Справа №22-ц-71/11 13.01.2011 13.01.2011 13.01.2011
Справа №22ц-71/11 Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання Кулик О.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2010 р., ухвалене у справі за позовом публічного акціонерного товариства (раніше - закрите акціонерне товариство) комерційний банк ,,ПриватБанк" (далі ,,ПриватБанк") до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ,,ПриватБанку" про визнання кредитного договору нікчемним,

В С Т А Н О В И Л А :

18 лютого 2010 р. ,,ПриватБанк" подав у суд позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору, укладеному 8 лютого 2008 р. між ОСОБА_2 та позивачем, за яким банк надав відповідачу 38500 доларів США кредиту під 14% річних, а по простроченому кредиту 28%, строком до 5 лютого 2015 р. включно.

Для забезпечення виконання вказаного договору в той же день між позивачем і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені три окремі договори поруки, за умовами яких останні зобов'язались солідарно з позичальником відповідати за своєчасне та повне виконання ним зобов'язань по кредитному договору.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав усіх своїх зобовязань перед банком по вказаному кредитному договору, позивач в уточнених 16 вересня 2010 р. позовних вимогах просив стягнути в солідарному порядку з усіх відповідачів 36725, 87 доларів США кредитної заборгованості, яка виникла на 6 вересня 2010 р., що еквівалентно 290134 грн. 37 коп., та судові витрати.

В свою чергу, 6 квітня 2010 р. усі відповідачі подали до суду зустрічний позов до ,,ПриватБанку" про визнання спірного кредитного договору нікчемним, посилаючись на те, що при укладенні цього договору позивач порушив вимоги Закону України ,,Про захист прав споживача", оскільки не надав позичальнику всієї необхідної інформації, що є нечесною підприємницькою діяльністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2010 р. первісний позов задоволено повністю. З усіх відповідачів стягнуто в солідарному порядку на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 36725, 87 доларів США, що еквівалентно 290134 грн. 37 коп., а також по 455 грн. судових витрат з кожного. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просили рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення лише зустрічного позову.

Вислухавши суддю доповідача та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 8 лютого 2008 р. між ,,ПриватБанком" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 38500 доларів США кредиту під 14% річних, а по простроченому кредиту під 28%, строком до 5 лютого 2015 р. включно.

Для забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день банком було укладено три окремі договори поруки з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у яких була визначена солідарна відповідальність поручителів із позичальником і вказаний обєм прав, які переходять до поручителів внаслідок виконання ними зобовязань щодо повернення кредиту.

Внаслідок того, що з осені 2008 р. позичальник перестав виконувати свої зобовязання щодо погашення кредиту, у нього станом на 8 грудня 2008 р. виникла кредитна заборгованість у розмірі 33008,38 доларів США. А станом на 6 вересня 2010 р. така заборгованість у доларах США вже становила: 28768,94 по тілу кредиту; 246, 42 по процентах; 3550,84 по простроченому кредиту; 3917,48 - по прострочених процентах; 242,19 пені, а всього 36725, 87 доларів США, що еквівалентно 290134 грн. 37 коп. по офіційному курсу Національного Банку України.

Відповідно до пунктів 5, 6 указаних договорів поруки поручителі зобовязались протягом 5 календарних днів, з моменту отримання повідомлення кредитора про несплату кредиту, виплатити несплачену боржником суму, однак, взятий на себе обовязок вони не виконали і вказану заборгованість не погасили ні після отримання письмових вимог банку від 2 грудня 209 р., ні за час розгляду справи в суді.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1054 10561 цього ж Кодексу регулюються правила виконання зобовязань по кредитному договору. Зокрема, за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

До того ж, ст. 543 цього ж Кодексу встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Встановивши, що ні позичальник, ні поручителі своїх зобовязань по вказаних вище договорах не виконали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність покладення на відповідачів відповідальності щодо погашення заборгованості по кредитному договору в зазначеному в рішенні розмірі.

Разом з тим, при покладенні спільної солідарної відповідальності на всіх відповідачів по відшкодуванню вказаної кредитної заборгованості, місцевий суд не врахував наступне.

Зі змісту ст. 554 ЦК України вбачається можливим встановлення поруки по виконанню одного й того ж зобовязання одночасно кількома поручителями. Однак така порука виникає лише в на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору. В цьому випадку поручителі разом з боржником відповідають перед кредитором солідарно.

В той же час законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на забезпечення виконання одного й того ж самого зобовязання, але в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. В такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності, оскільки відсутня їхня спільна порука. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, який виконає зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Проте при ухваленні рішення місцевий суд не звернув належної уваги на такі вимоги матеріального права та на те, що банк уклав з поручителями три окремих договори, що виключає їх спільну солідарну відповідальність і передбачає солідарну відповідальність боржника з кожним поручителем окремо.

В звязку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення місцевого суду в частині покладення солідарної відповідальності на всіх відповідачів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

В той же час не викликає заперечень висновок місцевого суду про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки позивачами по цьому позову не доведено наявність підстав недійсності правочину, які встановлені ст. 215 ЦК України (недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу).

Посилання апелянтів на необхідність використання при вирішенні даної справи положень Закону України ,,Про захист прав споживачів не можна брати до уваги, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які цим Законом не регулюються.

Крім того, при укладенні договору відповідач ОСОБА_2 отримав усю необхідну інформацію і сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети; суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способу забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (сплата пені). Про це свідчить підпис позичальника як на заявці про отримання кредиту (а.с. 7) так і на кредитному договорі. Відповідач не оспорював цей правочин і протягом певного часу виконував свої обовязки по погашенню кредиту.

До того ж, відповідно до змісту п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за №541/13808 у разі надання кредиту в іноземній валюті валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник.

Не погоджуючись із розрахунком заборгованості, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували такий розрахунок. А його посилання на необхідність визначення заборгованості за класичним розрахунком спростовується тим, що сторони в договорі визначили інший порядок погашення кредиту, а саме: шляхом внесення позичальником щомісячних ануїтетних платежів (по 730 дол. США щомісячно).

Інші доводи апеляційної скарги про недоліки при розгляді справи не спростовують указаних висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для повного скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2010 р. в частині вирішення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ,,ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору в розмірі 36725, 87 доларів США, що еквівалентно 290134 (двісті девяносто тисяч сто тридцять чотири) грн. 37 (тридцять сім) коп. в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, таку ж суму та в такому ж порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також таку ж суму та в такому ж порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В решті вказане рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: