Справа № 22-ц-2353/2011 Головуючий у I інстанції Кулініч Ю.П.
Категорія цивільна Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2011 року 17 серпня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ІШУТКО В.М.
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ВАТ КБ Надра ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк Надра, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Чернігівська торгівельна компанія, ОСОБА_8, про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2011 року, яким в задоволенні її позову відмовлено, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необєктивним, незаконним, постановленим при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права. ОСОБА_6 зазначає, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 її згоди як дружини на укладення договору поруки не отримував. Оскільки мова йде про взяття ОСОБА_7 на себе майнових зобовязань під час шлюбу, які вплинуть на майновий стан сімї, апелянт вважає, що на них поширюються положення Цивільного та Сімейного кодексів України щодо спільного майна подружжя. Оскаржуваний договір поруки повинен бути визнаний недійсним, оскільки він суперечить ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, в тому числі ст. 65 Сімейного кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ВАТ КБ Надра ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2007 року між ВАТ КБ Надра та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором як солідарний боржник по зобоязанню ТОВ Чернігівська торгівельна компанія за договором кредитної лінії №106/МК/2007-980 від 22.10.2007 року.

Позовні вимоги про визнання даного договору недійсним обґрунтовані тим, що ОСОБА_7 взяв на себе майнові зобовязання під спільне майно і фактично розпорядився їм без згоди дружини ОСОБА_6, тому договір не відповідає вимогам СК України та ЦК України, суперечить їх нормам та моральним засадам суспільства.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору поруки недійсним, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають закону.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони підтверджені матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст.554 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2007 року ВАТ КБ Надра та ТОВ Чернігівська торгівельна компанія уклали кредитний договір №106/МК/2007-980 (а.с.6), і в той же день ВАТ КБ Надра та ОСОБА_7 уклали договір поруки, згідно з яким останній зобовязувався відповідати перед Кредитором за виконання Позичальником всіх зобовязань за кредитним договором.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що порука є способом забезпечення виконання зобовязання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю, і договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, як для сторін за договором, а тому приписи ст.65 СК України не стосуються права одного з подружжя на укладення договору поруки.

Також судом враховані положення ст.73 СК України, якою визначено, що за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, лише у разі, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачка не довела наявності підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, необхідних для визнання недійсним договору поруки.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: