Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа №2-476/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2011 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Ільяшук А.В.,

При секретарі Войнікової Л.Ф.,

За участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів за договором позики, три проценти річних від простроченої суми та моральної шкоди, ціна позову 291 625 гривен, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2011 року звернулася з вказаним позовом до відповідача мотивуючи свої позовні вимоги тим, що до жовтня 2008 року вона позичила ОСОБА_3 65000 гривен та 70000 гривен за її проханням на розвиток її бізнесу, про що та видала розписки, написані власноручно та підписані нею. Відповідач зобовязалася повернути весь борг до червня 2009 року, а також сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 5000 гривен щомісячно. За проханням відповідача термін повернення коштів та відповідно термін оплати відсотків були продовжені до червня 2010 року, про що відповідачем зроблено відповідні доповнення до складених розписок. 01 вересня 2009 року відповідач повернула позивачу 5000 гривен в рахунок погашення відсотків за користування наданими нею 65000 гривен. Після спливу терміну повернення коштів, наданих у борг, ОСОБА_3 повернула позивачу 65000 гривен: 16 червня 2010 року 10000 гривен, 17 вересня 2010 року 45000 гривен, 22 жовтня 2010 року 10000 гривен. 70000 гривен боргу відповідач до теперішнього часу не повернула, а також відмовилася від повернення відсотків за користування борговими коштами на загальну суму 195000 гривен за період з 01 жовтня 2008 року по червень 2010 року та ухиляється від зустрічей з позивачем для вирішення питання про виконання нею свого зобовязання. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобовязання з червня 2009 року по 1 березня 2010 року на загальну суму 6625 гривен (розрахунок додається). Далі позивач зазначає, що вищезазначеними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених позивачем у звязку із неповерненням протягом тривалого часу боргу відповідачем, так як остання поставила позивача та її сімю у скрутне матеріальне становище, через що позивач дуже хвилювалася і нервувала (піднявся кровяний тиск, почалося безсоння, позивач приймала заспокійливі засоби). Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000 гривен. Позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 70000 гривен боргу, 195000 гривен проценти за користування позикою, 3% річних від простроченої суми 6625 гривен, а всього 271625 гривен, моральну шкоду у сумі 20000 гривен, судові витрати по справі державне мито 1700 гривен та витрати на ІТЗ у сумі 120 гривен.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, оскільки відповідач договір позики (займу) з відповідачем не укладала, боргові кошти у сумі 65000 гривен та проценти 5000 гривен вона повернула, про що надала розписки, а 70000 гривен у борг не брала та не зобовязана їх повертати. Щодо розписки про отримання 70000 гривен, ОСОБА_3 пояснила суду, що написала її раніше, а згодом тим же числом переписала на 65000 + 5000, за проханням позивача, але фактично дві суми не брала. Відповідач вважає, що нічого позивачу не заборгувала і ніяких зобовязань перед нею не має. Також не визнала позов про стягнення з неї моральної шкоди, оскільки ця вимога не основана на законі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Керуючись ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши численних свідків, давши оцінку всіх доказів по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено наступне. ОСОБА_3 на протязі 2008 року брала в борг у ОСОБА_1 кошти на загальну суму 135000 гривен на розвиток її бізнесу. Про отримання грошей відповідач власноручно написала дві розписки: одна - на суму 70000 гривен, друга на суму 65000 гривен, оригінали яких залучені до матеріалів справи (а.с.37-39). У розписці від 01 жовтня 2008 року (а.с.37-38) вказана сума позики 70000 гривен і термін повернення боргу до червня 2009 року. За користування позиченими коштами відповідач повинна була сплачувати проценти у розмірі 5000 гривен щомісячно. У розписці від 01 жовтня 2008 року (а.с.39) вказана сума позики 65000 гривен і термін повернення боргу до червня 2009 року, з виплатою процентів 5000 гривен щомісячно. Термін повернення боргу сплинув, але відповідач гроші не повернула позивачу та за її проханням строк повернення всіх коштів був продовжений до червня 2010 року. 01 вересня 2009 року ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_1 5000 гривен в рахунок погашення відсотків за користування наданими нею 65000 гривен, а цей борг погашено трьома платежами: 16 червня 2010 року 10000 гривен, 17 вересня 2010 року 45000 гривен, 22 жовтня 2010 року 10000 гривен, що не заперечує і позивач, і відповідач. 70000 гривен ОСОБА_3 не повернула і відмовляється це зробити. Щодо виплати процентів за користування позики, то суд вважає, що позивач не надала доказів про їх невиплату, оскільки відповідач наполягає на регулярній виплаті процентів по розписках. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11 у судовому засіданні під присягою підтвердили, що між сторонами існували боргові зобовязання, а також те, що ОСОБА_3 регулярно сплачувала проценти за користування позикою, однак свідки не знають ні суму позики, ні розмір процентів. Позивач надала суду розрахунок суми несплачених процентів з 01.10.2008 року по червень 2010 року, що складає 195000 гривен, але доказів про їх неотримання, позивач суду не надала.

Правовідносини між сторонами виникли з договору позики. Позикові відносини регулюються параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Позикові відносини передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобовязання повернути у майбутньому таку саму кількість коштів або речей того є роду та такої ж якості. Згідно ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк, що встановлений договором згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу тобто суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Розписка про отримання грошових коштів не є договором позики, тому вимога позивача про стягнення процентів, не визначених договором, не основана на законі. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Відповідальність за невиконання зобовязання, яке виникає з договору позики, настає без вини позичальника. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 70000 гривен та 3% річних за прострочення зобовязання у сумі 1750 гривен.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1700 гривен (а.с.2) і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривен (а.с.1). Підлягає стягненню на її користь 717,50 гривен судового збору та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 120 гривен.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

На підставі статей 16, 23, 524, 526, 611, 625, 626, 638, 1046, 1047, 1048, 1050, 1167 ЦК України, керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, СУД

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, б/н, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ОСОБА_1 борг у сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривен.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, б/н, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми, а саме: 1750 (одну тисячу сімсот пятдесят) гривен.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 717,50 гривен та витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 120 гривен.

У задоволенні позову в частині стягнення процентів на суму 195000 гривен, 3% річних за користування процентами на суму 4875 гривен та стягненні моральної шкоди на суму 20000 гривен відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення. Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.В.Ільяшук.