтримувати контакти з батьком за життя ОСОБА_4, приїжджаючі до України, надавали йому матеріальну допомогу, купували речі, залишили гроші на похорон, а ОСОБА_4 за життя залишив заповіт, в якому заповідав, у тому числі і донькам своє майно у рівних частках.

Наведені та враховані судом обставини не спростовані відповідачкою ОСОБА_3

При таких конкретних обставинах справи суд приходить до висновку, що позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з поважних причин було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та суд визначає спадкоємцям додатковий строк для звернення із заявами про прийняття спадщини на два місяці.

На підставі ст. 1272 ч. 3 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, який помер 12 травня 2009 року - два місяці.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ___________