АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (3 ) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

«18» січня 2011 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «Кривбасзалізорудком») про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що працюючи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання.

Первинним висновком МСЕК від 09.01.2008р. йому встановлена втрата професійної працездатності 45%, з яких 35% - по радикулопатії і 10% - по ХОЗЛ та З група інвалідності.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 130тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 35000грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізорудком» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди; не звернув уваги, що позивач працював у шкідливих умовах праці й на інших підприємствах, а саме - на РУ ім. Кірова

Також, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України та не враховано положення п.п 4.2 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скарг відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізорудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 1998 року по день встановлення профзахворювання працював на ш. Октьябрська ВАТ «Кривбасзалізорудком» у шкідливих умовах праці.

Рішенням ЛЕК НДІ від 13.11.207р. позивачу встановлено професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 09.01.2008 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45% з яких 35% - по радикулопатії і 10% по ХОЛ та встановлена 3 група інвалідності (а.с. 21,22).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія судців погоджується з висновком суду першої інстанції з наступни' підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 17 розслідування професійного захворювання від 03.12.200/- року (а.с. 13-16) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є робота впродовж 25 років в умовах важкої фізичної праці і запиленості повітря робочої зони, параметри яких перевищували нормативи та несприятливого мікроклімату, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Кривбасзалізорудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105- XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати

працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 09.01.2008 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 21), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач не може реалізувати своє право працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю, відпочивати, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія судців вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії судців, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія судців, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 35000 грн. до 26000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального

закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія судців, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2010 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_2 з 35000 грн. до 26000грн. (двадцяти шести тисяч грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: