Справа № 22-ц-2464/2011 Головуючий у I інстанції Майборода С.М.
Категорія цивільна Доповідач - Лазоренко М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2011 року 23 вересня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника відповідача ОСОБА_5, позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Чернігівського районного суду від 03 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції і винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Чернігівського районного суду від 03 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_7Г на користь ОСОБА_8 6447 грн. невиплаченої заробітної плати, а також стягнуто судові витрати.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивачка працювала у нього в період з 01.09.2010 року по 01.04.2011 року. Вказує, що позивачка в судовому засіданні зазначила, що після пожежі не виконувала свої обовязки продавця, тому відповідно до положень ст.ст. 21, 94 КЗпП України, заробітна плата їй не нараховувалась і не виплачувалась.

Крім того, апелянт вказує, що свідок ОСОБА_9 дала пояснення в інтересах позивачки незважаючи на їх невідповідність фактичним обставинам справи і вважає, що позивачкою не було доведено наявність заборгованості по заробітній платі.

Вислухавши суддю доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом по справі встановлено, що 22 січня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був укладений трудовий договір, який був зареєстрований в Чернігівському міському центрі зайнятості. На день розгляду справи у суді 1 інстанції трудовий договір розірваний не був. Пунктом 3 зазначеного договору обумовлено обовязок фізичної особи оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати.

Також судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача в період з 01.09.2010 року по 01.04.2011 року, проте відповідач позивачці ОСОБА_8 заробітну плату не виплачував. Ніяких доказів, які б спростовували доводи позивачки відповідач суду не надав.

Виходячи з наведеного, положень ст.3 Закону України «Про оплату праці», ст. 95, ч.1 ст. 115 КЗпП України, а також виходячи з законодавчо встановленого розміру мінімально заробітної плати суд 1 інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі, за вказаний період, в сумі 6447 грн.

З таким висновком суду 1 інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає вимогам законодавства та обставинам справи. Суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем допущено порушення трудових прав позивачки передбачених ч. 1 ст. 115 КЗпП України, якою встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Доводи апеляційної скарги, що в період з 01.09.2010 року по 01.04.2011 року позивачка не виконувала свої обовязки і перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки наказ про надання ОСОБА_8 відпустки без збереження заробітної плати з 01.09.2010 року в матеріалах справи відсутній і відповідачем не надано доказів того, що саме в цей період позивачка не перебували з ним в трудових правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313315, 317,319,324 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: