АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія -51 ( ІV ) ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - приватного підприємства Зевс-кр- ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства Зевс-кр, ОСОБА_4 про визнання незаконними наказів , поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 21 січня 2008 року працював комірником в ПП «Зевс кр», директором якого є відповідач ОСОБА_4 Наказом від 22 січня 2010 року за № 24 він був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин Правил внутрішнього трудового розпорядку. Даний наказ був анульований 02 квітня 2010 року та наказом № 81 від 02 квітня 2010 року позивач звільнений за прогули з 29 січня 2010 року ( за п. 4.ст. 40 КЗпП України ) . Вважає звільнення незаконним, так як прогулів він не допускав. Ним була надана керівництву заява про надання відпустки без збереження заробітної плати з 18 по 22 січня 2010 року для проходження медкомісії та збору документів для МСЕК.

Вимоги , встановлені відповідачем в наказі № 22 від 19 січня 2010 року, вважає не законними, так як він як інвалід 3 групи має право на відпустку без збереження заробітної плати до 30 ти днів щорічно.

Також просить визнати незаконними накази № 123 /1 від 25 вересня 2009 року про дисциплінарне стягнення та наказ № 174 від 28 грудня 2009 року. який вважає неправомірним , так як робоче місце о 16-00 год. він не покидав.

Вважає , що зі сторони керівництва підприємства на нього чинився тиск за те, що він заперечував проти неправомірних дій ОСОБА_4 Вважає, що йому нанесена моральна шкода в 10 000 грн.

Після неодноразових уточнень та доповнень просить суд визнати незаконними та скасувати накази:

-№ 24 від 22 січня 2010 року;

-№ 174 від 28 грудня 2009 року;

-№ 22 від 19 січня 2010 року,

-№ 81 від 02 квітня 2010 року ,

-два накази № 80 К від 02 квітня 2010 року « Про зміну наказу про звільнення комірника ПП «Зевс КР» , так як вони складені під одним номером, однак мають відмінності як в назві так і в тексті,

-№ 123/1 від 25 вересня 2009 року,

Поновити його на посаді комірника, стягнути з ПП «Зевс КР» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.01.2010 року по 14.01.2011 року у розмірі 14 150,17 грн. та з 15.01.2011року до дня фактичного поновлення на роботі, з розрахунку 7 грн. за кожний час вимушеного прогулу, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства Зевс-кр, ОСОБА_4 про визнання незаконними наказів , поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в с умі 120 грн. Витрати по оплаті державного мита віднесені за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що накази, які він оспорює, прийнято з порушенням норм законодавства про працю; порушено порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності, при звільненні від нього не було взято пояснень, усі накази прийнято із порушенням строку притягнення до відповідальності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2О прийнятий на роботу комірником до ПП «Зевс-кр» згідно наказу № 10 від 21 січня 2008 року.

Наказом № 22 від 19.01.2009. за невиконання без поважних причин Правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_2 оголошено догану.

Наказом № 123/1 від 25.09.2009. позивачу оголошено догану за несумлінне ставлення до виконання своїх посадових обов,язків.

Наказом № 174 від 28.12.2009. ОСОБА_2 оголошено догану за залишення робочого місця до закінчення робочого дня та ненадання звіту головному інженеру.

Наказом № 22 від 19.01.2010. за відсутність на робочому місці в робочий час позивачу оголошено догану .Наказом від 22 січня 2010 року за № 24 він був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом № 80 від 02.04.2010. анульовано наказ № 24 від 22.01.2010.

Наказом № 81 від 02.04.2010. ОСОБА_2О звільнено з 29.01.2010. за прогул без поважних причин за період з 18.01.2010. по 21.01.2010.

Відмовляючи в задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 є законними і підстави для їх скасування відсутні. Суд також відмовив у задоволенні позову в частині поновлення його на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що наказ про його звільнення № 81 від 02.04.2010. відповідає вимогам чинного законодавства.

Однак, на думку колегії суддів повністю погодитися з рішенням суду не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з,ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв,язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно приписів ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із наказу № 22 від 19.01.2009. / а.с.11/, ОСОБА_2 оголошено догану за невиконання без поважних причин Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме відсутність на робочому місці.

Колегія суддів вважає такий наказ необґрунтованим, оскільки згідно наказу №15 від 04.01.2010./а.с.11/ позивачу надавалася відпустка без збереження заробітної плати строком на 3 дні, що також встановлено вступившим в законну силу рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2011 року.

Наказом № 123/1 від 25.09.2009. /а.с.8/ за незабезпечення позивачем обліку та збереження матеріальних цінностей на підприємстві було оголошено догану, у тому числі за порушення, яке було виявлено 22.07.2009. /а.с. 87-91/, тобто з пропуском місячного строку, встановленого законом.

Наказом № 174 від 28.12.2009. /а.с. 10/ позивачу оголошено догану за невиконання ним Правил внутрішнього трудового розпорядку, однак в матеріалах справи відсутні докази про те, що до видання цього наказу він відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України надавав письмові пояснення з приводу зазначеного порушення.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що всі оспорювані ОСОБА_2 накази видано з порушеннями трудового законодавства. Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_2 пропущено передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду заявою про вирішення трудового спору та він не надав суду доказів поважності причин пропуску цього строку, позивачу слід відмовити в задоволенні цих позовних вимог за пропуском строку звернення за захистом своїх прав. Рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Стосовно наказу №80 к від 02.04.2010., колегія суддів, з урахуванням думки відповідача, погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині про те, що, оскільки позивач з ним не ознайомлений і цей наказ не виконувався, тому дійсним є наказ № 81 від 02.04.2010. з яким, позивач ознайомлений та він відповідачем виконаний.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що наказом № 21 від 16.01.2010. ОСОБА_2 була надана відпустка без збереження заробітної плати за умови проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та здачі річного звіту за 2009 рік. Тому він не мав права як особа, з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, використати таку відпустку, не виконавши зазначені в наказі умови.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки, як вбачається із рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2011 року / а.с 149/, цим рішенням встановлено та не підлягає доведенню відповідно до положень ст. 61 ЦПК України факт надання відпустки позивачу наказом по підприємству № 21 від 16.01.2010 року на підставі його заяви / а. .с.38/ строком на 5 днів.

Крім того, в порушення ст. 148 КЗпП України, відповідач видав даний наказ, не дотримавшись встановленого зазначеною нормою місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності робітника.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наказ № 81 від 02.04.2010. /а.с.13/ не відповідає вимогам трудового законодавства.

Тому відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, ОСОБА_2, як звільнений без законної підстави, підлягає поновленню на попередній роботі.

Оскільки не встановлена вина позивача в тому, що його заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року, підлягають задоволенню його позовні вимоги про виплату заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, за період з 30 січня 2010 року по 06 жовтня 2011 року, в сумі 27 147 грн. 56 коп., виходячи із розрахунку: /1058,32 грн. +512,21 грн.=1570,53 грн. : 28 днів=56,09 грн. х 482 дн./ .

Крім того, позивачу незаконним звільненням спричинена моральна шкода, оскільки він переносив моральні страждання, принижена його ділова репутація та він втратив нормальні життєві зв,язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, на думку колегії суддів, підлягає стягненню з підприємства на користь позивача моральна шкода у розмірі 100 грн.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови позивачу в стягненні моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5 за недоведеністю цих вимог.

З огляду на зазначене, рішення суду частині відмови в поновленні на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, відповідно до положень п. п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у сумі 277,5 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 74 грн., а всього 350,85 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307,п. п.3,4 ч.1 ст. 309, ст..ст. 313, 314,316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «ЗЕВС-кр» про визнання незаконними наказів №№ 22 від 19.01.2009.; № 123/1 від 25.09.2009. та № 174 від 28.12.2009. змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «ЗЕВС-кр» про визнання недійсним наказу № 81 від 02.04.2010., поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул і моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Визнати наказ № 81 від 02 квітня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді комірника Приватного підприємства «ЗЕВС-кр» з 30 січня 2010 року.

Стягнути з Приватного підприємства «ЗЕВС-кр» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2010 року по 06 жовтня 2011 року в сумі 27 035 грн. 38 коп., моральну шкоду в сумі 100 грн. та судові витрати на користь держави 350,85 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 785 грн. 26 коп. допустити до негайного виконання.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2011 року скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: