Справа № 22-ц-605/11 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 20.01.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Суханової Є.M.,

суддів: Данілова О.М., Мельника Я.C.,

при секретарі Ходаковській А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво- Святошииського районного суду Київської області від 09 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом посилаючись на те, що з 15 січня 1972 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб між ними було розірвано 08 травня 1992 року. В період шлюбу між ними був придбаний жилий будинок в с. Мироцьке по вул. Калініна, 45, Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-гіродажу від 28 лютого 1983 року. Так як даний будинок був придбаний в період шлюбу, то він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В свій час вона не подала на розподіл майна, а саме даного жилого будинку, так як цей будинок після їхнього розлучення горів і став непридатним для проживання. Тому кожен із них знайшов собі тимчасове житло. Вона з ОСОБА_3 домовились, що спочатку відремонтують цей будинок, а згодом поділять його мирним шляхом. Але, так як не було у них на це коштів, учгому до цього часу будинок не відремонтований та не поділений між ними.

В даний час їй стало відомо, що відповідач не хоче разом із нею ремонтувати будинок та ділити його. Він навіть подав до суду позов про визнання її та сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням в цьому будинку. Це він робить для того, щоб тільки на своє ім'я приватизувати присадибну земельну ділянку та продати її.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову про визнання її та сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Тому, щоб захистити своє право, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Адже вона також має право на Уг частину даного жилого будинку та земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вищевказаного жилого будинку.

Нею пропущений строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, оскільки вона не зверталась до суду з тих підстав, що все їхнє майно

майже згоріло під час пожежі, а будинок став непридатний для проживання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд послався на те, що позивачка без поважних причин пропустила строк позовної давності.

Разом з тим, з такою позицією суду першої інстанції колегія суддів погодитисьне може.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред"явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причиною пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами (тобто позивачкою та відповідачем) було укладено усну домовленість про те, що вони вирішать питання про поділ спільного майна, яке було придбано під час шлюбу мирним шляхом без залучення та звернення до суду. Ця обставина підтверджується позовною заявою про розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 53).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про те, що застосування судом першої інстанції строку позовної давності є неправомірним та необгрунтованим Суд повинен був прийняти до уваги посилання позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні та в позовній заяві, що нею був пропущений строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин _з підстав, що вони домовились з відповідачем поділити майно мирним шляхом, а також те, що вказаний будинок після їхнього розлучення горів і став непридатним для проживання, а також та обставина, що у позивачки відсутні були кошти для звернення з позовом до суду, та повинен був врахувати, що це є поважними причинами пропуску строку звернення її до суду за захистом своїх прав.

Також колегія суддів приймає до уваги, що спірний будинок непридатний для проживання в ньому. Так, згідно складеного Акту депутата Мироцької сільської ради від ІЗ лютого 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 багато років за адресою: с. Мироцьке, вул. Калініна, 45 не

пр о ж и в а ют ь.

Як пояснила апелянт ОСОБА_2 в судовому засіданні, вона з часу розірвання шлюбу - 08 травня 1992 року, проживала та в даний час проживає зовсім за іншою адресою.

Згідно відповіді Мироцької сільської ради № 176 від 03 вересня 2010 року будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке знаходиться у незадовільному стані.

Відповідно до довідки Києво-Святошинського районного управління відділу державного пожежного нагляду Києво-Святошинського району № 926 від 20 серпня 2010 року, виходячи з архівних матеріалів відділ державного пожежного нагляду Києво-Святошинського РУ ГУ МНС України в Київській області підтверджує, що дійсно 04 січня 1997 року зареєстровано факт виникнення пожежі в приватному жилому будинку за адресою: с. Мироцьке, ву л. Калініна, 45.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Мироцьке, вул. Калініна, 45, Києво- Святошинського району, поновити строк позовної давності, який був пропущений з поважних причин.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що з 15 січня 1972 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно Договору купівлі-продажу 28 лютого 1983 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5 жилий будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке, Києво-Святошинського району Київської області.

08 травня 1992 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сім"ю України, який діяв на момент виникнення даних правовідносин між позивачем та відповідачем,майно, набуте подружжям в період шлюбу, є об"єктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог ст. 28 Кодексу про шлюб і сім"ю України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними .

Після розірвання шлюбу вказаний жилий будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке, Києво-Святошинського району Київської області, що був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний був ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час їхнього перебування у шлюбі, не був поділений позивачкою та відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Колегія суддів встановила, що апелянт не пропустила строк позовної давності, має право на частину спільного майна подружжя, так як спірне майно було придбано за спільні кошти сторін у період шлюбу.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги апелянта підлягають задоволенню, оскільки при ухваленні рішення, суд всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України, яка визначає законність та обгрунтованість

рішення суду, повно та всебічно не з»ясував всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень та не виконав всі вимоги цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,3 14,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться з с. Мироцьке по вул. Калініна, 45, Києво-Святошинського району Київської області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді