Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Судова палата з цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Бондаренко І.В. Суддя доповідач Бондар М.С.
23 серпня 2011 року Справа № 22-4529/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Кухар С.В.

секретар - Семенчук О.В.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, стверджуючи, що 20 травня 2010 року померли її сестра та мати відповідача ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, земельні ділянки на території Каменської Сільської ради та Зазумовської Сільської ради Запорізької області. Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю та її догляду, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані й потребував допомоги просила позов задовольнити.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2011 року у справі позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач, зауважував на тому, що суд неправильно з'ясував обставини спору та неправильно застосував норми матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити рішення про відмову у задоволені заявлених вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду в першої інстанції і ухвалює нове рішення, якщо суд неправильно застосував норми матеріального права та неправильно з'ясував обставини справи.

Як видно із матеріалів справи 20 травня 2010 року на 82-му році життя померла ОСОБА_3, яка є рідною сестрою позивача та матір відповідача. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 і земельні ділянки на території Каменської сільської ради та Зазумовської сільської ради Запорізької області. (а.с.7,37,38 ,39).

Позивач та відповідач, в встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.56,74).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не піклувався про матір, не відвідував її й не надавав допомогу, яку вона потребувала у силу стану здоров'я.

Однак з такими висновками погодитися не можна.

За правилами ч.3 ст.1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно зі ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи згідно з вимогам ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Проте, зазначені чинники не підтверджені чіткими доказами.

У своїх позовних вимогах заявник стверджував, що ОСОБА_1 не піклувався про матір, не відвідував її й не надавав допомоги, якої та потребувала за станом здоров'я й неналежного матеріального забезпечення і перебувала у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується, що спадкодавець був похилого віку.

Додані до матеріалів справи лікарські документи свідчать про те що ОСОБА_1Д отримувала медичну допомогу в медичному центрі "Інто Сана" м.Одеса, а померла вона від інфаркту міокарда. На лікуванні знаходилась два дні з 18.05.2010 до 20.05.2010 року, тобто до дня смерті.

Про те ці документи демонструють тільки те, що померлій надавалась медична допомога у зв'язку з хворобою серця (а.с.146-166).

Будь-яких даних про те, що спадкодавець був обмежений тяжкою хворобою або безпорадністю у справі не має.

Нарешті у справі відсутні докази і про те, що ОСОБА_3 зверталась до сина за допомогою, оскільки матеріально самостійно забезпечити умови свого життя не могла й потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Важливим є і те, що, померла отримувала пенсію. Цей факт не заперечується сторонами у справі. Тому вона не була такою особою, яка потребувала матеріальної допомоги та яку б бажала одержати від відповідача.

За такої ситуації не видається, що поведінка відповідача щодо ухилення від догляду матері була винною, а його дії були умисними і спрямовані на уникнення обовязку забезпечити підтримку спадкодавця похилого віку.

Окрім того, відповідач мешкає окремо. Має позитивні характиристики. Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (сусідка й двірник будинку) твердили що ОСОБА_1 дбав про матір, навідував її і надавав тій допомогу.

На цьому фоні не є переконливими висновки суду про доведеність факту ухилення відповідача від утримання спадкодавця.

Суд першої інстанції, на зазначені обставини уваги не звернув. При ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального прав і це є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.

Оскільки для з'ясування обставин по справі не потребує витребування нових доказів, то маються належні умови для винесення нового рішення.

Таким чином, колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2011 року у цій справі скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову про усунення від права спадкування.

Рішення судової колегії може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: