Справа № 22-ц-1048/11Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Категорія - 52Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2011 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Кузьми Р. М., Стефлюк О. Д.,

при секретарі - Прус Л.С.

з участю сторін представника апелянта ОСОБА_1;

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства Явір-90 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства Явір-90 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом ПП Явір-90 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог вказала, що працювала у ПП Явір-90 на посаді художника-дизайнера. Однак, у порушення вимог трудового законодавства, 25.01.2010 року її звільнено з займаної посади по ст.36 Кодексу законів про працю України, оскільки, 25.01.2010 року ніякої заяви про звільнення з роботи за згодою сторін не писала. З цих підстав просила скасувати наказ №3 від 25.01.2010 року приватного підприємства Явір-90 про звільнення її з посади художника-дизайнера, поновити на вказаній посаді, стягнути із відповідача недоплачену заробітну плату за період з 25.09.2009 року по 1.01.2010 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувати наказ №3 від 25 січня 2010 року приватного підприємства Явір-90 про звільнення ОСОБА_3 з посади художника-дизайнера приватного підприємства Явір-90 за згодою сторін з 25 січня 2010 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді художника дизайнера приватного підприємства Явір-90 з 25 січня 2010 року.

Стягнуто із приватного підприємства Явір-90 в користь ОСОБА_3 14 773 гривні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 272 гривні 83 копійки заборгованості по заробітній платі за період з 25 вересня 2009 року по 1 січня 2010 року.

Стягнуто із приватного підприємства Явір-90 в користь ОСОБА_3 500 гривень спричиненої моральної шкоди.

Рішенням в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді художника-дизайнера приватного підприємства Явір-90 та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто із приватного підприємства Явір-90 158 гривень 95 копійок судового збору в дохід держави та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ПП Явір-90 просить рішення суду скасувати та постановите нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову, судові витрати по справі покласти на позивача, посилаючись на те, що рішення винесене з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, дана невірна оцінка зібраним доказам.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.09.2009 року ОСОБА_3 прийнята на посаду художника-дизайнера приватного підприємства Явір-90 згідно із наказом №20.

Наказом №3 від 25.01.2010 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за згодою сторін з 25.01.2010 року на підставі заяви.

Як вбачається з листків непрацездатності серії АБЖ №157424, серії АБЖ №670994, серії АБЯ №705078, серії АБЯ №705533 ОСОБА_3 з 21.12.2009 року по 31.12.2009 року, з 13.01.2010 року по 22.01.2010 року, з 25.03.2010 року по 22.04.2010 року, з 23.04.2010 року по 7.05.2010 року була звільнена від роботи у звязку з тимчасовою втратою працездатності в звязку з важким перебігом вагітності..

Відповідно до п.1ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

За наявності цих обставин розірвання трудового договору проводиться лише за заявою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 заяви власноручно про її звільнення з посади художника-дизайнера з 25.01.2010 року не писала, а тільки повідомила власника підприємства про свою вагітність. Заява про звільнення за згодою сторін була написана ще при прийняті її на роботу і це була одна із умов взяття на роботу. Дата про звільнення позивачки з роботи написана не нею, що підтверджується висновком №1681 від 26.04.2011 року судово-почеркознавчої експертизи у тій частині, що рукописний текст 25.01.2010 року вчинений не ОСОБА_3Г, що й не заперечував представник апелянта, вказавши, що на підприємстві існує така практика із-за плинності кадрів: бланки заяв готові друковані тексти.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання про відсутність добровільної згоди позивачки на її звільнення за згодою сторін - відсутність власноручно написаної заяви, а фактично звільнення відбулось з ініціативи відповідача, тому в цій частині позов підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не дотримано процедури звільнення по ст.36 КЗпП України.

Що ж стосується доводів апелянта про відсутність позивачки на робочому місці в цей та інші дні, то колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ніякими доказами не підтверджуються: відсутність доповідних, а в табелі виходу на роботу з 25 по 29 січня 2011 р. взагалі відсутні будь-які записи навпроти прізвища Домбровська.

Вірним є рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 272,83 грн. за період з 25.09.2009 по 01.01.2010 р., оскільки відповідачем всупереч вимогам Закону України Про податок з доходів фізичних осіб безпідставно з її заробітної плати проводилось відрахування податку.

У відповідності до ст. 237 -1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначені розміру моральної шкоди, суд з урахуванням норм ст.23 п.3 ЦК України засад розумності, виваженості, справедливості та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди вірно визначив суму моральних страждань в розмірі 500 грн.: порушення звичних умов життя, стан її здоровя , душевні та психічні переживання .

Що ж стосується ухвалення рішення щодо визначення стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то судом першої інстанції допущена помилка у визначені середньомісячної заробітної плати в порушення п.1, 2 постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. Про затвердження Порядку обчислення середньої зарплати.

Пункт 8 даної постанови передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Як вбачається з довідки про середню заробітну плату позивачки, що її середньомісячна заробітна плата становить 747,50 грн.(744 грн.(листопад) +747(грудень) грн. : 2), а середньоденна 33,89 грн. (745,50 грн.: 22 роб. дні). Враховуючи те, що вимушений прогул позивачки з 25.01.2010 р. по 10.06.2011 р. становив 335 робочих дні, тому сума заробітної плати за час вимушеного прогулу буде становити 11 353,15 грн. ( 33,89 грн. * 335 роб. дні), замість 14773 грн. нарахованим судом першої інстанції, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПКУ є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Явір-90 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 червня 2011 року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму стягнення із 14773 грн. до 11353,15 грн. з відрахуванням відповідних платежів. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4