Справа №22-ц-1928/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Комлєва
Категорія - 27 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Смирнової Т. В.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2011 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі Сумської філії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Буринського районного суду від 25 серпня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Сумської філії заборгованість за кредитним договором № 82102-cred від 16 серпня 2007 року: 3 850, 88 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 6 097, 07 грн. сума заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом; 250 грн. штраф; 509, 89 штраф (відповідно до п. 5.10 Договору). В позові до ОСОБА_2 фактично відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезгадане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, за яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 707, 84 грн.

Банк, зокрема доводить, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст. 559 ЦК України, не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 та Банк в п.11 договору поруки дійшли згоди про те, що строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється пять років. Рішення суду першої інстанції суперечить вимогам ст.ст. 212, 252, 259, 543, 553, 554, 559, 626, 628, 657 ЦК України.

У судовому засіданні представник Банку ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, а представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 82102-cred від 16 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних з кінцевим строком повернення кредиту 16 лютого 2009 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_2 та Банком було укладено договір поруки № 82102-cred від 16 серпня 2007 року, згідно якого ОСОБА_2 зобовязався (поручився) відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором та нести солідарну відповідальність.

З початку 2009 року ОСОБА_1 припинив виконувати умови договору і станом на 17 серпня 2011 року заборгованість по кредитному договору складає 10 707, 84 грн., з яких 3 850, 88 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 6 097, 07 грн. сума заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом; 250 грн. штраф (фіксована частина); 509, 89 штраф (процентна складова відповідно до п. 5.10 Договору). Тому, відповідача ОСОБА_1 повинен відшкодувати заборгованість по укладеному з ним кредитному договору.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова п.11 договору про дію договору поруки, не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Оскільки, в договорі поруки не встановлено строк припинення поруки, у кредитному договорі визначено строк виконання основного зобовязання 16 лютого 2009 року, позивачем не доведено факт предявлення претензії відповідачу ОСОБА_2 в строк з 16 лютого 2009 року по 16 серпня 2009 року, то в даному випадку порука припиняється, оскільки кредитор (Банк) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя ОСОБА_2, що є підставою для відмови в позові до цього відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_2, тоді як Банк на порушення положень ст. 60 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням на правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, як убачається з матеріалів справи, і протилежного Банком не доведено, позивач з 16 лютого 2009 року і до 12 квітня 2011 року (день звернення до суду) не звертався в установленому законом та п.п. 1, 5 вищезгаданого договору поруки порядку до поручителя ОСОБА_2 з вимогою про виконання зобовязань за кредитним договором, які ОСОБА_1 порушував з початку 2009 року.

За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України, в ній йдеться про строки для звернення до суду з позовною заявою до поручителя, які є обмежувальними та не відносяться до строків позовної давності. Тому, на ці строки не поширюються положення законодавства, що врегульовує правовідносини позовної давності.

За таких обставин, положення норм ЦК України, на які є посилання в апеляційній скарзі, умови, викладені в п.11 вищезгаданого договору поруки, які не відповідають приписам абз. 2 ч.3 ст. 6 ЦК України, не дають підстав для перегляду оскаржуваного рішення.

Колегія суддів також вважає, що при розгляді справи не було допущено порушень процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -