Справа № 2-485/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2011 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельника В. Я.

при секретарі Лисенко О. Л.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

його представника,

адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 -

адвоката ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Балашівська сільська рада, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вказує в заяві від 11 травня 2011 року, що 22 листопада 2010 року в с. Балашівка Березнівського району Рівненської області помер ОСОБА_6 17 березня 2008 року він склав заповіт на його імя, посвідчений секретарем виконкому Балашівської сільської ради, яким заповів йому земельну ділянку площею 8.60 га, належну йому на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242545.

Таке заповітне розпорядження ОСОБА_6 зробив у звязку з тим, що він протягом останніх чотирьох років життя доглядав спадкодавця і його сина, приносив продукти харчування, привозив дрова, обігрівав будинок, надавав грошові кошти.

В останній рік свого життя ОСОБА_6 не тільки не міг доглядати за собою, а й контролювати свої дії. За тиждень перед смертю він лежав роздягнутий на ліжку, не дозволяв себе одягнути, не розмовляв.

Перед цим, 14 чи 15 листопада 2010 року він намагався дійти до сусіда, упав на вулиці метрів за 15 від своєї хвіртки, його підібрали і привели додому. Після того він з хати більше не виходив.

Натомість, дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 18 листопада 2011 року відвезли його автомобілем в Балашівську сільську раду, де змусили підписати заповіт на своє імя, а 22 листопада 2010 року в с. Теслугів Радивилівського району ОСОБА_6 помер.

Вважає, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним, що передбачає ст. 203 ЦК України, що в свою чергу відповідно до вимог ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Просить визнати заповіт від 19 листопада 2010 року недійсним, а за ним - право власності на земельну ділянку, що має належати йому по заповіту ОСОБА_6 від 17 березня 2008 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених в заяві. Вказав, що ОСОБА_6 не міг давати звіт своїм діям, коли посвідчувався другий заповіт. В цей час він уже був тяжко хворий. Про це свідчить і той факт, що за кілька днів після цього він помер. ОСОБА_9 цього, вважає що в будь-якому випадку він не мав наміру міняти свою волю, щодо розпорядження на його користь земельною ділянкою.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 була залучена до участі в ній як співвідповідач, прийнято відмову ОСОБА_1 в аналогічних позовних вимогах до Балашівської сільської ради, а останню притягнуто до участі у справі як третю особу на стороні відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 не визнала звернутих до неї позовних вимог. Покликається на те, що брат свідомо висловив свою волю при складанні заповіту від 19 листопада 2010 року. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Балашівської сільської ради ОСОБА_10 відмовилася давати пояснення.

Допитані як свідки ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 показали, що за тиждень перед смертю ОСОБА_6 хворів, з дому не виходив, не розмовляв. ОСОБА_13 бачив його одного в машині біля Балашівської сільської ради, але в приміщення він не піднімався.

З показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_16 слідує, що ОСОБА_6, не дивлячись на хворобу, мав ясний розум, сам виявив бажання поїхати в Балашівську сільську раду написати заповіт. Після чого попросив не кидати його самого в с. Балашівка Березнівського району і ОСОБА_8 з сестрою ОСОБА_3 продали коня і забрали батька в с. Теслугів Радивилівського району, де він 22 листопада 2011 року помер, перебуваючи в свідомості до моменту смерті.

Свідок ОСОБА_17 не підтвердив того факту, на який покликалася в судовому засіданні сторона позивача, що саме він висловлював своє невдоволення ОСОБА_1 складанням заповіту в Балашівській сільській раді від імені ОСОБА_6, стверджуючи що він не міг на той час ясно висловити свою волю.

Після допиту свідків представник позивача адвокат ОСОБА_2 оголосив в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог, яку останній підтримав.

Суть її зводиться до того, що ОСОБА_6, заповідаючи все своє майно ОСОБА_3 не мав і не міг мати на увазі в його складі земельної ділянки, оскільки свідомо розпорядився нею ще 17 березня 2008 року на його користь. Наміру міняти свою позицію до останніх днів він не висловлював.

А тому при посвідченні заповіту 19 листопада 2010 року допущено помилку щодо наміру спадкодавця ОСОБА_6 розпорядитися поряд з іншим майном також земельною ділянкою, такого наміру у нього не було. Представник сільської ради при посвідченні заповіту теж не уточнив цю обставину. Як наслідок вона не була оговорена в заповіті.

Такі зменшені позовні вимоги повністю визнала відповідач ОСОБА_7 Вона та її представники, адвокат ОСОБА_4та ОСОБА_5, проти їх задоволення не заперечують.

Як відомо із заповіту ОСОБА_6 від 17 березня 2008 року (а. с. 61), цього числа він заповів ОСОБА_1 належний йому на праві власності державний акт серії ЯБ № 242545, виданий йому Березнівською районною державною адміністрацією 28 січня 2008 року.

Заповіт ОСОБА_6 від 13 червня 2002 року (а. с. 45) свідчить, що тоді він заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, коня каштанового та січкарню з мотором дочці ОСОБА_18, а грошову компенсацію за період примусового перебування в Німеччині внуку ОСОБА_5

Заповіт від 19 листопада 2010 року (а. с. 44), останній за часом його складання, який оспорюється, вказує на те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також усе те, що належатиме йому на день його смерті й на що за законом він матиме право, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оцінивши зміст вказаних заповітів в сукупності, в тому числі з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що при складанні заповіту 19 листопада 2010 року ОСОБА_6 помилявся щодо прав ОСОБА_1, на користь якого вчинив заповіт раніше. Про це, зокрема, свідчить той факт, що при складанні цього заповіту він вжив загальне формулювання прав на майно для ОСОБА_3, не зазначивши земельну ділянку, яку раніше заповів ОСОБА_1, помилково не оговорив про її належність йому, тоді як в заповіті на імя ОСОБА_1 він конкретно вказав на ті майнові права, які заповідав позивачу по справі.

ОСОБА_9 цього, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 до останнього дня життя опікувався спадкодавцем, допомагав йому, а спадкодавець ОСОБА_6 не висловлював наміру позбавити його спадщини у виді земельної ділянки.

На підставі наведеного суд вважає, що заповідати дочці ОСОБА_3 належну йому на праві власності земельну ділянку він наміру не мав.

А у відповідності з ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення, зокрема, має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, що має місце в даному випадку, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242645, що виданий на імя спадкодавця Березнівською районною державною адміністрацією Рівненської області 28 січня 2008 року, ОСОБА_6 за життя був власником двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Балашівської сільської ради площею відповідно 6.39 га та 2.21 га, всього 8.60 га.

В заповіті від 17 березня 2008 року серія державного акту на право на земельну ділянку помилково вкзана "ЯБ" замість "ЯД", що суд вважає встановлним.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що хоча в заповіті від 19 листопада 2010 року фактично має місце розпорядження щодо усього належного спадкодавцю ОСОБА_6 майна, воно не стосується належних йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242645 від 28 січня 2010 року двох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Балашівської сільської ради площею відповідно 6.39 га та 2.21 га, всього 8.60 га. Визнає недійсним заповіт в частині розпорядження спадкодавцем у складі всього належного йому майна вказаними земельними ділянками.

Як свідчить заява ОСОБА_1 з матеріалів спадкової справи № 290 від 22 листопада 2010 року (а. с. 60), він, як спадкоємець по заповіту від 17 листопада 2008 року № 63, 1 лютого 2011 року звернувся до Березнівської районної державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину у виді спірної земельної ділянки.

Спадщина відкрилася 22 листопада 2010 року, що доведено актовим записом про смерть ОСОБА_6 № 39 від цієї ж дати.

На підставі наведеного суд вважає, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, на підставі ст. 1269 ЦК України, прийняв належну йому спадщину у виді земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що належали ОСОБА_19, та визнає за ним право власності на них. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, ОСОБА_1 свою заяву не відкликав.

На підставі наведеного суд визнає за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8.60 га на території Балашівської сільської ради Березнівського району Рівненської області, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД 242545 від 28 січня 2008 року належала ОСОБА_19

Таким чином, зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 суд знаходить такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10-11,209,212-215 ЦПК України, ст. 215, 229, 328, 392, 1257 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 19 листопада 2010 року, посвідчений Балашівською сільскою радою Березнівського району Рівненської області за № 69 від імені ОСОБА_6, щодо розпорядження ним в складі всього належного йому майна, де б воно не було і з чого б не складалося, а також усього того, що належатиме йому на день його смерті й на що він за законом матиме право - земельною ділянкою на території Балашівської сільської ради Березнівського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства площею 8.60 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242545, виданого спадкодавцю Березнівською районною державною адміністрацією Рівненської області 28 січня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 8.60 га на території Балашівської сільської ради Березнівського району Рівненської області згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 242545 від 28 січня 2008 року на ім'я ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_20