АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 45 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

«09» серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Турік В.П.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна, визнання заповіту частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася із позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна, визнання заповіту частково недійсним, а 23 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року заява ОСОБА_1 задоволена частково, накладено арешт на нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстровану у КП ДОР «КБТІ» на імя ОСОБА_6, який помер 31.08.2009р. із забороною відносно цього обєкту на продаж, передачу у заставу, міну та відчуження.

В частині укладення будь-якої угоди відносно АДРЕСА_2, зареєстровану у КП ДОР «КБТІ» на ім,я ОСОБА_6, який помер 31.08.2009р., в тому числі: позики та інші угоди по використанню, а також заняття будь-якою підприємницькою діяльністю в цьому приміщенні ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на приміщення за адресою м. Кривий Ріг, вул. Товстоновського, б. 2 кв. 12, заборонити укладання будь-яких угод, в тому числі позики та інші угоди по його використанню, а також заняття будь-якою підприємницькою діяльністю в цьому приміщенні, оскільки ухвала є незаконною.

Зокрема, у спірній квартирі займається підприємницькою діяльністю ОСОБА_7, з яким ОСОБА_8, без згоди інших спадкоємців, уклала договір позики та на підставі якого він має право розпоряджатися цією квартирою; відмовляючи у задоволенні заяви в цій частині, суд першої інстанції тим самим надав змогу стороннім особам в подальшому укладати будь-які угоди по використанню цього приміщення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на АДРЕСА_3 та відмовляючи в частині укладання будь-якої угоди, в тому числі позики та інші угоди по використанню спірної квартири, а також зайняття будь-якою підприємницькою діяльністю в цьому приміщенні, суд першої інстанції виходив з того, що спадкове майно від використання не втрачає своєї належності та вартості, а заборона його використання навпаки створить для спадкоємців борги по його утриманню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції й вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулася із позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна, визнання заповіту частково недійсним.

23 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на нежитлове приміщення та заборонити укладення будь-яких угод відносно цього приміщення, в тому числі зайняття підприємницькою діяльністю .

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів та може бути доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що вжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд вірно дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви в частині заняття підприємницькою діяльністю у спірному приміщенні, а самим відповідачем не надано доказів, згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, щодо укладення позивачем ОСОБА_2 договору позики нежитлового приміщення.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду від 21 березня 2011 року відповідає вимогам закону, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: