Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-972/11
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в :

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 03 червня 2003 року між нею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її онукою ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1610. Необхідність укладення цього договору була викликана тим, що вона досягла пенсійного віку, а її чоловік ОСОБА_5 хворів, 04 березня 2004 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, тому вони потребували допомоги.

На момент укладення цього договору їй на праві власності належало 32/100 часток житлового будинку із надвірними будівлями: 2/3 частки сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частки огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8.

За договором довічного утримання вона передала у власність відповідача вказане вище нерухоме майно, взамін чого ОСОБА_4 зобовязувалася надавати їй та її чоловікові ОСОБА_5 довічне забезпечення.

Відповідно до п. 7 договору довічного утримання відповідач ОСОБА_4 мала довічно забезпечити їй з чоловіком безоплатне довічне проживання у відчужуваній частині будинку, забезпечувати їх щоденним триразовим харчуванням (сніданок, обід, вечеря), здійснювати догляд та необхідну допомогу. Надавати побутові послуги (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо- та відеотехніки тощо), забезпечувати згідно із рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості.

Згідно із п.11 укладеного між ними договору він може бути розірваний за згодою сторін, а у разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.

Своїх обовязків, передбачених договором довічного утримання, протягом багатьох років відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконувала.

Наприкінці жовтня 2010 року вона запропонувала відповідачу добровільно розірвати договір довічного утримання, на що остання спочатку погодилася, проте потім передумала, у звязку чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

Просила:

розірвати договір довічного утримання, укладений 03 червня 2003 року між нею, ОСОБА_3, і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1610;

визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на 32/100 частки житлового будинку із надвірними будівлями: 2/3 частки сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частки огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8;

скасувати заборону відчуження 32/100 часток житлового будинку із надвірними будівлями: 2/3 частки сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частки огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8, накладену 03 червня 2003 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 у звязку із посвідченням договору довічного утримання.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному вище, просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ініціатором укладення 03 червня 2003 року спірного договору довічного утримання була саме її бабуся позивач ОСОБА_3 На момент укладення договору їй було лише 18 років. У нотаріуса бабуся пояснила їй, що вона повинна лише підписати договір, виконувати його умови від неї не вимагається. До жовтня 2010 року два екземпляри договору довічного утримання знаходилися у позивача ОСОБА_3, його умови в повному обсязі їй не були відомі. Однак, з 2003 року по даний час вона постійно піклувалася про бабусю і дідуся, купувала їм продукти харчування, постійно провідувала їх у вільний час. Також її батько ОСОБА_7 допомагав їм у веденні господарства, робив ремонт у будинку, щотижня привозив їм молочні продукти харчування.

Після народження сина та дочки у 2007 і 2009 роках відповідно, обсяг допомоги зменшився, оскільки вона не працювала та на її утриманні знаходилися малолітні діти. Проте, між нею та бабусею з дідусем сімейні відносини були зразковими, усі дні народження та свята вони проводили разом. З боку останніх жодних претензій щодо невиконання нею зазначених у договорі довічного утримання обовязків не було, вони говорили, що їм нічого не потрібно. Виконувати свої обовязки за договором довічного утримання вона ніколи не відмовлялася. Враховуючи добрі стосунки, квитанції нею не зберігалися.

У жовтні 2010 року, отримавши договір довічного утримання та ознайомившись з його умовами, вона стала виконувати свої обовязки за договором, купувати за свої кошти продукти харчування, завозити їх позивачу і третій особі. Вважає, що підстави для розірвання договору довічного утримання відсутні. Просила у позові відмовити.

Третя особа: ОСОБА_5 у суді позов підтримав, просив суд задовольнити його, оскільки відповідач ОСОБА_4 своїх обовязків за договором довічного утримання належним чином не виконувала та допомоги не надавала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Судом встановлено, що 03 червня 2003 року між ОСОБА_3 та її онукою ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1610. Необхідність укладення цього договору була викликана тим, що позивач досягла пенсійного віку, а її чоловік ОСОБА_5 хворів, 04 березня 2004 року йому встановили ІІ групу інвалідності, тому вони потребували допомоги.

З п. 1 цього договору вбачається, що ОСОБА_3, непрацездатна за віком, передала у власність ОСОБА_4 належні їй на праві приватної власності 32/100 частин будинку із відповідними надвірними будівлями, у тому числі 2/3 частини сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частини огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8, взамін чого відповідач зобовязувалася надавати відчужувачеві ОСОБА_3 та її чоловікові ОСОБА_5 довічно матеріальне забезпечення.

Відповідно до п. 7 договору довічного утримання за згодою сторін обовязок набувача майна з надання відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній частині будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря); здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо); забезпечення згідно із рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості.

У п. 8 даного договору визначено, що грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається 50 (пятдесят) грн.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 перераховані вище обовязки за договором довічного утримання до жовтня 2010 року не виконувала, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10, які у суді показали, що вони протягом багатьох років не бачили, щоб ОСОБА_4 допомагала своїм бабусі та дідусеві, купувала їм продукти харчування, ліки, прала білизну.

Доказів того, що починаючи з жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_4 стала належним чином виконувати усі свої зобовязання, передбачені договором довічного утримання, судом теж не здобуто та відповідачем суду не надано.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо розірвання договору довічного утримання ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Ті обставини, що позивач ОСОБА_3 і третя особа: ОСОБА_5 не потребували допомоги та не вимагали надання її відповідачем ОСОБА_4, а також те, що остання не знала своїх обовязків за договором довічного утримання висновків суду ніяким чином не спростовують, оскільки відповідно до вимог ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) підлягає розірванню у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

У ч. 1 ст. 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 60, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 03 червня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1610.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 32/100 частки житлового будинку із надвірними будівлями: 2/3 частки сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частки огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8.

Скасувати заборону відчуження 32/100 часток житлового будинку із надвірними будівлями: 2/3 частки сараю Б, оглядової ями б, 1/3 частки огорожі N та сараю Д, що розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Кооперативна, 8, накладену 03 червня 2003 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 у звязку із посвідченням договору довічного утримання, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І.М.