Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Пугачовій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ СТ «Гарантія» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2010року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ СТ «Гарантія», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

встановила:

22.04.2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВАТ СТ «Гарантія» та ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову позивачка вказала, що 27 березня 2009р. на вулиці 1-го Травня в м. Іллічівську Одеської області з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Infiniti FX35», державний номерний знак НОМЕР_1, яким вона керувала, та автомобіля марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_2 В результаті зіткнення її автомобіль зазнав ушкоджень. 16 вересня 2008р. між нею та BAT CT «Гарантія» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за №5-007-36/08 із включенням всіх страхових випадків (КАСКО), в тому числі дорожньо-транспортна пригода (ДТП). Страхова компанія у якості відшкодування шкоди сплатила їй лише 48400грн.68коп., в той час як фактично вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який було здійснено на СТО, склала 81266грн. Вона сплатила з власних коштів на рахунок ПП «Осадчук» за ремонт 32865грн.32коп.(а.с.3-6,98-101).

Остаточно уточнивши вимоги, позивачка просила суд стягнути на її користь з ВАТ СТ «Гарантія» недоплачене страхове відшкодування збитків відповідно до реальної вартості відновлюваного ремонту автомобіля в розмірі 32865грн.32коп., стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000грн., стягнути з обох відповідачів солідарно витрати на юридичне обслуговування в розмірі 5000грн., витрати на ІТЗ в сумі 120грн.

Представник відповідача BAT CT «Гарантія» позов не визнав, вважаючи їх надуманими та завищеними. Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, стверджуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача.

Рішенням суду від 18 листопада 2010р. позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.137,138-141).

Суд стягнув на користь ОСОБА_1 з ВАТ СТ «Гарантія» у відшкодування матеріальної шкоди 32865грн. 32коп., з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди - 1000грн., солідарно з відповідачів ВАТ СТ «Гарантія», ОСОБА_2 витрати на юридичне обслуговування в розмірі 5000грн. Судом стягнуто в рівних долях з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані із сплатою витрат на ІТЗ в сумі 120грн., по 60грн. з кожного, Стягнуто на користь держави з ОСОБА_2 судовий збір у розмір 8грн.50коп. і в рівних долях з ВАТ СТ «Гарантія», ОСОБА_2 збір у розмір 328грн.65коп., по 109грн.55коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ВАТ СТ «Гарантія» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ СТ «Гарантія» в повному обсязі, при цьому апелянт посилається, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, не надано правової оцінки доводів ВАТ СТ «Гарантія». Суд не врахував, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування в повному обсязі, виконавши всі зобовязання за договором, а поняття «страхове відшкодування» не включає в себе «відшкодування вартості відновлюваного ремонту» (а.с.145-148).

Колегія суддів, заслухав суддюдоповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ВАТ СТ «Гарантія» з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодуванню підлягають сплачені позивачкою за відновлюваний ремонт автомобіля кошти в розмірі 32865грн.32коп. з ВАТ СТ «Гарантія» та з ОСОБА_2 моральна шкода в розмірі 1000грн.

Однак, судова колегія не може погодитись із висновками суду першої інстанції в частині стягнення шкоди з ВАТ СТ «Гарантія» з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли в наслідок ДТП.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем BAT CT «Гарантія» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за №5-007-36/08 із включенням всіх страхових випадків (КАСКО), в тому числі дорожньо-транспортна пригода (ДТП) з франшизою для всіх ризиків, крім ризику - «Незаконне заволодіння», - 0 %, а для ризику «Незаконне заволодіння» та тотальне знищення ТЗ 10% (а.с.7-12).

27 березня 2009року на вулиці 1-го Травня в м. Іллічівську Одеської області автомобіль марки «Infiniti FX35», державний номерний знак НОМЕР_3, яким керувала позивач ОСОБА_1, зіткнувся з автомобілем марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_4, яким керував відповідач ОСОБА_2 В результаті зіткнення автомобілю позивача були заподіяні значні пошкодження.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2009р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.15). Зазначена постанова не оскаржувалась у встановленому порядку та набрала законної сили.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про винність ОСОБА_2 у зазначеній ДТП.

Оскільки автомобіль позивача був застрахований, суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 1000грн., пославшись, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, завдану йому внаслідок отриманого під час зіткнення автомобілів стресу та внаслідок моральних страждань, спричинених пошкодженням його автомобіля та неможливістю користування автомобілем протягом тривалого часу, що привело до значних порушень його життєвих та ділових зв'язків та нормального активного життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодується винною особою в повному обсязі.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не оскаржено.

Проте з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача ВАТ СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 32865грн.32коп. колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Як вбачається з висновку спеціаліста №371 експертного автотоварознавчого дослідження, по встановленню вартості відновлювального ремонту, матеріальних збитків, складеного 31 березня 2009р. на ФЛП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю позивача станом на 30.03.2009р. становить - 81072грн.09коп., а матеріальні збитки від дорожньо-транспортної пригоди на автомобіль позивача дорівнюють 48400грн.68коп. (а.с.16-22,188-205).

Відповідно до п. 2.3. і 2.4. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092:

- вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

- вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з ч.ч.16, 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996р. страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За визначенням прямі збитки - це вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості обєкта без урахування не отриманих вигод.

Відповідно до п. 1.4. Договору страхування, що укладений між сторонами, розмір страхового відшкодування визначається в розмірі збитків, завданих Страхувальнику пошкодженням застрахованого ТЗ з врахуванням інших умов цього договору (а.с.10).

Пунктом 1.8 даного Договору встановлено, що страхова виплата (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Розмір збитків визначається Страховиком на підставі вимог та положень чинного законодавства стосовно оцінки збитків, завданих власникам транспортних засобів (п.1.2 Договору).

Крім того п.6.4. Договору передбачає, що за всіма умовами, що не відображені у Договорі, сторони керуються, зокрема, Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 5/06 від 15.12.2006р., розробленими Страховиком (далі Правила). Про ознайомлення з Правилами ОСОБА_1 розписалась (а.с.12).

Згідно з п. 5.11. і 5.14. Правил договір страхування укладається з врахуванням зносу ТЗ і без врахування втрати товарної вартості ТЗ, якщо іншого не передбачено в договорі страхування (а.с.175-176). Із змісту Договору вбачається, що він укладається з врахування зносу ТЗ і без врахуванням втрати товарної вартості ТЗ.

Пунктом 10.3.2. Правил встановлено, що розмір страхового відшкодування визначається в розмірі прямих збитків, завданих власнику застрахованого ТЗ, які (прямі збитки) визначаються у відповідності до нормативних актів (в тому числі методик та офіційних рекомендацій), які регламентують порядок та умови проведення оцінки дорожніх (наземних) транспортних засобів в Україні, з врахуванням всіх умов договору страхування (франшиз, "неповного страхування", застосування зносу на ТЗ, передбаченого Договором страхування тощо).

Порядок та умови застосування фізичного зносу при визначенні суми страхового відшкодування можуть визначатися Договором страхування.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що договір добровільного страхування наземного транспорту від 16.09.2008р., укладений між ОСОБА_1 та ВАТ СТ «Гарантія», був укладений з врахуванням зносу ТЗ і без врахування втрати товарної вартості ТЗ.

Відповідно до акту виконаних робіт за № А-04659 від 02.12.2009р. ПП «Осадчук» позивач ОСОБА_1 провела відновлюваний ремонт автомобіля вартістю 81266грн. (а.с.70). Висновком експерта за №371 від 31.03.2009р. станом на 30.03.2009рік матеріальні збитки від ДТП на автомобіль позивача дорівнюють 48400грн. 68коп (а.с.188-205).

З наявних в матеріалах справи квитанцій на аркушах справи 71-73 вбачається, що ВАТ СТ «Гарантія» перерахувала на імя ОСОБА_1 страхове відшкодування в загальній сумі 48400грн.68коп.

Сплачена позивачем ОСОБА_1 ПП «Осадчук» різниця у сумі 32865грн.32коп., не підлягають стягненню з ВАТ СТ «Гарантія», оскільки ця сума ні є страховим відшкодуванням, так як відшкодуванню підлягають лише прямі збитки (а.с.69).

Таким чином, ВАТ «СТ «Гарантія» в повному обсязі виконала свої обовязки по договору добровільного страхування перед позивачем ОСОБА_1

Витрати понесені позивачем при оплаті юридичних послуг в розмірі 5000грн. підтверджуються укладеною між ним та його представником угодою від 19.04.2010 року, актом виконаних робіт від 19.04.2010 року та квитанцією (а.с.25-27,220).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 5000грн., суд першої інстанції виходив із того, що такі витрати підтверджені документально, тому і підлягають стягненню з відповідачів.

Проте повністю з таким висновком погодиться не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Частиною 1 ст. 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006р. № 590 «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що граничний розмір витрат, пов`язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Вирішуючи спір у частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув.

З акту виконаних робіт на аркуші справи 27 вбачається, що вартість години по підготовці письмових матеріалів для звернення до суду становить 600грн., а вартість години за визначення правової позиції становить 500грн.

На підставі вищенаведеного та згідно Закону України від 20.10.2009р. за №1646-VI, з 01.04.2010р. розмір мінімальної заробітної плати складав 884грн., тому витрати на правову допомогу, що підлягають стягненню складають 3375грн.20коп, а саме: за юридичні консультації - 900грн. (6 годин х 150грн.= 900грн.); за підготовку письмових матеріалів для звернення до суду - 2121грн.60коп. (6годин х 353грн.60коп., що становить 40% від розміру мінімальної заробітної плати =2121грн.60коп.); за визначення правової позиції - 353грн.60коп. (1 год. х 353грн.60коп. = 353грн.60коп.).

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що у задоволені позову ОСОБА_1Є до ВАТ СТ «Гарантія» відмовлено, а в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позов задоволено частково, слід стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 1687грн.60коп. (3375грн.20коп. : 2 = 1687грн.60коп.) та витрати на ІТЗ в сумі 120грн.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3 і 4 ст.309, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ СТ «Гарантія» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2010року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ СТ «Гарантія» - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1687грн.60коп.

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18листопада 2010року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_4