АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1656/11 Головуючий у 1-й інстанції Киричок С.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Прядкіної О.В.

Суддів Обідіної О.І., Дорош А.І.

При секретарі Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду від 25 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини

судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2011р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_4,22 березня 2000р.народження з матірю ОСОБА_3.

Рішення оскаржене ОСОБА_2,який в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов про визначення місця проживання сина з ним.Вважає, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про з відхилення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4,22 березня 2000р.народження.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

-2-

Згідно із ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, правомірно виходив з положень ст.161 ч.2 СК України щодо неможливості передачі дитини для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу.

Виходячи з висновку комісії Новосанжарської районної державної адміністрації про те, що в сімях обох батьків створені однаково задовільні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, місцевий суд врахував відсутність у ОСОБА_2 самостійного доходу та принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій вказано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Той факт, що малолітній син сторін виявив бажання проживати разом із батьком, не позбавляє суд, з врахуванням всіх обставин справи, визначити його місце проживання з матір»ю.

Суд першої інстанції дав належну оцінку дійсного матеріального становища позивача, наявності значного розміру заборгованості по аліментах в сумі 16550грн. ( зворот а.с.24)

ОСОБА_2 не надав в суді першої інстанції доказів отриманих доходів, зазначивши в апеляційній скарзі про те, що він займається підприємницькою діяльністю.

Проте, як вбачається з виданого йому патенту на здійснення роздрібної торгівлі, термін дії патенту становив один місяць - з 16 лютого до 15 березня 2011р.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він з квітня по липень працює в Васильківському районі Київської області на сільськогосподарських роботах без офіційного оформлення трудових відносин, заробляючи, таким чином, на утримання сина, колегією суддів розцінюється так, що протягом тривалого часу дитина знаходиться без батьківського догляду під наглядом сторонньої людини співмешканки ОСОБА_2 , яка має власного сина.

Посилання на дохід батька ОСОБА_2 ОСОБА_5 від оренди земельної частки(паю), який спрямовується на утримання онука,- не може слугувати підтвердженням отриманих доходів позивача.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про забезпечення ним належного догляду та утримання сина є надуманими.

-3-

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанцій.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303,307,308, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Новосанжарського районного суду від 25 лютого 2011 року

залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І