Справа № 22-ц-2387/2011 Головуючий у I інстанції Соловей В.В.
Категорія цивільна Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2011 року 19 серпня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судділакізи г.п.,
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 Набільєвича про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 липня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону. При винесенні рішення суд неповно зясував обставини, що мають значення по справі і порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги його доводи стосовно того, що грошей за даним договором купівлі-продажу він не отримав, про що попереджав нотаріуса, але той не звернув на це увагу. Суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про виклик в якості свідків нотаріуса, який посвідчував договір купівлі-продажу, і свідка ОСОБА_9, який би підтвердив обставини укладення даної угоди і те, що гроші за даним договором отримані не були. Крім того, апелянт посилається на те, що суд не розглянув його позовну вимогу стосовно повернення йому земельної ділянки, оскільки про це не зазначено в резолютивній частині судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5, представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

По справі встановлено, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_10, який діяв від імені ОСОБА_8 Набільєвича на підставі довіреності, укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,6838 га, на якій розташований комплекс нежитлових будівель і споруд бази відпочинку „Остер по вул. Набережній, 1-а, у м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Продаж земельної ділянки вчинено за 476 070 грн., вказана сума повністю сплачена представником покупця готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору. На час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (п.1.4. договору). Експертна оцінка земельної ділянки становить 476 070 гривень (п.1.5. договору). Сторони підтверджують, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому (п.1.7. договору). Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, не мають правового значення (п.1.8. договору). Вказаний договір 02 липня 2008 року посвідчений нотаріально і зареєстрований у реєстрі за номером 1396.

Позовні вимоги про визнання даного договору недійсним ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що з покупцем ОСОБА_8 він попередньо домовився про особисту участь у подальшому спільному бізнес-проекті щодо розвитку бази відпочинку, але цього зроблено не було, таким чином ОСОБА_8 ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, а тому правочин є недійсним. Крім того, кошти за даним договором він не отримав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним, є необґрунтованими, оскільки при укладенні договору вимоги закону про нотаріальне посвідчення цього договору сторонами було дотримано. Волевиявлення ОСОБА_4 на укладення цього договору було вільним і відповідало його внутрішній волі. Зміст вказаного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Позивачем ОСОБА_4 не надано доказів того, що ОСОБА_8 ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні вказаного договору.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони підтверджені матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Доказів того, що відповідач ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні оспорюваного договору, ОСОБА_4 не надано.

Доводи апелянта стосовно того, що кошти за даним договором він не отримував, не заслуговують на увагу, оскільки жодними доказами вони не підтверджені, а навпаки, спростовується самим змістом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, в п.1.4. якого зазначено, що сума за договором повністю сплачена представником покупця готівкою і отримана продавцем особисто до підписання договору; на час підписання цього договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про порушення його прав відповідачем.

Доводи апелянта стосовно того, що в резолютивній частині рішення суд не визначився з його позовом в частині повернення земельної ділянки, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 308 УПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Реституція (тобто обовязок повернути одержане за договором) є наслідком визнання договору недійсним. Крім того, в абзаці 10 описової частини рішення суд першої інстанції зазначив, що у задоволенні позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_8 повернути ОСОБА_4 земельну ділянку також необхідно відмовити, а тому суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення відповідно до положень п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: