Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-343/2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Кучеренко Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А., суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення. В позові зазначив, що він є власником житлового будинку № 97 по вул. Жовтневій в м. Мелітополі Запорізької області. Відповідач по справі є його сином, який у 2006 році звільнився з місць позбавлення волі та почав проживати в зазначеному будинку. З 2008 року у будинку почала проживати також співмешканка сина.

З моменту вселення відповідач постійно висловлюється на адресу позивача нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, наносить тілесні ушкодження, а також на теперішній час син разом зі своєю співмешканкою виселили його до сараю. У звязку з тим, що вищезазначені дії відповідача унеможливлюють сумісне проживання сторін по справі у зазначеному будинку, позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 116 ЖУ України з належного йому житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій № 97 в м. Бердянську Запорізької області без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Виселено ОСОБА_2 з належного на праві особистої власності ОСОБА_3 житлового будинку № 97 по вул. Жовтневій в м. Мелітополі Запорізької області без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до районного суду на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, які з»явились у судове засіда-

дання, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла вис-

новку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є одноосібним власником житлового будинку № 97 по вул. Жовтневій в м. Мелітополі, Запорізької області, який він купив 08 листопада 2005р. ОСОБА_2 є його сином, який, як слідує з пояснень сторін, відбував покарання в місцях позбавлення волі та до засудження у власності житлових приміщень не мав, не був зареєстрованим у житловому приміщенні батька ОСОБА_3, маючи інше місце проживання та реєстрації. В 2006р. після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_2 вселився до будинку батька, а також зареєструвався за цією адресою.

Позивач ОСОБА_3 пояснив, що вселити сина в його дім та зареєструвати останнього його зобов»язали працівники органів внутрішніх справ, оскільки сина потрібно було поставити на облік в інспекції з виконання покарань для надзору як особу, що звільнилась з місць позбавлення волі. Отже, такі його дії були вимушеними, а не добровільними.

Посилаючись на те, що з сином в нього склались неприпустимі відносини, оскільки останній вчинює сварки, які доходять до бійки, неодноразово спричиняв йому тілесні ушкодження, краде його речі, не дає вільно користуватись будинком, утримуючи бійцівських собак та вирощуючи рослини коноплі, позивач просив суд виселити сина з його будинку у відповідності до ст. 116 ЖК України, надавши чисельні постанови правоохоронних органів, винесених за його скаргами на зазначені дії сина.

Відповідно до ст.ст. 116, 157 ЖК України, на підставі яких судом вирішено спір, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача ( незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

В матеріалах справи наявні докази того, що позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ з заявами з приводу конфліктів з сином та застосування до нього насильства з боку сина, по яких були прийняті постанови про відмову в порушенні кримінальної справи / а.с. 6-7, 8, 12, 20, 22/. Зі змісту постанов вбачається, що протягом 2007-2010рр. між сторонами склались неприязні стосунки, в результаті чого між батьком та сином відбувались конфлікти з різних причин, де потерпілим виявлявся саме позивач.

За фактом скандалу між сторонами, який відбувся 06.05.2007р., постановою дільничного інспектора від 17.05.2007р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи, однак був складений протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КпАПУ / насилля в сім»ї/ / а.с. 12/.

З постанови дільничного інспектора від 07.06.2008р. вбачається, що 30.05.2008р.

між сторонами знову стався конфлікт, внаслідок чого позивачу спричинені тілесні ушкодження: ушиб лівої руки, голови в частині лівого вуха / а.с. 8/.

За фактом побиття ОСОБА_3 сином 03.09.2009р., позивач звертався до травмпункту м. Мелітополя, де йому встановлено струс головного мозку, про що видана довідка лікарем Пироговим / а.с. 7/. Дільничним інспектором Переверзі О.П. було видано направлення на освідування до СМЕ / а.с. 6/.

За зверненням ОСОБА_3 від 01.08.2010р. постановою дільничного інспектора також відмовлено в порушенні кримінальної справи, але з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про недопустимість антисуспільної поведінки, про що зазначено в постанові від 05.08.2010р. / а.с. 22/.

Постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2010р. ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП - за незаконний посів і вирощування конопель на земельній ділянці за місцем мешкання до штрафу у сумі 500 грн. / а.с. 19/.

Сам ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду підтверджував, що викликався за заявами батька до органів внутрішніх справ, де з ним проводились бесіди та він попереджався щодо необхідності проявлення терпимості до престарілого батька та дотримання правил співжиття з ним.

Проте з сукупності вищенаведених доказів вбачається, що позитивних висновків ОСОБА_2 не зробив та продовжував конфліктувати з батьком.

Отже, все зазначене свідчить про системність порушень з боку відповідача ОСОБА_2 правил співжиття та підтверджує доводи позивача про неможливість сумісного проживання з сином в одному будинку через це, а прийняті органами внутрішніх справ заходи у вигляді складання одного протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, профілактичних бесід, попереджень залишились безрезультатними.

Таким чином, свої висновки про виселення ОСОБА_2 з будинку батька ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення суд зробив на підставі повно та всебічно досліджених доказів, яким дав належну оцінку, та у відповідності до норм матеріального права, що регулюють спірні та правильно встановлені судом правовідносини. Оскільки підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегія не вбачає, то у відповідності до ст. 308 ЦПК України рішення слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: