Справа № 2-55/2011 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Тверського С.М.,
при секретарі Зубенко Т.А.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності ? частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист прав власника - усуненням перешкод користування та зняття з реєстрації

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що з 4 січня 2000 року вона стала проживати з відповідачем однією сім'єю в фактичних шлюбних стосунках.
Проживали вони по усному договіру найму за адресою в АДРЕСА_1 з 04.01.2000 року по 19.12.2002 рік.
Вирішив створити сім'ю, вони 21.10.2002 року придбали квартиру 21 по вул. Ювілейної 77 в м. Артемівську Донецької області, де стали проживати разом з її донькою.
26.12.2003 році вони з відповідачем зареєстрували шлюб.
07.07.2004 року вона з донькою зареєструвалися за данною адресою.
15.09.2008 року шлюб між сторонами був розірваний.
Вважає, що вона проживала з відповідачем в фактичних шлюбних стосунках з 2000 року однією сім'єю, вели сумісне господарство, сумісно витрачали гроші на сім'ю, а тому просить визнати право сумісної власності на вищевказану квартиру та визнати за нею ? частку вищевказаної квартири.
В свою чергу ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, в якому вказує, що спірна квартира придбана за його особисті кошти і питання про покупку квартири не з ким не погоджувався, а тому просить суд захистити його право та усунути перешкоди користування житлом та висилити ОСОБА_1 та її доньку з спірного житла та зняти ОСОБА_1 з реєстрації.
Ці обставини і з'явилися підставою позовів.
У судовому засіданні позивач та його представник наполягають на своїх позовних вимогах та просять їх задовольнити. В позові ОСОБА_3 просять відмовити.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник позов не визнали та просять в позові відмовити. Свій позов просять задовольнити.
Вислухавши сторони, одслідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 необхідно відмовити, а позов ОСОБА_3 задовольнити з наступних підстав.
В судовому засіданні було встановлено, що згідно договіру купівлі-продажу квартири від 21.10.2002 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2.
26.12.2003 року сторони уклали шлюб.
Згідно довідки Міністерства Оборони України від 09.07.2002 року № 289, сержант ОСОБА_3 знаходився у службовому відрядженні та виконував обов'язки військової служби у складі Миротворчих Сил ООН на території Південного Лівану з 22.01.2002 року по 16.07.2002 рік. При цьому його заробіток, без урахування добових грошей склав 3211 доларів США.
У судовому засіданні були допитані свідки з боку ОСОБА_3, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили суду, що ОСОБА_3 у 2002 році знаходився в службовому відрядженні в Південному Лівані та після приїзду до м. Артемівська він в цьому році придбав собі квартиру АДРЕСА_2. Що стосується сім'ї, то у 2002 році у нього її не було. В той період його бачили з різними жінками.
Свідки з боку ОСОБА_1, а саме ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили суду, що з 2000 року сторони проживали разом як сім'я за адресою: АДРЕСА_3.
Також в судовому засіданні було встановленно, що при придбанні вищевказаної квартири, була заборгованість за комунальні послуги, що вказані в договорі-купівлі продажу квартири від 21.10.2002 року.
З квітанцій від 29.09.2005 року, 05.10.2005 року, 02.11.2005 року, вибачається, що ОСОБА_12, мати ОСОБА_3, сплачувала заборгованість за комунальні послуги, шляхом списання коштів з компенсаційного рахунку.
В судовому засіданні були оглянуті фотографії, на яких були зображені разом позивач і відповідач та їх знайомі, але з них не вибачається, в який саме час (місяць,рік) вони були зроблені.
Враховуючи, що дані правовідносини виникли в 2002 році (договір купівлі-продажу квартири від 21.10.2002 року), то відповідно до п.1 розділу VІІ «Прикінцевих положень»Сімейного кодексу України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004 року за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 01.01.2004 року, а тому на дані правідносини поширюються норми Кодекса про шлюб та сім'ю 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, тому відповідно до ч.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу власністю кожного з них.
Таке положення міститься у ч.6 ст.57 СК України, де вказується, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею/ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Згідно ст. 24 КпШС (в редакції 1969 року), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.
Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів свого матеріального стану на час придбання спірної квартири.
Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено, що позивач з відповідачем вели сумісне господарство, сумісно витрачали гроші на сімю та ОСОБА_1 приймала особисту участь у покупці спірної квартири.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Згідно акту ТОВ «Факторія»від 24.03.2011 року в квартирі АДРЕСА_4 Н.В. та її донька ОСОБА_7 не проживають з 01.12.2009 року.
Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд
Згідно ст.321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою) ...
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.
Керуючись ст..ст.. 10,11, 60, 208-209, 213-215 ЦПК України, ст.. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.. 57 СК України, ст..ст. 24, 28 КпШС ( в редакції 1969 р.), ст.155 ЖК України, суд
В И Р І Ш И В:
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності ? частину квартири - відмовити.
Позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист прав власника - усуненням перешкод користування та зняття з реєстрації задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні приватної власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5 шляхом виселення ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_13 із вищевказаної квартири, зобовязав СГІРФО Артемівського МВ УМВС України у Донецької області знати з реєстрації ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5.
Це рішення набирає законної сили, якщо його не буде оскаржено в строк, передбачений для оскарження останнього.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення винесено суддею одноособово в нарад чий кімнаті.
Головуючий суддя С. М.Тверський