Справа № 4-с-85/11
Справа № 4с-85/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2011 року

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Прохоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії Відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа ПАТ КБ Надра,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві.

Свої вимоги мотивував тим, що 03.06.2011 року державним виконавцем ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві на підставі Акту опису й арешту майна у нього було вилучено автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1, який є предметом застави за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ Надра.

В ході вилучення автомобіля йому стало відомо про те, що ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ПАТ Універсал Банкзаборгованості в сумі 19295,65 грн.

З матеріалами виконавчого провадження він ознайомився лише 06.06.2011 року.

Вважає, що діями ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві порушені його права як учасника виконавчого провадження, а саме до вилучення автомобіля він не знав про наявність рішення суду та про те, що він є боржником, оскільки виконавчі дії мали таємний характер.

За таких обставин просить визнати дії ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2010 року, а також постанову від 01.06.2011 року про розшук майна боржника.

Визнати недійсним акт опису й арешту майна від 03.06.2011 року та зобовязати ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві повернути автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав подану скаргу.

Представник ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві заперечував проти її задоволення та пояснив, що ВДВС діяв у межах своєї компетенції та у спосіб передбачений законом. Надав суду завірені належним чином ксерокопії основних документів виконавчого провадження.

Представник заінтересованої особи не заперечував проти задоволення скарги.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у провадженні ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Універсал Банкзаборгованості в сумі 19295,65 грн. за виконавчим листом виданим відповідно до рішення Соломянського районного суду м. Києва від 26.04.2010 року, яке набрало законної сили 07.05.2010 року. (а. с. 42)

Таким чином, твердження скаржника про те, що він не знав про наявність рішення суду не відповідають дійсності.

Встановлено, що 04.11.2010 року державним виконавцем ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. (а. с. 41)

Згідно з частинами 1, 2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження(в редакції, яка була чинна на момент винесення постанови) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

У матеріалах виконавчого провадження містяться супровідні листи щодо направлення боржнику простою кореспонденцією копій матеріалів та постанови, які складались державним виконавцем.

Як встановлено у судовому засіданні і проти чого не заперечував представник скаржника, що постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 а ні до суду, а ні до начальника ВДВС не оскаржував.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 посилається на єдину обставину, а саме на те, що 03.06.2011 року державним виконавцем ДВС Соломянського РУЮ у м. Києві на підставі Акту опису й арешту майна у нього було вилучено автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1, який є предметом застави за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ Надра.

Тільки в ході вилучення автомобіля йому стало відомо про те, що ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь ПАТ Універсал Банкзаборгованості в сумі 19295,65 грн., а з матеріалами виконавчого провадження він ознайомився лише 06.06.2011 року.

Проте, такі твердження скаржника не відповідають дійсності і є неправдивими, що підтверджується наступним.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник знайомий з матеріалами провадження. Зокрема, в матеріалах виконавчого провадження міститься ним власноруч написана заява від 06.03.2011 року на імя начальника ВДВС у якій він посилаючись на те, що на виконанні ВДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення з нього боргів, просить надати можливість ознайомитись з ними. Також, у даній заяві є розписка про ознайомлення з матеріалами того ж дня. (а. с. 39)

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав до 03.06.2011 року про існування виконавчого провадження є недостовірними.

Що стосується вимоги визнати недійсним акт опису й арешту майна від 03.06.2011 року та зобовязати ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві повернути автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1, який є предметом застави у ПАТ КБ НадраОСОБА_1 то вони не ґрунтується на вимогах закону з огляду на наступне.

Закон України Про виконавче провадженнявизначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведені виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії ( бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими цим Законом.

Згідно з розділом 7 ЦПК України боржники мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб) порушені їх права чи свободи.

У разі обґрунтованості скарги, суд своєю ухвалою зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду чи виконання рішення суду зобовязана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 своїх обовязків боржника не виконував, своїми правами у процесі виконання виконавчого провадження не скористався. У передбаченому законом порядку не оскаржував дій виконавчої служби по відкритому виконавчому провадженню про наявність якого йому було достеменно відомо, а звернувся зі скаргою до суду лише 16.06.2011 року, тобто з пропуском десятиденного строку визначеного ст. 385 ЦПК України, оскільки автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено у нього ще 03.06.2011 року.

Слід зазначити, що згідно ст. 12 Закону України Про виконавче провадження(у чинній редакції) боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Встановлено, що скаржник ОСОБА_1 не повідомив ВДВС про те, що автомобіль Хонда д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у заставі ПАТ КБ Надра.

У ЦПК України та Законі України Про виконавче провадженнявідсутні правові норми, які б давали право боржнику звертатися зі скаргою про визнання недійсним акту опису й арешту майна.

Натомість, ст. 60 Закону України Про виконавче провадженняпередбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, суд вважає, що доводи скаржника щодо неправомірності дій ВДВС при проведенні виконавчих дій не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Подання даної скарги можна розцінювати лише як спосіб затягування виконавчого провадження боржником з метою уникнути виконання рішення суду, що призводить до порушень прав стягувача і є неприпустимим.

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 57-60, 74-76, 169, 209, 212-214, 383-387 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії Відділу Державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа ПАТ КБ Надра.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя