Справа № 22-ц-418/2011 Головуючий у I інстанції Кузюра В.О.
Категорія цивільна Доповідач - Острянський В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2011 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, представників позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду через неправильне застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не дав оцінку всім обставинам справи. Зокрема, щодо продажу будинку переговори велись саме з позивачем, ціну вказував він сам, при цьому зазначив, що питанням продажу його будинку буде займатись гр. ОСОБА_11. Що сам ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що після отримання 35 тис. грн. ОСОБА_10 передав йому гроші на зберігання. Тиск на позивача відповідачка не чинила, розрахувалась з ним за будинок, укладення даного договору не було вчинено проти його волі. Дане підтверджується показами приватного нотаріуса, яка зазначила, що при підписанні договору позивач відповів, що гроші він отримав. Представник БТІ також пояснила, що замовлення на виготовлення документації вона отримала від позивача, а будівлю сараю до довідки-характеристики не внесла, оскільки та була в аварійному стані. Апелянт також вказує на те, що при ухваленні даного рішення, суд не послався ні на одну норму права та не зазначив, які саме правовідносини склались.

Рішенням Бобровицького районного суду від 13 грудня 2010 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розміщений в м.Бобровиці по вул.Дзержинського, 12 від 13.06.2009 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 недійсним.

У запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_8 просить суд її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи, що місцевий суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що позивач по справі ОСОБА_10 вчинив правочин договір купівлі-продажу житлового будинку № 12 по вул.Дзержинського в м.Бобровиці від 13 червня 2009 року, за яким відчужив належний йому житловий будинок з надвірними спорудами відповідачу ОСОБА_9, під впливом обману, оскільки покупець ОСОБА_9 не домовлялась з ним, ні про істотні умови договору, в тому числі про ціну договору, ні про продаж його домоволодіння саме їй, а мала справу з гр.ОСОБА_11, який пообіцяв ОСОБА_10 після продажу будинку № 12 по вул.Дзержинського в м.Бобровиці, придбати позивачу будинок у с.Кобижчі Бобровицького району, чого в подальшому не зробив; що продавець ОСОБА_10 в рахунок продажу будинку від його покупця ОСОБА_9 не отримував грошових коштів, ні до укладення договору купівлі-продажу будинку, ні після його підписання; що ОСОБА_9 разом з свідком по справі ОСОБА_11, шляхом умисного введення в оману ОСОБА_12 відчужили у нього спірний будинок на імя покупця відповідача по справі, а позивач через стан здоровя, як такий що хворіє на туберкульоз (а.с.41) і є інвалідом 3 групи та свого віку - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), уклавши даний правочин став безпритульним.

Також місцевий суд послався на постанову про порушення кримінальної справи від 07.11.2009 року за заявою ОСОБА_10 по факту незаконного заволодіння його грошовими коштами (а.с.7,8).

Даний висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини. Суд також вважає, що інші висновки суду першої інстанції щодо предмету спору на правильність вирішення цивільної справи не впливають.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів скарги, апеляційний суд враховує, що ст.215 ЦК України установлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною чи сторонами загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 навмисно ввели позивача ОСОБА_10 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Так, наведене підтверджується змістом пояснень, даних ОСОБА_10 на адресу начальника Бобровицького РВ УМВС України в Чернігівській області у жовтні 2009 року, зокрема, про те, що він не отримав від ОСОБА_9 грошових коштів за проданий будинок; постановою про порушення кримінальної справи від 07.11.2009 року по факту шахрайства; заявою ОСОБА_10 до РВ УМВС України в Чернігівській області (а.с.7-10).

Апеляційний суд також враховує, що позивач заявив вимоги лише про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним та що згідно з встановленими місцевим судом обставинами по справі, позивач не отримав від відповідача грошових коштів за проданий будинок за цим договором, а відповідач здійснив демонтаж цього будинку, тому згідно з правилами абз.3 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними суд вважає, що реституція як наслідок недійсності оспорюваного правочину в даному випадку не може бути застосована і що подальший захист порушеного права позивача можливий тільки у спосіб подачі віндикаційного позову.

Апеляційний суд не може взяти до уваги заперечення і твердження представника відповідача про те, що місцевий суд не врахував пояснень ОСОБА_9, її представника та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_11 щодо вільного волевиявлення ОСОБА_10 по продажу будинку, т.я. дії відповідача ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 призвели до тяжких наслідків у вигляді безоплатного позбавлення позивача житла, яке в даний час приведено відповідачем у непридатний стан (а.с.12-16), чого не заперечував в засіданні суду і представник відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд, ухваливши рішення, не дав оцінку всім обставинам справи; що відповідач домовлялась щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку саме з позивачем і тиску на нього не чинила і він сам бажав продати свій будинок; що свідок ОСОБА_11 стверджував суду про передачу грошових коштів в сумі 35 тис.грн. позивачем ОСОБА_10 йому на зберігання після продажу будинку та що третя особа по справі також пояснила суду про те, що при підписанні договору позивач їй відповів, що гроші отримав не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин місцевий суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 325 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 грудня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: