Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 800 / 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Тютюник М.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2011 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Мануйлова Ю.С.,

ОСОБА_2

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначав, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № СL-200/1276/2007. З метою забезпечення умов договору кредиту укладено договір застави транспортного засобу «SUBARU LEGASY OUTBACK», реєстраційний № НОМЕР_1.

14.12.2009 року за заявою відповідача, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис № 1874 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитом в сумі 26087,00 доларів США, заборгованість по відсоткам 543,57 доларів США; пеня в розмірі 2022,90 грн., а загалом 214809,14 грн.. На підставі чого було відкрито державною виконавчою службою виконавче провадження.

Вважає зазначений вчинений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у звязку з тим, що виконавчим написом запропоновано стягнення заборгованості в іншій ніж у договорі валюті, не було документів, підтверджуючих безспірність заборгованості, повідомлень банку про заборгованість та не було договору наступної іпотеки посвідченого 27.08.2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним № 3622, на який є посилання приватного нотаріусу у виконавчому написі та порушення даним нотаріусом меж територіальної діяльності.

З огляду на вищевикладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року позов задоволено.

ПАТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис нотаріуса здійснено на рухоме майно позивача, яке знаходилося у заставі для забезпечення виконання позивачем умов кредитного договору, укладеного 11.05.2007 року між ним та ПАТ „ОТП Банк.

Підставою для здійснення нотаріусом виконавчого напису на заставне майно, а саме на автомобіль позивача, були норми ст.,ст. 87-91 Закону України „Про нотаріат, п.1 „Переліку документів, за якими стягнення забогованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 29.06.1999 року № 1172, за вимогами яких для одержання виконавчого напису подаються, зокрема документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

З аналізу наведених норм слідує, що такі документі повинні бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж такими які б стовідсотково підтверджували наявність у боржника перед кредитором заборгованості, з якою останній погоджується, що виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру,строку, за який вона нарахована.

Судом правильно встановлено, що приватний нотаріус при здійсненні виконавчого напису не мав достовірних документів, які б безззаперечно, тобто при наявності узгодженості з боржником, свідчили б про безспірний розмір заборгованості за кредитним договором та що він мав спотворену інформацію про те, що боржник ОСОБА_3 передав в заставу банку автомобіль по договору наступної іпотеки, посвідченому 27.08.2008року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 3622, проте як такого договору наступної іпотеки у дійсності не існувало.

Крім того предметом застави є автомобіль боржника, тобто його рухоме майно.

Нормами ч.6 ст.20 Закону України „Про заставу передбачено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором.

Проте вимоги кредиторів відносно рухомого майна вругулювані спеціальним Законом України „Про забзпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, у Прикінцевих і перехідних положеннях якого передбачено, що законодавчі та інші нормативні-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а цим Законом не передбачено звернення стягнення на рухоме майно на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вищенаведене також підтверджено практикою Верховного Суду України, а саме постановою Верховного Суду України від 15.11.2010 року при перегляді у звязку з неодинаковим застосуванням касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права постанови Вищого господарського суду України від 19.08.2010 року у справі № 19/164 про те, що при вирішені спору щодо режиму регулювання обтяжень рухомого майна суди зобовязані керуватися не Законом України „Про заставу, а нормами спеціального закону, яким є Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень.

3

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування постановленого у цій справі рішення суду не мається.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильність рішення суду, постановленого у цій справі.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: