Справа № 22-ц-1382/2011
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-

Франківської області в складі :

головуючого Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Горблянського Я.Д.

секретаря Сурмачевської У.С.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - комунальне підприємство КП ЖЕО № 4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування реєстрації та виселення з квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 липня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог- комунальне підприємство КП ЖЕО № 4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування реєстрації та виселення з квартири.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах; з 2002 року разом проживали у квартирі № 69, по вул. С.Стрільців,17 в м. Калуші, яка належить їй на праві власності. Після припинення відносин ОСОБА_4 звільнити квартиру відмовляється, своїм проживанням перешкоджає їй, як власнику, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, виявила, що відповідач зареєстрований на проживання у її квартирі, хоч жодної згоди на це вона не давала.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.07.2011 року позов задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 свого права власності в квартирі в м. Калуші по вул. С.Стрільців, 17/69. Скасовано реєстрацію ОСОБА_4 в квартирі №

69 по вул. С.Стрільців, 17 в м. Калуші. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 88 грн. судових витрат.

Не дане рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. З 2002 року він прописаний в квартирі ОСОБА_2 по вул. С.Стрільців, 17/69 в м. Калуші, однак фактично проживав разом із ОСОБА_2 ще з 1998 року.

Суд ом не взято до уваги, що дані будинкової книги, яку позивач представила в судовому засіданні не відповідають дійсності. Так, сама книга розпочата з 2007 року і в ній вказано дві дати реєстрації ОСОБА_2 та не зазначено жодних даних про реєстрацію та зняття з реєстрації її дочки - ОСОБА_5 Його реєстрацією займалась ОСОБА_2 особисто, а тому про обставини написання заяви він нічого не знає.

Крім того, ОСОБА_4 вказує, що жодних перешкод ОСОБА_2 у реалізації свого права на житло він не чинив, а навпаки, надавав допомогу позивачу та її донці. Будь-які підстави вважати, що його проживання у квартирі перешкоджає ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися цією квартирою відсутні.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 липня 2011 року просить скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

ОСОБА_4, будучи належно повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_2 та її представник доводи апелянта заперечують, а рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник квартири АДРЕСА_2, будь якої згоди на вселення відповідача не давала, а реєстрація проведена на підставі підробленої заяви є незаконною, тому підлягає скасуванню одночасно з виселенням відповідача із займаного приміщення.

Погодитися з цим колегія суддів не може.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 19.10.2011 року.

Виходячи зі змісту ст. 319, 383 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб…

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що відповідач вселився до спірної квартири за її згодою, як член сімї і на даний час там проживає.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вирішуючи питання у цій частині позовних вимог, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що вселення ОСОБА_4 у спірну квартиру відбулося на законних підставах. Що ж стосується вимоги про його виселення, то підстав для такого позивач взагалі не навела.

Мотиви, зазначені ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій вимозі від 22.09.2009 року ( а.с. 16)- припинення фактичних шлюбних відносин до уваги не приймаються, оскільки така підстава для виселення чинним житловим законодавством України не передбачена.

Застосовуючи ст. 161 ЖК України, суд вийшов за межі позовних вимог, порушуючи принцип диспозитивності, адже позивач ніде не зазначала, що ОСОБА_4 проживав у неї на умовах найму.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, відповідно до ст. 60 ЦПК України, заявляючи таку вимогу, ОСОБА_2 зобов'язана була довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_2 не надала суду доказів того що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, як не змогла пояснити в чому такі перешкоди, власне, проявляються.

За наведеного, у звязку з невірним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом рішення в цій частині вимог не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення по суті встановленого.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В частині вимоги про зняття відповідача з місця реєстрації слід зазначити наступне.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст.4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Субєктом владних повноважень відповідно до ч.7 ч.1 ст.3 цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зважаючи на те, що реєстрація громадян на проживання в Україні здійснюється спеціально уповноваженими на те підрозділами Міністерства внутрішніх справ (а не житлово-експлуатаційними організаціями, як вважала позивач), вимога про зняття з реєстрації відповідача, відноситься до публічно-правових спорів, розгляд яких повинен здійснюватися за нормами КАС України.

Таким чином, у цій частині рішення також підлягає до скасування, а провадження у справі- закриттю відповідно до ст.ст. 205, 310 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 47 Конституції України, 60, 205 ЦПК України; керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 310, 313, 314, 316 , 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 липня 2011 року скасувати.

У частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог комунальне підприємство КП ЖЕО № 4 про зняття з реєстрації ОСОБА_4 провадження закрити.

В решті вимог ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог комунальне підприємство КП ЖЕО № 4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири- відмовити.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.Є. Меленко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6