справа № 2-1555/11
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №2-1555/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарях Облакевич А.С., Петренко С.М.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на ? частину квартири

в с т а н о в и в:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати за нею ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в період з 25 червня 2005 року по 21 серпня 2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем по даній справі. Від спільного подружнього життя в них народилося двоє синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Далі зазначає, що до реєстрації шлюбу із відповідачем вони, починаючи з вересня 2004 року, стали проживати однією сім»єю в будинку її батьків, що розташований в с. Тарасівка по вул. Л.Українки, 8.

14.01.2005 року на сватанні було вирішено питання про придбання квартири для проживання майбутньої сім»ї.

05.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1599 ОСОБА_3 придбав квартиру №11 в будинку №1-а в с. Тарасівка Броварського району Київської області. Вартість квартири на момент її придбання склала 12 000 доларів США. За спільні кошти нею та відповідачем було зроблено ремонт, суму в розмірі 16000 грн., які її сім»я отримала за народження двох дітей були повністю затрачені на облаштування спірної квартири.

З підстав визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, в повному обсязі, пояснила, що з вересня 2004 року вона стала проживати однією сім»єю із відповідачем в будинку своїх батьків. При цьому працювала в банку, а відповідач з матір»ю в Російській Федерації, спільного сімейного бюджету в них не було.

Підтвердила, що кошти в сумі 12000 доларів США для придбання квартири давала мати відповідача, при цьому її мати оплачувала їх проживання. Всі кошти, подаровані на весілля та виплачені при народження дітей були витрачені на встановлення опалення в квартирі та дверей. Перебуваючи вагітною вона особисто виконувала в квартирі ремонтні роботи

Додала, що відповідач не сплачує аліментів на утримання їх малолітніх дітей та має заборгованість в розмірі 7400 грн. Вважає, що її дітям має належати ? частина спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пред»явлені до нього позовні вимоги не визнав, в подальшому під час пояснень визнав пред»явлені позовні вимоги. Зазначив, що з позивачкою він познайомився в 2002 році. Однією сім»єю з ОСОБА_2 не проживав, так як постійно виїжджав до Росії. Разом вони стали проживати лише після заручин зимою 2005 року в батьків останньої, де мешкали до 2007 року. Спільних коштів та заощаджень для придбання квартири не мала, фактично остання була куплена за кошти його матері.

Додав, що до 2008 року він проживав спільно із ОСОБА_2. І.В., після подав заяву про розірвання шлюбу.

В подальшому відповідач в судове засідання не з»явився просив суд розглянути дану справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1, позовні вимоги не визнав, заперечив проти факту спільного проживання сторін з вересня 2004 року та придбання ними квартири в період проживання однією сім»єю. Вважає, що позивач не має права претендувати на спірну квартиру, так як остання фактично була куплена за кошти матері відповідача і по суті є його особистою власністю. Просить в позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Правилами ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що 25.06.2005 року виконкомом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, після одруження подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Від спільного подружнього життя в сторін народилося двоє синів: ОСОБА_4, 07.11.2005 року та ОСОБА_5, 03.11.2007 року.

21.08.2009 року шлюб між сторонами по даній справі розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ОК за №056661, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням суду від 11.11.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей сина ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про що свідчить відповідний виконавчий лист.

Також судом встановлено, що 05.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1599 ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем у КП КОР «Броварське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З довідки за № 447 від 25.05.2011 року, виданої виконавчим комітетом Жердівської сільської ради Броварського району Київської області вбачається, що зареєстрованими в ній значаться сторони по справі та їх малолітні діти.

Заявляючи вимогу про визнання права власності на ? частину квартири №11 в будинку №1-А по 9 січня в с. Тарасівка позивач посилається на ту обставину, що на момент її придбання вона та відповідач з вересня 2004 року проживали однією сім»єю.

Допитаний в судовому засіданні свідок з боку позивачки ОСОБА_9 пояснила, що з осені 2004 року сторони стали спільно проживати у батьків позивачки. Мати останньої займалася організацією весілля та переоформленням спірної квартири, за чиї саме кошти купувалася квартира їй невідомо.

Додала, що в спірній квартирі сторони проживали із зими 2005 року.

Оцінюючи покази даного свідка, суд не може прийняти їх до уваги, так як будь-якої змістовної інформації по суті заявлених позовних вимог вони не містять, суперечать поясненням сторін та зібраним по справі доказам.

Судом допитувалися свідки зі сторони відповідача, так свідок ОСОБА_10, мати відповідача пояснила, що сторони по даній справі не мають жодного відношення до спірної квартири, так як остання була куплена за її особисті кошти задовго до весілля. При цьому нею було сплачено вартість спірного житла в розмірі 12000 доларів США та оплачено за проведення ремонту в ній.

Стосовно проживання сторін однією сім»єю, то пояснила, що ті стали спільно проживати безпосередньо перед весіллям. На її думку, позивачка не має права на квартиру.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що працював таксистом, спільно із матір»ю відповідача з м. Коростень Житомирської області привозив до батьків позивачки грошові кошти для придбання квартири в розмірі 9700 чи 9800 доларів США. Зі слів ОСОБА_10 йому було відомо, що кошти спрямовані для придбання квартири в с. Тарасівка.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є колишньою дружиною брата позивачки. Спільно з ним та матір»ю позивача вона проживала в Росії. Через неї остання передавала кошти в сумі 3500 доларів США на ремонт спірної квартири.

Додала, що позивач не має права претендувати на ? частину спірної квартири, так як вона її не купувала, грошових коштів не вкладала.

Аналізуючи покази даних свідків, суд може прийняти їх до уваги, так як вони не суперечать зібраним по справі доказам та узгоджені між собою.

Оцінюючи всі наведені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову із підстав заявлених позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

У судовому засіданні стороною позивача не було доведено обставин проживання з відповідачем однією сім»єю з вересня 2004 року, наявності в них ознак сім»ї, тобто спільного побуту, взаємних прав та обов»язків по відношенню один до одного. Так в своїх поясненнях позивач особисто підтвердила, що ОСОБА_3 в 2004 році проживав разом зі свою матір»ю в Російській Федерації, спільного бюджету вони не мали. Свідок з боку позивачки ОСОБА_9 чітких та змістовних пояснень щодо періоду спільного проживання сторін надати не змогла. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про проживання сторін однією сім»єю здобуто не було. Вимоги в цій частині є недоведеними в розумінні статті 60 ЦПК України.

При розгляді даної справи по суті судом було встановлено, що спірна квартира була придбана за кошти матері відповідача ОСОБА_10, що підтвердила в судовому засіданні і сторона позивача, тому дана обставина у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. При цьому доказів, які б свідчили про внесок у її придбання, позивачем наведено не було.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 здійснювала певні ремонті роботи в квартирі та сплачувала комунальні послуги, з урахуванням тих обставин, що вона та проживала та проживає в ній до цього часу разом з малолітніми дітьми. Тому з урахуванням наведених обставин суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана матір»ю відповідача до реєстрації шлюбу між сторонами за особисті кошти. З наведених обставин, суд не може вважати, що спірна квартира була придбана сторонами в період проживання однією сім»єю та належить до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд не може обійти поза увагою мінливе визнання та невизнання відповідачем пред»явлених до нього позовних вимог, вирішуючи це питання суд приходить до вимог ч. 4 статті 174 ЦПК України, якою визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді даної справи по суті судом не було встановлено законних підстав для прийняття такого визнання, з урахуванням також пояснень самого відповідача по суті пред»явлених до нього позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на якій вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Стороною позивача не було доведено факту проживання однією сім»єю разом із ОСОБА_3 в період з вересня 2004 року та належності спірної квартири до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя, які підлягають поділу. Сторона відповідача навела суду докази якими спростовано доводи позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 60, 70, 74 СК України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на ? частину квартири відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н.П.Маценко