Справа № 2-20/11
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2011 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.;

при секретарі - Ладига-Кошова Г.О.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача -- ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначив, що 12.03.2005 на 460 кілометрі 750 метрів автодороги «Київ-Харків-Довжанський» приблизно об 11:30 годині сталась ДТП за участю автомобілів НОМЕР_1 з причепом «КрАЗ», р.н. НОМЕР_2 під його керуванням та «Деу-Ланос», р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3

ДТП сталась в наслідок невиконання відповідачем вимог п. 10.1. ПДР України, що призвело до зіткнення і завдання позивачеві матеріальної і моральної шкоди. Зазначені обставини підтверджуються постановою про закриття кримінальної справи від 24.03.2006, яка містить посилання на висновок спеціаліста з транспортно-трасологічних і автотехнічних досліджень, згідно з яким місце зіткнення встановлено на смузі руху ОСОБА_1 Завдану матеріальну шкоду позивач оцінює в 26818,18 грн., яка складається з 25531,54 грн. ринкова вартість автомобіля на момент його пошкодження, як встановлено висновком авто товарознавця, 887,50 грн. вартість ремонту причепу, 249,14 грн. - витрати на товарознавче дослідження, 150,00 грн. витрати на діагностику та оцінку пошкоджень автомобіля. Витрати на лікування склали: 450 грн. внесено на рахунок АО СК «Центральна», загальна сума збитків, завданих через відсутність можливості працювати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, склала 354,44 грн., витрати на судово-медичні обстеження - 320 грн., тобто, загалом на лікування позивачем витрачено 1124,44 грн. Моральну шкоду, викликану болісними відчуттями, необхідністю звертатись до різних установ за медичною допомогою та тривалістю лікування, знищенням свого майна та неможливістю користуватись ним ОСОБА_1 оцінює в 5000 грн.

Зазначені суми матеріальної та моральної шкоди позивач просить стягнути з ОСОБА_3

В зустрічному позові ОСОБА_3 зазначає, що обставини, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу задоволення своїх вимог викладені в первісному позові невірно. Факт порушення ним ПДР України, що призвело до зіткнення, не встановлений, а постанова про закриття кримінальної справи не є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки ДТП. Висновок спеціаліста не відповідає іншим об'єктивним обставинам справи. Окрім того, зазначені ОСОБА_1 витрати на лікування не обґрунтовані з урахуванням відсутності у нього середньої важкості тілесних ушкоджень.

Первісний позов ОСОБА_3 просить залишити без задоволення, натомість задовольнити зустрічний позов, так як саме ОСОБА_1 винний у скоєнні ДТП, внаслідок чого першому завдано матеріальної шкоди через пошкодження його автомобіля в розмірі 26184,29 грн., що підтверджується актом авто товарознавчого дослідження. Втрачений внаслідок отриманих ушкоджень доход складає 5166,66 грн., моральну шкоду позивач за зустрічним позовом оцінки в 5000 грн., яка виразилась у переживаннях через пошкодження автомобілю, необхідністю тривалого лікування, відчуття болю та порушення звичайного режиму роботи.

В суді кожна сторона дала пояснення відповідно до викладених в позовних заявах обставин, наполягла на задоволенні свого позову та заперечувала проти задоволення позову іншої сторони.

Допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показали, що в березні 2005 року вони працювали інспекторами ДПС БДПС ДАІ і під час несення служби від чергового отримали повідомлення про ДТП, яка сталась на автошляху «Київ-Харків-Довжанський» поблизу м. Люботина. Приїхавши на місце події побачили, що зіткнулись два автомобіля: «Рсно» і «Деу». Вони огородили місце ДТП. Відповідальний від керівництва ОБДПС ДАІ проводив відео зйомку. Чи проводилась відео чи фото зйомка слідчим, що прибув на місце ДТП, їм не відомо. При огляді місця події був присутній водій «Рено». На їх думку автомобіль «Деу» виїхав на зустрічну смугу, про що свідчило знаходження більшої частини зруйнованих частин автомобілів на смузі «Рено».

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що працює експертом в ХНДІСЕ ім. Бокаріуса і в якості спеціаліста проводив транспортно-трасологічне і автотехнічне дослідження обставин ДТП в результаті чого зробив висновок, що під час зіткнення дії водія автомобіля «Деу-Ланос» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР України та знаходились в причинному зв'язку з виникненням ДТП. Місце зіткнення розташовувалось на смузі руху автомобіля «Рено», в діях водія якого невідповідностей ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з подією ДТП, не встановлено. До такого висновку він дійшов в звязку з дослідженням матеріалів справи, фотознімків, відеозапису з місця ДТП, з якого вбачається, що найбільше скупчення уламків деталей автомобіля знаходиться на смузі руху автомобіля «Рено-19» та кінцевого розташування автомобілю «Рено-19».

В суді свідок ОСОБА_8 зазначив, що на час ДТП працював дізнавачем і розглядав матеріал даної дорожньої пригоди, за результатами якого виносив постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. На час проведення дізнання в наявності була відеокасета з записом з місця події, яка передавалась спеціалісту автотехніку, а в наступному в слідчий відділ, проте хто проводив зйомку та наступна судьба касети йому не відома. Процесуально до матеріалів справи касету з записом місця події він не залучав, так як вона не була зазначена в протоколі огляду місця події, проте слідчий в наступному повинен був визначити її процесуальний статус відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Схема огляду місця події суперечлива, так як місце зіткнення на ній з технічної точки зору вказано не вірно.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно постанови від 24.03.2006 кримінальна справа за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водіїв ОСОБА_1 і ОСОБА_3 закрита за відсутністю складу злочину, так як у постраждалих осіб не встановлено середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Разом з тим в постанові міститься посилання на висновок спеціаліста транспортно-трасологічного і автотехнічного дослідження від 31.05.2005 в якому зазначено, що під час зіткнення кут між продовжними осями автомобілів «Рено-19» і «Деу-Ланос» складав біля 180 градусів; дії водія автомобіля ОСОБА_2 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1. ПДР України та знаходились в причинному звязку з виникненням ДТП. Місце зіткнення розташовувалось на смузі руху автомобіля «Рено», в діях водія якого невідповідностей ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з подією ДТП, не встановлено.

Згідно положень 4 ст. 61 ЦПК України суд не сприймає зазначену постанову як обов'язкову при розгляді даної цивільної справи, а належність, допустимість і достовірність кожного з наявних у справі доказів оцінює як окремо, так і у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України).

З погляду на вищезазначене суд критично оцінює висновок спеціаліста транспортно- трасологічного і автотехнічного дослідження № 3016/4449 від 31.05.2005 через хибність вихідних даних, які спеціаліст прийняв як встановлений факт, що, в свою чергу стало можливим через неякісне складання первісного матеріалу під час огляду місця ДТП.

Так, в ч. 2 підрозділу «Вихідні дані» розділу І «Введення» зазначено, що після зіткнення автомобіль Рено-19 розташовувався на полосі руху в напрямку м. Києва таким чином, що його праве заднє колесо знаходилось на відстані 0,5 м. від правого краю проїжджої частини - з схеми до протоколу огляду місця ДТП.

Частина 1 розділу 11 «Дослідження» містить описання пошкоджень автомобілів з урахуванням чого робиться висновок про кут між продовжними їх осями під час зіткнення 180 градусів.

В частині 2 вказаного розділу зазначено, що згідно зі схемою до протоколу огляду місця ДТП автомобіль «Рено-19» після зіткнення розташовувався на своїй смузі руху з розворотом проти годинникової стрілки в напрямку його руху, при цьому правий передній габарит знаходився на відстані 1,7 м. від правого краю проїжджої частини по ходу руху.

Надалі зазначено, що на проїжджій частині зафіксовані сліди осипу скла довжиною 16,5 м. від передньої частини автомобілю «Рено-19» до передньої частини автомобілю «Деу-Ланос». При огляді представленого для дослідження відеозапису огляду місця події встановлено, що найбільша концентрація осипу зруйнованого скла та пластмаси розташовуються біля автомобіля «Рено-19» з наступним зміщенням від нього до автомобілю «Деу-Ланос».

Таким чином вбачається, що висновок про місце зіткнення зроблений спеціалістом на підставі трьох складових - кінцевого місця розташування автомобіля «Рено-19» після ДТП (відомості про розташування автомобіля «Деу-Ланос» у висновку відсутні), механізму та кута зіткнення автомобілів, осипу зруйнованого скла і пластмаси (матеріали кримінальної справи а.с. 37-45).

Згідно висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 511/1292 від 16.02.2009, проведеною ХНДІСЕ ім. Бокаріуса М.С. встановити розташування місця зіткнення автомобілів згідно даних схеми ДТП і протоколу огляду місця ДТП, не уявляється можливим одходячи із інформативних ознак приведених у висновку спеціаліста № 3016/4449 від 30.05.2005 і які відображені на відеозапису місця пригоди, місце зіткнення автомобілів розташовувалося на смузі руху автомобіля «Рено-19». Встановити координати розташування місця зіткнення автомобілів, яким був механізм утворення осипу скла, яких саме речовин і в яких пропорціях, не представилось можливим. Щодо відповідності дій обох водіїв ПДР України висновок експерта дублює зазначений вище висновок спеціаліста.

З матеріалів дослідження експерта вбачається, що він зроблений на підставі тих же вихідних даних, що і висновок спеціаліста.

Повторною комплексною автотехнічною та транспортно-трасологічною експертизою № 3754/18-3755/19 від 20.11.2010, проведеною Донецьким НДІ судових експертиз, встановлено, що місце зіткнення автомобілів НОМЕР_1 і «Деу-Ланос», р.н. НОМЕР_3 встановити не виявляється можливим; місце зіткнення автомобілів, зазначене на схемі до протоколу огляду місця ДТП, суперечить кінцевому їх положенню після зіткнення, а також положенню осипу уламків на місці ДТП.

Щодо порушень ПДР України водіями вказано, що за показаннями ОСОБА_1 дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.6. «г», 12.9. «б» та 12.1. ПДР України, та дії, що не відповідали вимогам п. 12.1. ПДР України знаходились в причинному звязку з ДТП. За показаннями ОСОБА_3 водій ОСОБА_1 мав можливість попередити ДТП шляхом виконання вимог п. 1.2., п. 11.2. ПДР України і порушення зазначених пунктів знаходилось в причинному зв'язку з подією ДТП.

Аналізуючи викладені вище дослідження спеціаліста та експертів суд приходить до висновку, що жоден з них не дає підстави визначити вину когось з водіїв в ДТП чи вину обох водіїв через те, що в основу висновків спеціаліста та експерта ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса покладені хибні вихідні дані:

-щодо місця розташування автомобіля «Рено-19» після ДТП: зі схеми до протоколу огляду місця ДНП від 12.03.2005, складеній безпосередньо на місці пригоди (матеріали кримінальної справи а.с. 14), вбачається, що праве заднє колесо автомобілю «Рено-19» знаходиться на узбіччі на відстані 0,5 м. від правого краю проїжджої частини, а відстань від правого переднього габариту до краю проїжджої частини по ходу руху взагалі не зазначена, разом з тим на відповідній схемі, зробленій на масштабному аркуші зазначено, що праве заднє колесо автомобілю «Рено-19» знаходиться на проїжджій частині на відстані 0,5 м. від правого її краю, а відстань від правого переднього габариту до краю проїжджої частини по ходу руху становить 1,7 м.

Ці обставини спростовуються як фототаблицею до протоколу огляду від 12.03.2005 з якої вбачається, що автомобіль «Рено-19» обома правими колесами знаходиться за межами проїжджої частини на узбіччі (матеріали кримінальної справи а.с. 15), так і протоколом відтворення обстановки і обставин події від 07.12.2005, згідно фототаблиці до якого автомобіль «Рено-19» після ДТП задніми колесами знаходився на узбіччі, як його розташував ОСОБА_1 (матеріали кримінальної справи а.с. 99-104). При цьому слід зазначити, що в ході відтворення обстановки і обставин події не визначене місце автомобіля «Рено-19» відносно меж проїжджої частини до моменту зіткнення і його розташування після ДТП.

-механізму та кута зіткнення: враховуючи механізм виникнення пошкоджень на обох автомобілях, спеціаліст і експерт ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса зазначають, що при зустрічному зіткненні автомобілів... кожний з автомобілів від місця зіткнення буде пересуватись праворуч з розворотом. В такому разі не є зрозумілим, яким чином автомобіль «Деу-Ланос» після зіткнення опинився до місця зіткнення по ходу свого руху. Не зазначено, на якій відстані від місця зіткнення розташувався зазначений автомобіль після зіткнення.

-концентрації осипу скла, уламків та пластмаси: розташовуються біля автомобіля «Рено-19» з наступним зміщенням від нього до автомобілю «Деу-Ланос», проте на місці зіткнення відповідно до обох схем до протоколу огляду місця ДТП (а.с. матеріали кримінальної справи а.с. 13 14) не виявлено жодної деталі чи частки автомобілів.

За вказаних обставин дані відеозапису з місця ДТП, на які посилається позивач, спеціаліст у висновку та показаннях в суді, свідки не можуть бути єдиним, винятковим і беззаперечним доказом того, що місце зіткнення автомобілів сталось на смузі руху автомобіля «Рено-19», так як визначення такого місця, і як наслідок в даному випадку - визначення вини одного з учасників ДТП, є багатоскладовим процесом.

Висновок експерта Донецького НДІ судових експертиз взагалі ґрунтується лише на показаннях водіїв та не підтверджується іншими обєктивними даними, а тому не може братись судом до уваги як доказ винності когось з водіїв в порушенні вимог ПДР України, що знаходяться в причинному звязку з подією ДТП (т. 2, а.с. 4-10).

За ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальні положення про відшкодування шкоди містяться в ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, аналіз яких дає можливість стверджувати, що підставою для відшкодування шкоди є неправомірне її завдання. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Кожна зі сторін як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що вина іншої сторони в скоєнні ДТП є встановленою, проте це твердження не є вірним.

Керуючись положеннями ст. 212 ЦПК України, відповідно до яких докази оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, враховуючи специфіку питань, що вирішуються та відсутність інших обєктивних даних, як такі що не можуть слугувати беззаперечною підставою визнання вини одного з водіїв в скоєнні ДТП та невизнання вини іншого водія.

Враховуючи, що при вирішенні цивільного спору між сторонами відсутні дані, які б з достовірністю вказували, що дії когось з водіїв чи кожного водія порушити ПДР України і з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з подією ДТП, суд, не вдаючись в обґрунтованість розміру заявлених кожною стороною вимог, вважає що як первісний позов, так і зустрічний позов повинні бути залишені без задоволення через не доведеність вини сторін в ДТП.

Частина 4 ст. 60 Ц1ІК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1166-1167 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів після його проголошення, а особою, що приймала участь у справі, але не була присутньою під час проголошення рішення - в той самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя А.Ю. Скотар