Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 4765/ 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«01» вересня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.

Суддів: Стрелець Л.Г.

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ВАТ ««Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання правочину недійсним.

В позові зазначала, що вона01.08.2001 року між ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та неповнолітнім сином позивача ОСОБА_4 було укладено договір про підготовку спеціаліста № 20/2001/563к, що для позивача було несподіваним, оскільки окрім того, що позивач не надавала згоди ОСОБА_4 на укладання цього правочину, ще й дізналась про його вчинення майже через 10 років, а саме 29.04.2011 року, через те, що син позивача приховував цей факт.

Вік ОСОБА_4 на момент укладення договору про підготовку спеціаліста № 20/2001/563к від 01.08.2001 року складав 17 років 4 місяці та один день, а строк дії зазначеного договору встановлено до 01.08.2011 року.

Не маючи намір схвалювати вищевказаний правочин, позивач, а також її чоловік - батько ОСОБА_4, 05.05.2011 року заявили ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» претензія та наголосили на тому, що укладення вищевказаного договору ними, як батьками неповнолітнього на момент підписання договору ОСОБА_4 не схвалювалося та не схвалено. Зазначена претензія була надіслана на адресу відповідача 05.05.2011 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, згідно якого відповідач отримав зазначену претензію 06.05.2011 року.

На виконання умов зазначеного договору ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» протягом 2001-2006 років проводились виплати на користь ОСОБА_4 у загальній сумі 10863, 30 грн., з них: доплата до державної стипендії у загальній сумі 10680 грн., а також оплата за проживання у гуртожитку 183, 30 грн.

При цьому, п. 1.6.3. договору про підготовку спеціаліста встановлено, що ОСОБА_4 зобовязується відшкодувати ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у повному обсязі з урахуванням відсотку інфляції доплату до державної стипендії за весь час її виплати, а також, оплату за проживання у гуртожитку у разі розірвання трудового договору за власним бажанням або за порушення трудової дисципліни до закінчення терміну дії трудового договору.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просила суд, визнати недійсним договір про підготовку спеціаліста від 01.08.2001 року № 20/2001/563к, укладений між неповнолітньою особою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2011 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про підготовку спеціаліста від 01.08.2001 року № 20/2001/563к, укладений між неповнолітньою особою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким критеріям рішення суду не відповідає.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214,215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Судом встановлено, що 01 серпня 2001 року між ВАТ "Запоріжсталь"та ОСОБА_5 сином позивача був укладений договір № 20/2001/563к, згідно з п. 1 якого ОСОБА_5 приймає на себе зобов'язання в повному обсязі пройти навчання в Національній металургійній ОСОБА_5 України м. Дніпропетровськ, отримати кваліфікацію спеціаліста по спеціальності обробка металів тиском для роботи на ВАТ.

Відповідно до п.п.2.1, п.п.2.2.2 цього договору ВАТ "Запоріжсталь" здійснювало щомісячно доплату до державної стипендії ОСОБА_4 на підставі затвердженого на підприємстві положення та оплачувало його проживання в гуртожитку в період навчання.

Згідно з п.1.5, п.1.6, та п.п. 1.6.3 цього договору ОСОБА_4 зобовязався після закінчення ВУЗу відпрацювати на підприємстві не менше пяти років та в разі дострокового розірвання трудового договору за власним бажанням відшкодувати підприємству в повному розмірі з врахуванням процента інфляції доплату до державної стипендії за весь період її виплати, а також оплату за його проживання в гуртожитку.

Після закінчення навчання ОСОБА_4 розпорядженням №311л від 17.08.2006 року був прийнятий на підприємство інженером-технологом по переоснащенню прокатного бюро технічного відділу. Не відпрацювавши на підприємстві пяти років, передбачених зазначеним договором, розпорядженням №616л від 26.07.2010 року він звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з того, що правочин вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Проте з таким висновком суду погодитися не можливо.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦивільногоКодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із субєктивного права та характеру його порушення.

Право вибору способу захисту порушенного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обовязком суду.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобовязує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Тобто законодавець встановлює, що до суду особи звертаються у разі порушення їх прав та інтересів. Між тим позивач не довів, яким чином порушене його право тим, що, її син будучи неповнолітнім уклав договір, проте досягнувши повнолітнього віку у наступному схвалив цей договір тим, що за цим договором приймав оплату за навчання, виконував його умови, зокрема уклав трудовий договір, не оспорює суми доплат до державної стипендії за весь період її виплати та оплату за його проживання в гуртожитку з врахуванням процента інфляції, тобто досягнувши повної дієздатності взяв на себе усі права та обовязки за укладеним договором. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не звернув уваги на викладені обставини і дійшов помилкового висновку про визнання правочину недійсним.

Зазначені порушення норм матеріального і процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що апелянтом при подачі апеляційної скарги були сплачені судовий збір у сумі 8,50 грн., та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гривен, які підлягають стягненню з ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - задовольнити

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від «25» липня 2011 року в цій справі скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» судові витрати у сумі 45 гривен 50 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: