Справа №2-981
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2011 м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Варениця В.С.

з участю секретаря Мельник Є.Є.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в місті Яворові

цивільної справи за позовом ОСОБА_5

до ОСОБА_3, Івано-Франківської селищної ради, третя особа Львівське обласне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки,

про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

гр.ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №19 по вул.Шухевича в сел.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області на ім'я ОСОБА_3 від 19.10.1992 року, визнати за нею право власності на 1/6 частину даного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 17 квітня 2009 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що її бабуся ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 проживали в зареєстрованому шлюбі і ними був побудований житловий будинок №19 по вул.Шухевича в сел.Івано-Франкове, який належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. 30.07.1989 року померла бабуся ОСОБА_7, яка заповіту не склала, однак її мама ОСОБА_8 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері, так як постійно проживала в даному будинку. Її мати ОСОБА_8 померла 17.04.2009 року, після її смерті відкрилася спадщина за законом і єдиним спадкоємцем на все майно являється вона. Після смерті своєї матері ОСОБА_8 вона звернулася в нотаріальну контору для оформлення своїх спадкових прав, де дізналася, що відповідач ОСОБА_3 19.10.1992 року в Івано-Франківській селищній раді отримав свідоцтво про право на житловий будинок в цілому, яке було видано без згоди чи відмови її матері ОСОБА_8

При розгляді позивач ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_5 - гр.ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги її довірительки є обгрунтованими, встановлено, що мамою її довірительки ОСОБА_8 зроблено покращення в спірному будинку, що відповідачем не спростовано, зроблені покращення, які належали ОСОБА_8, становлять значну частку в будинку, її довірителька проживала зі своєї матірю і відповідно прийняла спадщину. Просить заявлені позовні вимоги своєї довірительки задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 при розгляді справи заявлені позовні вимоги не визнав, дав пояснення, аналогічні викладеним в письмовому запереченні. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 гр.ОСОБА_4 вважає, що при розгляді справи не доведено обставин, на які посилається позивач, в даному випадку немає спадкової трансмісії, після смерті ОСОБА_7 її дочка ОСОБА_8 не зверталася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, також немає жодних доказів, що ОСОБА_8 вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті ОСОБА_7 Просить в позовних вимогах відмовити.

Представники третіх осіб Івано-Франківської селищної ради та Львівського обласного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінкина розгляд справи не з'явилися, від селищної ради надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності, суд вирішив за можливе провести розгляд справи у відсутність представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що предметом спору є частина житлового будинку з господарськими будівлями за №19 по вул.Шухевича в сел.Івано-Форанкове Яворівського району Львівської області.

Як встановлено судом та визнається сторонами, що дійсно даний будинок був побудований подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_7 під час перебування в зареєстрованому шлюбі і належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Згідно свідоцтва про смерть гр.ОСОБА_7 померла 30 липня 1989 року у віці 50 років в сел.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Після її смерті відкрилася спадщина по закону. До спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 відносилися відповідач ОСОБА_3 як чоловік померлої, гр.ОСОБА_8 як дочка померлої та гр.ОСОБА_9 як син померлої.

Відповідно до вимог ст.ст.548, 549 ЦК України (1963 року), які були чинними на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щою спадкоємець її прийняв. Визнається, що спрадкоємець прийняв спадщину, якшо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При розгляді справи судом встановлено, що жоден із спадкоємців спадкодавця ОСОБА_7 не подав протягом шести місяців з часу її смерті до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а відповідач ОСОБА_3, проживаючи в даному будинку, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном дружини ОСОБА_7

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_10 показав, що на час смерті тещі ОСОБА_7 він з своєю сімєю проживав у двохкімнатній квартирі в АДРЕСА_1., до тестя вони приходили в гості, господарем будинку вважався тесть ОСОБА_3 Чому дружина не подавала заяви на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 пояснити не може.

При розгляді справи позивачем ОСОБА_11 не доведено, що її мати ОСОБА_8 фактично вступила в управління та володінням спадковим майном, оскільки встановлено, що на час відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_8 проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_1, до батька ОСОБА_3 за адресою сел.Івано-Франкове, вул.Шухевича, 19 після смерті матері приходила в гості, на оформлення своїх спадкових прав на спірну частину житлового будинку не претендувала, хоч могла і мала можливість це зробити протягом 18 років до часу свого захворювання на тяжку хворобу.

19.10.1992 року на підставі рішення виконкому Івано-Франківської селищної ради від 11.07.1992 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво права особистої власності на житловий будинок.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено безпідставність заявлених позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок та визнання за позивачем право власності на 1/6 частину житлового будинку, оскільки встановлено, що гр.ОСОБА_8 як спадкоємець першої черги за законом спадшини після смерті своєї матері ОСОБА_7 не прийняла, права власності на спірне майно не набула, відповідно після смерті ОСОБА_8 спадщина на спірне майно не відкривалася, а тому в заявленому позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Івано-Франківської селищної ради, третя особа Львівське обласне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: