Справа № 2/2506/54/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2011 року

Деснянський районний суд м. Чернігова

у складі судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Колос А.В.,

за участю представника позивача, відповідача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому збільшив та просить зобовязати відповідача спростувати перед колективом ДП УкрСіверБудЗАТ ДСКпоширені нею недостовірні відомості про те, що позивач є зацікавленою особою, говорить неправду, бо боїться звільнення з роботи. Також просить стягнути з відповідача на його користь 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час судового засідання у Новозаводському районному суді м. Чернігова в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про поновлення на роботі, його було допитано в якості свідка та після його свідчень ОСОБА_2 зазначила, що він говорить неправду, бо є зацікавленою особою та боїться, що його звільнять. Крім того, на засіданні профспілкового комітету ДП УкрСіверБуд, під час розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою в суді апеляційної інстанції та у своїй касаційній скарзі відповідач також стверджувала про те, що свідки по справі, в тому числі й ОСОБА_1, дають показання, які не відповідають дійсності. Вважає, що зазначена інформація є негативною інформацією та підлягає спростуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і наполягала на їх задоволенні.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що відповідач висловила в судових засіданнях, на засіданні профспілкового комітету та у процесуальних документах свої критичні судження щодо показань свідків, які оцінювались при ухваленні судових рішень, не містили фактичних даних та які не підлягають спростуванню та доведенню їх неправдивості.

Суд, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що показання свідка ОСОБА_1 були заслухані судом при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ДП УкрСівербудзакритого акціонерного товариства ДСКпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, у подальшому рішення по даній справі були предметом апеляційного та касаційного переглядів (а.с. 5). Під час розгляду зазначеної цивільної справи в суді першої та апеляційної інстанцій, на засіданні профспілкового комітету ДП УкрСівербудта у касаційні скарзі відповідач зазначила, що свідки є зацікавленими особами, говорять неправду, бо бояться, що їх звільнять з роботи.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про інформацію інформацію визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються в суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі.

Згідно зі ст.47-1 цього ж Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Право висловлювати судження, оцінку, думки також закріплено у ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 19 Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

На підставі зібраних і досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено того, що відповідач, надаючи пояснення в суді та висловлюючи свої міркування щодо показань свідків на засіданні профспілкового комітету та у касаційній скарзі, мала на меті принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, а характер інформації суд розцінює як оціночні, критичні судження в розумінні ст.471 Закону України „Про інформацію, які ґрунтуються на переконаннях відповідача та не носять характеру поширення відомостей про позивача, тому суд не може розцінювати таку інформацію як поширення неправдивих відомостей.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який б підтверджував, що ним отримано моральну шкоду.

На підставі викладеного, підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку ч. 1 статті 294 ЦПК України.

Суддя