Справа № 2-1488/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

28 грудня 2011 року

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

- головуючого - судді Криворученка Д.П.,

- секретарі Микитченко К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф»про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, внесення змін до трудової книжки, зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.11.2011 року звернувся до суду з позовною заявою про зобовязання відповідача: змінити в трудовій книжці запис під №30 від 01.03.2011 року на «прийнятий водієм 2 класу»; зробити перерахунок заробітної плати відповідно до тарифної ставки водія 2 класу, а також стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 8232 грн та завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач в період з 01.03.2011 року по 01.04.2011 року працював у відповідача на посаді водія, згідно строкового трудового договору на участь в оплачуваних громадських роботах, і був звільнений на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, однак у день звільнення з ним не було проведено розрахунок і не виплачено заробітну плату в сумі 737,46 грн. Заборгованість виплачена 22 вересня 2011 року, тобто через 175 календарних днів. Крім того при прийомі на роботу стороною відповідача з невідомих причин в трудовій книжці зроблено запис «прийнятий водієм», а не «водієм 2 класу». Внаслідок чого позивачу занижено нарахування заробітної плати та неправильно обрахований середньоденний заробіток. Завдану моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що із-за невиплати йому заробітної плати він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлювати свої права, постійно хвилюватись, що призвело до погіршення стану здоровя.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив його задовольнити повністю, виклав факти зазначені в позовній заяві, наполягав на проведенні заочного розгляду справи із-за неявки в засідання представника відповідача без поважних на те причин.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце засідання ДП «Чернігівторф»повідомлялось належним чином. /а.с25/

Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що причини неявки в засідання представника відповідача суду не повідомлені, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

У відповідності до положень статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 48 КЗпП України зазначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. (ст.117 КЗпП України)

З наданої позивачем копії наказу №17-к від 28 лютого 2011 року вбачається, що його згідно договору, укладеного з Чернігівським районним центром зайнятості від 28 лютого 2011 року на виконання оплачуваних громадських робіт, прийнято з 01 березня 2011 року на роботу водієм в філію Смолинський торфозавод ДП «Чернігівторф». Підстава прийняття заява ОСОБА_1 від 01 березня 2011 року. /а.с.4/

Дослідженням копії строкового трудового договору від 01.03.2011 року встановлено, що ОСОБА_1 повинен виконувати оплачувані роботи, як водій автотранспортного засобу і одержує заробітну платню 5,88 грн за годину. Норма робочого часу 40 годин на тиждень. Термін дії договору з 01.03.2011 року по 01.04.2011 року (31.03.2011 р. останній робочий день). /а.с.7/

Звільнено позивача з роботи 01.04.2011 року, згідно наказу №29-к від 01.04.2011 року, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. /а.с.5/

Наведені вище обставини повністю узгоджуються з даними трудової книжки ОСОБА_1 серії «БТ-1»№2533821. /а.с.11-15/

З довідки головного інженера філії Смолинський торфозавод ДП «Чернігівторф»вбачається, що заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі, станом на 01.04.2011 року, становила 737,46 грн яка виплачена 22.09.2011 року. Середньоденна заробітна плата становила 47,04 грн. /а.с.6/

Факт виплати позивачу заборгованості по зарплаті 22.09.2011 року підтверджується видатковим касовим ордером №527 від 22.09.2011 року. /а.с.10/

Оскільки між сторонами по справі був відсутній спір про розмір необхідної для виплати суми заробітної плати, то сторона відповідача зобовязана була виплатити позивачу в день звільнення, тобто 01.04.2011 року, 737,46 грн заробітної плати.

Зважаючи на те, що ДП «Чернігівторф»не виплатило заробітну плату позивачу в день звільнення, і був відсутній спір про її розмір, суд прийшов до висновку, що сторона відповідача повинна виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що звільнення позивача відбулося 01.04.2011 року, в день звільнення розрахунок з ним не проведено, і тільки 22.09.2011 року він отримав заборговану заробітну плату.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт затримки в розрахунку звільненому працівнику, то позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, підлягають задоволенню, оскільки ним визначено розмір середнього заробітку, з дотриманням вимог Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Зазначений Порядок (ч.3 п.3) передбачає, що працівникам, які пропрацювали на підприємстві менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. (п.5 Порядку)

Згідно п.8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивач пропрацював у сторони відповідача менше ніж два місяці, то його середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Так як розмір його середнього заробітку за один день становить 47,04 грн, період затримки в розрахунку становить з 01 квітня 2011 року по 22 вересня 2011 року - 175 днів, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за весь цей час затримки в розрахунку в сумі 8232 грн (47,04х175).

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст.2371 КЗпП України та конкретні обставини даної справи, зокрема враховує тривалість затримки у розрахунку з позивачем 175 днів, реальну необхідність позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, його сімї, необхідності відновлювати свої законні права та постійно хвилюватись з цього приводу, що в дійсності призвело до моральних страждань, і вважає що достатньою грошовою компенсацією зазнаних моральних страждань є сума в розмірі 500 грн.

Розвязуючи вимогу позивача щодо внесення зміни в трудовій книжці запису під №30 від 01.03.2011 року на «прийнятий водієм 2 класу», а також зробити перерахунок заробітної плати відповідно до тарифної ставки водія 2 класу, то суд дійшов висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

По-перше, згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки позивач ще в березні-квітні 2011 року достовірно знав, що його прийнято на роботу водієм, а не водієм 2 класу, то ним порушено строки звернення до суду.

По-друге, згідно п.4 Наказу Міністерства транспорту та звязку України №136 від 14 лютого 2006 року у процесі роботи на підприємстві водію може бути присвоєно кваліфікацію II чи I класу. Для присвоєння II класу у посвідченні водія повинен бути дозвіл на керування транспортними засобами категорій », », »або », або »та », а також безперервний стаж роботи водієм III класу на підприємстві - не менше трьох років.

Однак при тимчасовому прийомі на роботу роботодавець, тобто відповідач по справі, не виявив бажання приймати позивача на роботу водієм 2 класу, а крім того неможливо рахувати безперервним стаж роботи ОСОБА_1 на підприємстві Смолинський торфозавод, оскільки він неодноразово переривався, про що свідчить його трудова книжка.

Згідно вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, то з ДП «Чернігівторф»необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 188,20 грн.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.47-48, 116-117, 2371 КЗпП України, ПКМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», й у відповідності до ст.ст.10-11, 61, 88, 169, 209, 212, 213-215, 218, 224-227, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф»про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, внесення змін до трудової книжки, зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф»на користь ОСОБА_1 8232 грн. (вісім тисяч двісті тридцять дві грн.) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 квітня 2011 року по 22 вересня 2011 року, відрахувавши із вказаної суми, при виконанні рішення суду, всі обовязкові платежі.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф»на користь ОСОБА_1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чернігівторф»- відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф»в дохід держави судовий збір в розмірі 188, 20 грн.

Направити відповідачу, рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення на протязі трьох днів з дня його проголошення і розяснити, що він має право на протязі десяти днів з дня отримання копії, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2