АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом ( а.с.53-55) до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 лютого 2006 року по 30 березня 2010 року знаходилася з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, 08 серпня 2006 року, який знаходиться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча і має таку можливість, бо займається підприємницькою діяльністю, позивачка просила стягувати з нього на свою користь аліменти на утримання дитини по 832 грн. щомісячно, починаючи з червня 2011року до досягнення сином повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення, як незаконного і необґрунтованого та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю. Відповідач надає матеріальну допомогу сину в добровільному порядку, про що свідчать квитанції ПриватБанку про перерахування останнім певних сум на картку позивачки, товарні чеки про придбання речей, медикаментів та інше.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач, збираючись виїхати на постійне проживання за кордон, сплатив позивачці аліменти на утримання дитини до 2015 року.

З обґрунтованістю таких висновків суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обовязку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії.

З матеріалів справи вбачається, що в період з вересня 2009 року по травень 2010 року відповідач добровільно надавав допомогу на утримання сина по 598 600 грн. щомісячно, у жовтні 2010 року - 7600 грн., а в період з січня по жовтень 2011 року він щомісячно перераховував від 100 до 600 грн. на лікування дитини.

У грудні 2010 року відповідач перерахував позивачці 23821,34 грн. зазначивши призначення платежу «аліменти на утримання дитини за 2012, 2013, 2014 роки, до квітня 2015 року».

Між тим, чинним законодавством не передбачено що при сплаті аліментів у поточному місяці у розмірі, більшому, ніж встановлено, суми, що перевищують такий розмір підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів по аліментах.

Сплата аліментів, надання допомоги, утримання в більшому розмірі, ніж встановлено, є правом платника аліментів і не звільняє його від обовязку по сплаті аліментів у наступних періодах крім випадків, коли така особа виїжджає для постійного проживання у державу, з якою в України не має договору про правову допомогу.

Матеріали справи не містять доказів про намір відповідача виїжджати для постійного проживання у державу, з якою в України не має договору про правову допомогу. Навпроти, в запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача наголошує на безпідставності висновку про сплату вказаної суми у звязку з наміром виїзду ОСОБА_3 за кордон.

З урахуванням викладеного у суду не було підстав для відмови в задоволенні позову, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, колегія суддів враховує, що він може надавати матеріальну допомогу сину, бо є працездатним та має стабільні доходи, на що посилається в своїй заяві на а.с.41-42, надана відповідачем матеріальна допомога сину носить не регулярний характер, а тому з нього підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення сином повноліття.

У звязку з цим позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити часстково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2011 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уроженця м.Павлограда Дніпропетровської області, що мешкає в м.Павлограді по вул.Підгірна,52, фізичної особи-підприємця щомісячно на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 51 (пятдесят одна) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: