АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: "договірні правовідносини" Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 28 травня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики 2500 доларів США, на підтвердження чого відповідач надав йому розписку. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконав і у зазначений у розписці строк борг не повернув, з урахуванням уточнених у лютому 2011 року позовних вимог ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 20 251 грн. 33 коп. основного боргу з урахуванням процентів нарахованих виходячи з розміру облікової ставки НБУ, 4 981 грн. 83 коп. - процентів за користування коштами, 4 063 грн. 45 коп. інфляційних збитків та 1500 грн. на відшкодування завданої порушенням зобов'язань моральної шкоди.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики з урахуванням процентів та трьох процентів річних, суд першої інстанції виходив з того, що із наданої на підтвердження укладення договору позики розписки позичальника не вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому вважати його укладеним не можна, у зв'язку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики позичальником ОСОБА_4 позивачу була надана розписка, зі змісту якої вбачається, що відповідач отримав у позику 2 500 доларів США на строк до 28 липня 2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки в розписці чітко визначена кількість переданих в борг грошей, а відповідно до вищевказаної норми закону за договором позики поверненню підлягають грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем позичальнику, зазначення у розписці іншого розміру позики, яка підлягає поверненню, правового значення не має та не є підставою для відмови у задоволення позову про стягнення боргу у тому розмірі, який було передано позичальнику.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки договором не встановлено, що позика є безпроцентною, але їх розмір у розписці також не зазначений, позикодавець має право на одержання процентів у розмірі облікової ставки НБУ, яка на час дії договору дорівнювала 12% річних. Отже, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування позикою виходячи з наступного розрахунку: 2500 дол. (сума позики) * 7,9807 (офіційний курс гривні до долара США) * 1% (розмір облікової ставки НБУ за один місяць) * 2 (строк дії договору) = 399 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Оскільки грошове зобов'язання між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено у доларах США, позовні вимоги в частині стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції національної валюти - гривні задоволенню не підлягають.

Разом з тим, за весь час прострочення виконання грошового зобовязання з відповідача підлягає стягненню 3% річних, які складають за період з 28 липня 2008 року по 09 листопада 2011 року 1966 грн. 20 коп. (2500 дол. (сума позики) * 7,9807 офіційний курс гривні до долара США) * 3% * 1199 (кількість днів прострочення виконання зобовязання).

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то за загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільна відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики встановлена ст.ст. 1050, 625 ЦК, які не містять такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. Оскільки законом та договором позики відшкодування моральної шкоди не передбачено, правових підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за договором позики, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - задоволенню, у звязку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині - зміні.

Відповідно до ч. і статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, судові витрати у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2011 року змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19 951 грн. 75 коп. основного боргу та 399 грн. процентів за договором позики, 1966 грн. 20 коп. - 3% річних за порушення грошового зобовязання за період з 29 липня 2008 року по 09 листопада 2011 року, а також судові витрати в сумі 567 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2011 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді