Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 4607 / 11 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

« 25 » жовтня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від «07» липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним в порядку захисту прав споживача та зустрічному позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28.11.2006 року уклали кредитний договір № ZPV0AE00000157, згідно з умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався надати йому кредит у розмірі 28155,93 дол. США на термін до 28.11.2011 р., а він зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Далі позивач зазначив, що відповідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня; відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ст. 35 Закону України „Про національний банк України», гривня як національна валюта є законним платіжним засобом на території України. Проте у кредитному договорі предмет договору виражений у іноземній валюті - доларах США, при цьому еквівалент курсу долара США до гривні у кредитному договорі не вказано, тобто у момент укладення кредитного договору не дотримано вимоги законодавства щодо валюти кредитного договору. Також в момент укладення договору не дотримано вимоги законодавства про захист прав споживачів, а саме: не вказано детальний розпис вартості кредиту та всі без виключення можливі витрати позивача як споживача банківських послуг під час користування кредитом. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Проте ліцензія на надання позивачу кредиту в іноземній валюті у відповідача відсутня. Крім того, зазначив позивач, відповідно до п.1.1. договору плата за користування кредитом повинна здійснюватись у доларах США, тобто відповідач також повинен був мати відповідну індивідуальну ліцензію НБУ, проте остання у відповідача відсутня. Таким чином, кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Просить суд визнати недійсним кредитний договір, укладений між сторонами 28.11.2006 р. з усіма змінами та доповненнями.

ОСОБА_4 звернувся до суду с зустрічним позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет застави, вказавши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 28.11.2006 року уклали кредитний договір № ZPV0AE00000157 згідно з умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався надати відповідачу за зустрічним позовом кредит у розмірі 28155,9 дол. США на термін до 28.11.2011 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячні платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від сумі непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 28155,93 дол. США.

В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання виконав частково.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.07.2010 року має заборгованість - 9662,93 дол. США, що у гривні складає 76433,78 грн., а саме: - 9642,72 дол. США (76273,92 грн.)- заборгованість за кредитом; 20,21 дол. США (159,86 грн.)- заборгованість по процентам за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 і відповідач 28.11.2011 р. уклали договір застави рухомого майна № ZPV0AE00000157, згідно якого відповідач ОСОБА_3 надав в заставу автомобіль MERCEDES-BENZ модель: 312D, рік випуску: 2000, тип ТЗ: автобус пасажирський, № кузова/шасі: WDB9034632P995103реєстраційний номер: АР2499АР, що належить на праві власності відповідачу.

Позивач ОСОБА_4 просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28.11.2006 р. - в розмірі 9662,93 дол.США (76433,78 грн.) - звернути стягнення на вищезазначений автомобіль шляхом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» і укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також стягнути на користь Банку з відповідача судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від «07» липня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6, та в задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні основного позову, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні їх зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приват Банк» не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні основного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, районний суд виходив з того, що укладення кредитного договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приват Банк» про звернення стягнення на предмет застави, районний суд виходив з того, що банком не була дотримана процедура, визначена договором щодо порядку звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідачу за зустрічним позовом не направлялося письмове повідомлення із зазначенням суми заборгованості, що свідчить про відсутність підстав для виникнення у останнього обовязку доставити предмет застави заставодержателю та подальшого звернення стягнення на нього.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального і процесуального права. Фактичні обставини встановлені судом повно та обєктивно, підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_7 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України « Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмово дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вимоги щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого за № 1429/100о28, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк ( ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з банківською ліцензією, виданою ЗАТ комерційному банку « Приват Банк» від 04.12.2001 року № 22, банківською ліцензією, виданою ПАТ ОСОБА_5 Банку «Приват Банк» № 22 від 29.07.2009 року Національним банком України та дозволом № 22 -2 від 09.07.2003 року та додатком до дозволу № 22-2 від 29.07.2003 року, дозволом № 22-3 від 29.07.2009 рокук (а.с.а.с. 45_46, 118-120) ПАТ КБ « Приват Банк» має право здійснювати банківські операції, в тому числі надавати кредит в іноземній валюті.

Крім того, всі документи на отримання кредиту позивачем були оформлені на отримання кредиту в іноземній валюті в сумі 28155, 94 доларів США, що позивачем у позовній заяві не заперечується, а також підтверджується матеріалами справи.

Суд першої інстанції звернув увагу на зазначені положення закону та обставин справи та дійшов обгрунтованого висновку про законність надання відповідачем позивачу кредиту в іноземній валюті із зобовязанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті .

Крім того, при ухвалені рішення судом першої інстанції також враховані вимоги п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України відповідно яких, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 25 травня 2007 року за № 541/13808 встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України « Про захист прав споживачів» і виконана банком перед укладенням оспореного позивачем кредитного договору.

Виходячи з наведеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції законно та обгрунтовано відмовив позивачу ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.

Щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про звернення стягнення на предмет застави слід зазначити наступне.

Судом вірно застосовані положення ст.. 589 ЦК України, ст.. 20 Закону України «Про заставу» та п. 2,3,3, п. 2,3,7 кредитного договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до положень п. 2.3.3 кредитного договору при виникненні права вимоги до позичальника банк повинен надіслати позичальникові повідомлення про дострокове повернення всього кредиту. Відповідно до п. 2.3.6 кредитного договору тільки тоді банк має право до настання дати, передбаченої п. 1.1 договору в рахунок заборгованості звернути стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 цього договору. Таке повідомлення позичальникові як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом, у матеріалах справи відсутнє.

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості заставленого автомобіля, що не можливо зробити висновок щодо співмірності визначеної банком суми заборгованості за кредитом із вартістю зазначеного автомобіля. Позивачем за зустрічним позовом не зазначена також початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження відповідно до ст.. 20 Закону України « Про заставу», що має юридичне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційна скарга позивача ПАТ КБ « Приват Банк» за зустрічним позовом не містить ґрунтовних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Філії «Запорізьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від «07» липня 2011 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: