Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-740/2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Васецька В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених смертю годувальника, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, спричинених смертю годувальника.

В позові зазначила, що 02.07.2004 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по о. Хортиця зі сторони арочного мосту в напрямку моста Преображенського у м. Запоріжжі зі швидкістю не менше 98,5 км/год., здійснив наїзд на її батька ОСОБА_5, чим порушив п.п. 12.2., 12.4., 12.9. «Б» Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди її батько був смертельно травмований.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2009 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь її матері ОСОБА_6 1 033 грн. на поховання; 8 830 грн. 33 коп. - у відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_5, за період з 02.07.2004 року по 01.12.2008 року та 166 грн. 61 коп. щомісячно, починаючи з 01.12.2008 року до повноліття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 06.02.2010 року, а також 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

06.02.2010 року позивачці виповнилось вісімнадцять років, але вона продовжувала до 01.06.2010р. навчатись у середній школі, а з 01 вересня 2010р. у вузі, тому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь у відшкодування шкоди, завданої смертю її батька, за період з 07.02.2010 року по 01.06.2010 року суму в розмірі 666 грн. 46 коп., а починаючи з 01.09.2010р. щомісячно суму в розмірі 166 грн. 61 коп. до закінчення навчання у вищому навчальному закладі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 666 грн. 46 коп. за період з 07.02.2010 року до 01.06.2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 166 грн. 61 коп. щомісячно, починаючи з 01.09.2010 року і до закінчення її навчання, але на пізніше досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 171 грн., з них: 51 грн. судовий збір та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір щомісячного відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_3 був смертельно травмований батько позивача ОСОБА_4, яка на момент смерті батька була неповнолітньою. Вина ОСОБА_3 в цій ДТП та спричиненні шкоди позивачеві в зв»язку із втратою годувальника була встановлена рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2009р, яке набрало законної сили. Цим же рішенням було стягнуто у відповідності до вимог ст. 1200 ЦК України на користь матері неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_6 щомісячне відшкодування на дитину у розмірі 166,61 грн. до досягнення нею повноліття.

06.02.2010р. ОСОБА_4 виповнилось 18 років, однак вона продовжувала навчання до 01.06.2010р. у середній школі, а з 01 вересня 2010р. стала студенткою вищого навчального закладу та строк її навчання визначений до 30.06.2014р., що підтверджується наданими позивачем доказами. Тому вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення щомісячного відшкодування у цій же визначеній за рішенням суду сумі 166,61 грн. як повнолітня особа, що продовжує навчання, а тому потребує матеріальної допомоги.

Не заперечуючи цих встановлених судом обставин та визначених судом правовідносин, ОСОБА_3 наголошує на тому, що суд не врахував того факту, що згідно постанови про припинення кримінальної справи від 26 липня 2010р. груба необережність самого потерпілого ОСОБА_5, який в стані алкогольного сп»яніння вибіг на проїжджу частину, чим порушив п. 4.7, 4.14 «а», «г» ПДР, стала причиною ДТП. Крім того, на його думку, суд не врахував його тяжкого матеріального становища, а саме, що він тривалий час ніде не працює, має дуже низький рівень доходу, але великий розмір боргових зобов»язань, на його утриманні знаходиться його матір, якій він сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. Отже, вважав, що за таких обставин у відповідності до вимог ст. 1193 ЦК України суд повинен був зменшити розмір відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, а згідно ч. 4 цієї ж статті суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Враховуючи характер стягнення, яке є відшкодуванням в зв»язку зі смертю годувальника, та наведені вимоги ч. 3 ст. 1193 ЦК України, колегія не вбачає підстав для зменшення суми відшкодування з огляду на встановлені в постанові факти порушення потерпілим ОСОБА_5 правил дорожнього руху.

Стосовно прохання апелянта про зменшення суми відшкодування через важке матеріальне становище, колегія вважає, що воно також не підлягає задоволенню з тих підстав, що відповідач не довів такого важкого матеріального становища, яке б свідчило про неможливість сплачувати суму у розмірі 166,61 грн., яка сама по собі вже є дуже низькою та складає лише п»яту частину від прожиткового мінімуму, встановленого на момент ухвалення судового рішення.

Крім того, відповідач є спроможним сплачувати матері 1000 грн. щомісячних аліментів, про що він зазначає в апеляції, але відповідного належного доказу про дійсну сплату такої суми матері ним суду не надано. А отже, на думку колегії, не позбавлений можливості платити відшкодування у 6 раз меншій сумі особі, яка внаслідок його дій втратила батька.

Що стосується доводів апелянта про малий дохід, то на їх підтвердження відповідачем взагалі не надано відповідних доказів щодо їх розміру, а просто зазначено, що він ніде не працює. Проте, в цій же апеляційній скарзі апелянт зазначає, що сплачує борг банку за судовим рішенням та 1000 грн. матері.

Таким чином, колегія вважає, що ствердження у апеляційній скарзі є голослівними та бездоказовими, і тому не можуть бути прийнятими до уваги, а отже підстав для зменшення розміру відшкодування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2010 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: