Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/1437/11 Головуючий у 1-й інст. Єзерська (Житомирський р/с) №2-94/11
Категорія 27 Доповідач Матюшенко І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду від 28 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання правочину недійсним та відшкодуванням моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 04.06.2010 року (а.с.145-146), просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 10.09.2008 року № 0, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ „УкрСиббанк. На обґрунтування позову зазначала, що відповідач по справі ОСОБА_3, який є її чоловіком, без її згоди отримав кредит у банку і передав у заставу автомобіль, який є їх спільною сумісною власністю. Крім того, позивач зазначала, що договір застави автомобіля мав бути посвідчений нотаріально.

Рішенням Житомирського районного суду від 28.02.2011 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Апелянт вказує, що суд не застосував до спірних правовідносин положень ст. 65 СК України, ст. 369 ЦК України та ст. 6 Закону України „Про заставу щодо можливості розпорядження спільним майном лише зі згоди усіх співвласників, ст. 13 Закону України „Про заставу щодо нотаріального посвідчення договору та ч. 1 ст. 220 ЦК України в частині визнання спірного договору нікчемним.

Відповідач ОСОБА_3 визнав доводи апеляційної скарги, представник ПАТ „УкрСиббанк заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 10.09.2008 року між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за яким, банк надав позичальнику кредит у розмірі 17431 дол. США 29 цнт. для придбання ОСОБА_3 автомобіля під 13.50% річних за користування кредитом на термін до 10.09.2015 року. Умови договору банком виконані. Розділом 2 вказаного договору передбачено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань Позичальника в повному обсязі останній передає в заставу, а банк приймає нерухоме майно у вигляді транспортного засобу марки Opel, модель Astra OAHL 48, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ легковий комбі-В, шассі WOLOAHL, державний номер НОМЕР_1 (а.с.14). Зазначений автомобіль придбано ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 09.09.2008 року (а.с.7) і згідно ч. 1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.6) ОСОБА_3. Зазначені обставини сторонами визнаються.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України, а підстави за яких правочин може бути визнано недійсним, передбачені ст. 215 ЦК України. Частиною першою статті 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Із матеріалів справи вбачається, що при укладенні 10.09.2008 року договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу між ПАТ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 останній діяв зі згоди дружини позивачки ОСОБА_2, яка надала таку згоду письмово, зазначивши про це 09.09.2008 року у заявці/анкеті (а.с.31-33). Доводи позивачки і апелянта ОСОБА_2 про те, що ніяких документів у банку вона не підписувала спростовуються її ж поясненнями у суді першої інстанції про схожість її підпису з підписом у заявці/акнкеті та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні 02.03.2010 року. Натомість ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень не представила суду жодного доказу, питання про призначення судом почеркознавчої експертизи не порушувала.

Згідно положень ст. 13 Закону України „Про заставу в редакції Закону України від 18.11.2003 року № 1255-1У, що діяла на час укладення оспорюваного договору, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі (частина 1). У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні обєкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів (частина 2). Чинна на час постановлення судом рішення у справі редакція ст. 13 Закону України „Про заставу встановлює вимогу щодо нотаріального посвідчення договору застави транспортних засобів, проте не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про недійсність договору, оскільки не має зворотної дії у часі.

А відтак, коли оспорюваний договір укладено з додержанням вимог закону, підстави для визнання його недійсним відсутні, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними. Вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання договору недійсним, тому не підлягають до задоволення.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду від 28 лютого 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді