Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2011 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової С.О., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора м. Іллічівськ Одеської області в інтересах територіальної громади м. Іллічівськ в особі ОСОБА_1 міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2008р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Одеської області про визнання права власності на будинок-дачу, -

встановила:

14 лютого 2008р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 міської ради Одеської області про визнання права власності на будинок-дачу, розташовану за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вулиця Чорономорська дорога №2, ряд №1, будинок №7.

В обґрунтування позову ОСОБА_2Є вказав, що йому як члену громадської організації «Клуб рибалок-аматорів Іллічівського морського торговельного порту» було передано у користування дві земельні ділянки, розташовані одна навпроти іншої через дорогу та видано свідоцтво на право власності на вказані земельні ділянки. Він з відома та дозволу керівників причалу № 423 провів реконструкцію будинку та господарських споруд за вищевказаною адресою. Для оформлення права власності на вказаний будинок він звернувся до ОСОБА_1 міської ради, яка відмовила йому у задоволені клопотання, мотивуючи тим, що дана будівля самовільно збудована на земельній ділянці, яка йому не виділялася у користування та під забудову.

Рішенням суду від 22 лютого 2008р. позовні вимоги ОСОБА_2Є задоволені. Суд визнав за ОСОБА_2Є право власності на будинок-дачу загальною площею 74кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вулиця Чорономорська дорога №2, ряд №1, будинок №7, до складу якого входять: підвал - душова пл.3,7кв.м., роздівальня пл.7,4кв.м., сауна пл.5,9кв.м., 1-й поверх веранда пл.4,6кв.м., кухня пл.8кв.м., жила кімната пл.7,1кв.м., 2-й поверх веранда пл.4,9кв.м., жила кімната пл.16,1кв.м., 3-й поверх - веранда пл.10,3кв.м., допоміжне приміщення пл.6кв.м., надвірні споруди вбиральня, літній душ (а.с.69-73).

Ухвалою апеляційного суду від 14 лютого 2011р. прокурору м. Іллічівськ Одеської області в інтересах територіальної громади м. Іллічівськ в особі ОСОБА_1 міської ради Одеської області поновлений строк на апеляційне оскарження рішення суду від 22 лютого 2008р.(а.с.99, 100).

В апеляційній скарзі прокурор м. Іллічівськ Одеської області в інтересах територіальної громади м. Іллічівськ в особі ОСОБА_1 міської ради Одеської області просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_2Є, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням вимог процесуального та матеріального права, так як позивач є неналежним користувачем земельної ділянки; строк дії договору оренди землі з клубом закінчився 14 листопада 2008року; порушено цільове призначення земельної ділянки; обов'язковою умовою визнання права власності на нерухоме майно є введення його в експлуатацію та порушені вимоги ст. ст. 331, 376 ЦК, ст. ст. 20, 23 Закону України "Про планування та забудову територій", ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів в їх сукупності.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та керуючись ст. 376 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем велось будівництво будови з урахуванням проекту розбудови причалу рибаків-аматорів, затвердженого у 1992році головою Іллічівського міськвиконкому та погоджено начальником Іллічіського морського торговельного порту, узгодженого відповідними керівниками контролюючих органів.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 22 липня 2004р. за №318/228-ХХ1У причал №423 громадської організації «Клуб рибалок-аматорів Іллічівського морського торговельного порту» включено до генерального плану міста ОСОБА_1 (а.с.43).

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 10 вересня 2004року за №31/139-1У затверджено містобудівне обґрунтування реконструкції причалу рибалок-аматорів № 423 громадської організації «Клуб рибалок-аматорів Іллічівскького морського торговельного порту» як обслуговуючий дачно-будівельний кооператив з причалом в береговій лінії (а.с.42).

Також суд вказав, що позивач ОСОБА_2 є належним користувачем виділеної йому земельної ділянки, збудований позивачем будинок-дача не порушує прав третіх осіб та згідно висновку судового експерта за № 57 від 18 лютого 2008р. відповідає будівельно-технічним нормам для будинків дачного типу та готовий до введення в експлуатацію як закінчений будівництвом обєкт (а.с.54-60).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції судова колегія повністю погодитися не може, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідним документам та судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2Є придбав у ОСОБА_3 самовільно побудовану та незакінчену будівництвом будівлю розташовану на причалі № 423 громадської організації «Клуб рибалок-аматорів Іллічівського морського торговельного порту». В подальшому ОСОБА_2Є самовільно провів реконструкцію вказаного будинку та господарських споруд на земельній ділянці за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вулиця Чорономорська дорога №2, ряд №1, будинок №7.

Земельна ділянка у встановленому законодавством порядку позивачу ОСОБА_2 ні в користування, ні у власність не наддавалась, про що свідчать матеріали справи.

З аналізу усіх документів, які знаходяться в матеріалах справи та обставин по справі, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок-дачу загальною площею 74кв.м. та господарські споруди. Сам по собі факт, що ОСОБА_2 самовільно зробив вищевказану реконструкцію будинку та господарських споруд, якими він користується, не породжує правових наслідків та не надає право ОСОБА_2 для визнання за ним права власності на самочинно побудований будинок-дачу та господарські споруди.

Колегія суддів вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно - дачний будинок. Вказані правовідносини врегульовані відповідними законодавчими нормами, які містяться у Конституції України, Цивільному Кодексі України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно із ст. ст. 328, 331 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з вимогами п. п. 34, 42 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, затвердження місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови міста, іншої містобудівної документації. Визнаючи право власності на самовільно побудований дачний будинок, у порушення вищевказаний норм та положень ст. 19 Земельного кодексу судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо цільового призначення земельної ділянки, на якій знаходиться самовільно побудований позивачем дачний будинок, та її виділення останньому.

В матеріалах справи відсутнє рішення про надання земельної ділянки позивачу під вже побудований дачний будинок.

Судова колегія приймає до уваги, що згідно наданих прокурором документів земельна ділянка, на якій позивачем самовільно реконструйований дачний будинок та споруди, знаходиться в користуванні громадського об'єднання "Клуб рибалок-аматорів Іллічівського морського торгівельного порту" на умовах оренди, земельна ділянка надана для переносу причалу рибалок-аматорів № 423, і відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Документів про те, що вказана земельна ділянка призначена для будівництва дачних будинків матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 31, 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органом міської ради є його виконавчий комітет, який є самостійною юридичною особою, з власними та делегованими повноваженнями у галузі будівництва, у тому числі: - надання згоди на спорудження об'єктів містобудування, їх реконструкцію; - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказав у якості відповідача ОСОБА_1 міську раду Одеської області (а. с. 4-6). Суд першої інстанції розглянув справу де відповідачем є ОСОБА_1 міська рада, не врахувавши, що питання про надання згоди на спорудження об'єктів нерухомого майна, прийняття їх в експлуатацію є компетенцією виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради. Відомості про роз'яснення судом позивачу вимог ст. 33 ЦПК у матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаній справи допущені і інші порушення норм процесуального права.

Так, з протоколу судового засідання на а.с.67-68 вбачається, що представник ОСОБА_1 міської ради визнав позов ОСОБА_2, і просив його задовольнити. В рішенні суду вказано, що представник ОСОБА_1 міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідно до п. «Г» ч.2 ст.61 ЗК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд, в тому числі житлових будинків та дач (а.с.70). На а.с.63-64 знаходиться письмовий відзив ОСОБА_1 міської ради, в кому вказано, що стосовно позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 міська рада у разі позитивного висновку будівельно-технічної експертизі, не буде заперечувати проти визнання за позивачем права власності на дачний будинок

На а.с.8 знаходиться відповідь на імя позивача, з якої вбачається, що позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про визнання прав власності на самочинно побудований дачний будинок.

Згідно ст. 3, ч. 3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторонами по справі в цивільному процесі є позивач і відповідач.

На підставі встановленого та вищевказаних положень законодавства колегія приходить до висновку, що вимога позивача про визнання за ним права власності на самовільно побудований дачний будинок є неспроможною, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора м. Іллічівськ Одеської області в інтересах територіальної громади м. Іллічівськ в особі ОСОБА_1 міської ради Одеської області задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2008р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Одеської області про визнання права власності на будинок-дачу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_4