АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-9210/2011 р. Головуючий 1 інст.- Лобановська С.М.
Категорія: «договірні правовідносини» ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Швецової Л.А., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту, -

встановила:

У грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 27 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 94 625 грн. на строк до 27 грудня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості. У січні 2009 року відбулася істотна зміна обставин, якими банк керувався, укладаючи договір, а саме - підвищення облікової ставки НБУ, а також внесення до цивільного законодавства змін щодо заборони банкам в односторонньому порядку підвищувати проценту ставку за договором, внаслідок чого банк потерпає збитків виконуючи свої зобовязання за договорами банківського вкладу та виплачуючи відсотки за такими угодами, розмір яких станом на 2010 рік складав від 16 до 22 % річних, що перевищує розмір відсотків, які він отримує за кредитним договором від 27 грудня 2007 року.

Посилаючись на те, що зміна обставин є настільки істотною, що якби ПАТ КБ «ПриватБанк» міг передбачити ситуацію, яка склалася, то утримався б від укладання цього кредитного договору або уклав його на інших умовах, позивач просив на підставі ст. 652 ЦК України розірвати укладений 27 грудня 2007 року між ним та відповідачем кредитний договір, стягнути з ОСОБА_2 залишок заборгованості за договором у сумі 66 537 грн. та судові витрати.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту настання умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, а відтак і наявності підстав для розірвання договору кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 94 625 грн. на строк до 27 грудня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним виконує належним чином

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дав належну оцінку доводам позивача про те, що зазначені ним обставини не є підставою для розірвання договору, оскільки в позивача існувала можливість передбачення в момент укладення договору зміни законодавства та виконання договору не порушує співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавляє банк того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема, на повернення відповідачем у передбачений договором строк грошових коштів та отримання банком процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому в договорі.

Зі спірного кредитного договору вбачається, що у момент його укладання сторони не вказували на таку умову, як позбавлення «Банка» права збільшувати проценту ставку за договором в односторонньому порядку та підвищення облікової ставки НБУ, в якості істотної обставини договору, яка надає право Банку його розірвати.

Також згідно з умовами кредитного договору сторони погодили, що з укладенням цих договорів вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цих договорів.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір, сторони приймали на себе певні ризики, в тому числі на випадок будь-яких змін у законодавстві, підвищення облікової ставки НБУ, та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що таких змін не настане.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді