Справа №22-ц-1746/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко
Категорія - 27 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Смирнової Т. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 14 липня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про іпотечний кредит,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2010 року відмовлено в позові ОСОБА_1

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, фактично посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач зокрема доводить, що ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) у відповідності з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому всієї необхідної та достатньої інформації щодо істотних умов договору про іпотечний кредит. Суд неправильно оцінив докази надані ним на підтвердження позовних вимог.

У судовому засіданні представник Банку ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що 11 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримати іпотечний кредит. Позивач був поінформований щодо всіх умов кредитування з дотриманням законодавства про захист прав споживачів, що підтверджується копією підписаної ним анкети-заяви, зі змісту якої вбачається, що йому було відомо про усі істотні умови надання кредиту.

28 лютого 2008 року позивач ОСОБА_1 уклав з Банком договір про іпотечний кредит № SUC4G76, відповідно до якого Банк надав позичальникові кредит в сумі 200 000 грн. зі сплатою 15 % річних з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 20 лютого 2023 року. ОСОБА_1 у встановлений цим договором строк зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Після цього ОСОБА_1 у березні 2009 року звернувся до суду з позовом про визнання вищезгаданого договору недійсним, оскільки при укладенні договору Банк письмово не повідомив йому усієї необхідної інформації про умови кредитування.

Названий договір за своїм змістом на час укладення відповідав вимогам цивільного законодавства, тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення, підтверджуються належними й допустимими доказами, поданими відповідачем, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їхньої переоцінки колегія суддів не вбачає. У той же час, позивач на порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду про те, що оспорюваний договір укладено з дотриманням вимог закону, за своєю формою і змістом він відповідає вимогам, які встановлені законом для таких видів договорів, при цьому права позивача порушені не були, а отже законних підстав для визнання цього договору недійсним немає, відповідають встановленим фактам.

Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, у ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 цього ж Закону зазначено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ст. 11 згаданого Закону № 1023-XII договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У цьому ж Законі чітко прописана процедура укладання договору, в якій йдеться й про питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип процентної ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, які не передбачають визнання таких договорів недійсними з підстав, на які посилається позивач.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

У звязку з цим застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам вищезгаданих законів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 14 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -