Справа № 2-а-2667/11
РІШЕННЯ

Іменем України

25.07.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Гузь А.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, третя особа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, про визнання права власності на нежитлове приміщення, посилаючись на те, що 21 лютого 2000 року була затверджена Києво - Святошинським районним судом ОСОБА_2 угода, за якою виконком в особі голови ОСОБА_3 був зобов'язаний надати йому до 31 липня 2000 року одну двокімнатну квартиру в будинку №2 по вул. Червоноармійській ОСОБА_2, а він був зобов'язаний оплатити вартість приміщення, згідно кошторисної вартості.

Незважаючи на припис відділу державної виконавчої служби Києво Святощииського райуправління юстиції Київської області від 19 червня 2002 року відповідач своє зобов'язання не виконав, 9 квітня 2003 року між сторонами був укладений договір про порядок виконання мирової угоди.

Цим договором передбачалась, передача йому відповідачем замість двокімнатної квартири - нежитлових приміщеннь №36.35,31,27,39,37 за тією ж адресою- загальною площею 82,40 кв. м., а він в свою чергу, повинен був здійснити оплату по балансовій вартості приміщень в сумі 19 357,69 грн. та за власний рахунок здійснити роботи по переплануванню них приміщень та переведенню їх із нежитлових в житлові. Виконком зобов'язувався оформити на нього право приватної власності на це майно, по цьому договору він свої фінансові зобов'язання виконав в повному обсязі, однак у нього відпала потреба у переплануванні і переведенні цих приміщень в житло, оскільки з 2004 р. зазначене майно використовується для розміщення об'єкту торгівлі магазину меблів.

Він неодноразово звертався до виконкому ОСОБА_2 міської ради з проханням оформити, право власності на це майно,однак йому було відмовлено..

Тому просив визнати за ним право приватної власності на нежитлове приміщення: загальною площею 82,40 кв.м. в будинку №2 по вул. Червоноармійській , м. Вишневе №27 - 4,5 кжм., №31 - 12,1 кв.м., №35 - 17,8 кв.м., №36 - 17,6 кв.м., №37 - 21,4 кв.м..№39 -9.0 кв.м., а також зобов»язати Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Святошинської районної ради» зареєструвати право приватної власності за ним на це нежитлове приміщення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися , згідно заяви представника просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнають .

Представник третьої особи КП «БТІ Києво-Святошинської районої ради» позов не визнав, вважає, що вимога позивача щодо визнання за ним права власності на нежитлове приміщення загальною площею 82,40 кв. м. в будинку №2 по вул. Червоноармійська в м. Вишневе суперечить чинному законодавству України. оскільки при укладанні договору про порядок виконання мирової угоди не було передбачено залишення за позивачем в праві приватної власності даних нежитлових приміщень.

При статусі КП «БТІ» як третьої особи в денній цивільній справі, позивач не може зобов'язувати третю особу вчиняти будь - які дії.

Суд вислухавши осіб, які приймають участь в справі, вивчивши матеріали справи, в задоволенні позову відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 21 лютого 2000 року затверджена Києво - Святошинським районним судом ОСОБА_2 угода, за якою виконком в особі голови ОСОБА_3 був зобов'язаний надати позивачу до 31 липня 2000 року одну двокімнатну квартиру в будинку №2 по вул. Червоноармійській ОСОБА_2, а позивач був зобов'язаний оплатити вартість приміщення, згідно кошторисної вартості.

Незважаючи на припис відділу державної виконавчої служби Києво-Святощииського райуправління юстиції Київської області від 19 червня 2002 року відповідач своє зобов'язання не виконав,та 9 квітня 2003 року між сторонами був укладений договір про порядок виконання мирової угоди, яким передбачалась, передача позивачу відповідачем замість двокімнатної квартири - нежитлових приміщеннь №36.35,31,27,39,37 за тією ж адресою - загальною площею 82,40 кв. м., а він в свою чергу, повинен був здійснити оплату по балансовій вартості приміщень в сумі 19 357,69 грн. та за власний рахунок здійснити роботи по переплануванню них приміщень та переведенню їх із нежитлових в житлові. Виконком зобов'язувався оформити на позивача право приватної власності на це майно.

Однак позивач не виконав умови цього договору , та спірне майно з 2004 р. використовується для розміщення магазину меблів, тобто не переведено ці приміщення в житловий фонд.

Згідно відповіді відповідача від 30.06.10 року за № 3/02-1007 приміщення, на які позивач просить визнати право власності не відносяться до житлового фонду міста.

Відмовляючи в позові відповідачці суд враховує вимоги Закону України Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень (п.5 Прикінцевих положень цього Закону).а також Тимчасове положення про порядок Реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року за №7/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із змінами та доповненнями) Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затвердженою наказом Держбуду України від 24.05.2001 №127 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. За №582/5773 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими реєстрація спірного об»єкту виключається.).

Як вбачається з Інвентаризаційної справи приміщення спірні є магазином , тобто нежилим приміщенням. є об'єктом незавершеного будівництва.

Частина 2 ст.331 ЦКУ передбачає, що право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

БТІ проводять державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. № 7/5, на підставі документів, що визначені цим Тимчасовим положенням.

Згідно п. 1.6. Положення, реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Отже для того, щоб БТІ зареєструвало право власності на нерухоме майно він має бути завершений будівництвом та у відповідності до чинного законодавства зданий в експлуатацію згідно порядку який визначає Постанова Кабінету Міністрів від 08.10.2008р. за №923 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів із змінами та доповненнями внесеними 20.05.09 року

Тобто діюче законодавство визнання права власності на недобудоване нерухоме майно виключає.

За правилами ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження позивача,позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання за ним права власності на нерухоме майно .

Позивачем не вказано, підстав позову, а саме - які саме права позивача були порушені відповідачем за договором про порядок виконання мирової угоди, умови якого позивач не виконав..

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх вимог, не надав докази в обґрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилався представник БТІ в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачки оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові втрати суд покладає на позивача .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 328, 331, 386, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, третя особа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради про визнання права власності на нежитлове приміщення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: