АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 (3) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4

за участю: представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника відповідача - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про розірвання договорів банківського вкладу, визнання дій протиправними, стягнення сум, втраченої вигоди, штрафу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про розірвання договорів банківського вкладу, визнання дій протиправними, стягнення сум, втраченої вигоди, штрафу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що скориставшись пропозицією про надання послуг Банком, між нею та Банком 04 липня 2007 року та 13 серпня 2008 року були укладені договори банківського вкладу, відповідно до яких нею були зроблені вклади на строк 12 місяців і відповідач повинен був нараховувати відсотки на внесені суми.

При зверненні 26.02.2009р. до відповідача із заявами про розірвання вказаних договорів та виплати належних їй грошових сум, Банк письмово відмовився повертати гроші. При повторному зверненні 17.06.2009 р. їй було виплачені грошові вклади за договорами від

04.07.2007 р. в розмірі 99084,73 грн. та від 13.08.2008 р. в сумі 22193,16 грн., проте не виплачені нараховані суми за 2007-2008 роки та відсотки за 2008-2009 роки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, їй заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Уточнивши позовні вимоги просила суд визнати договір від 04.07.2007 р. розірваним з 26.02.2009 р., визнати договір від 13.08.2008 р. розірваним з 26.02.2009 р.; визнати дії по відмові у поверненні вкладу за вимогою від 26.02.2009р. з нарахованими відсотками за договором від 04.07.2007 р. - протиправними; визнати дії по відмові у поверненні вкладу за вимогою від 26.02.2009 р. з нарахованими відсотками за договором від 13.08.2008 р. -протиправними стягнути згідно договору від 04.07.2007 р. суму нараховану до виплати в розмірі 5715,76 грн.; стягнути суму втраченої вигоди відповідно до договору від 04.07.2007 р. в розмірі 84199,59 грн.; стягнути суму втраченої вигоди відповідно до договору від

13.08.2008 р. в розмірі 18480,85 грн.; стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції до договору від 04.07.2007 р. в розмірі 8067,44 грн.; стягнути суму боргу з урахуванням індексу

інфляції до договору від 13.08.2008 р. в сумі 450,32 грн.; стягнути штраф за кожний день

прострочення у розмірі 3% з простроченої суми до договору від 04.07.2007 р. у розмірі 350354,49 грн., стягнути штраф за кожний день прострочення у розмірі 3% з простроченої суми до договору від 13.08.2008 р. в сумі 74037,18 грн., у відшкодування моральної шкоди стягнути 50 тис.грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 8517,76 грн., що відповідають індексу інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та 1153,13 грн. - 3% річних від простроченої суми; 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 7,50 грн. відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача 96,71грн. судового збору та 120 грн. витрат ІТЗ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, суд помилково послався на пояснення свідка про дострокове припинення вкладу по договору від 04.07.2007 р. та що сума вкладу за 2007-2008 роки склала 78561грн.; судом не враховано, що виниклі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а тому відповідачем повинен бути сплачений штраф в розмірі 3% з простроченої суми. Також, стягуючи на її користь 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди суд не враховував, що вона була позбавлена можливості користуватися грошима та придбати квартиру, за яку нею було сплачено 20 тис.грн. завдатку.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» також подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_5 у позові з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, відповідач вважає, що неможливість виплати ОСОБА_5 сум банківського вкладу була обумовлена Постановою НБУ №413 якою передбачалось недопущення дострокового повернення коштів розміщених вкладниками; суд не врахував, що станом на 22.06.20009 р. ОСОБА_5 отримала належні їй виплати у повному обсязі, тому предмет позову щодо визнання право чинів недійсними на день розгляду справи був відсутнім.

Крім того, розрахунок заборгованості індексу інфляції здійснено некоректно, оскільки до розрахунку включено отриману суму з урахуванням відсотків.

Перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід відхилити, а скаргу ПАТ «ПриватБанк» задовольнити частково виходячи із наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 4 липня 2007 року та 13 серпня 2008 року між сторонами укладено договір банківського вкладу: К8АМБ № 4544 (Договір № 1), згідно з пунктами в яких, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі, відповідно: 5000,00 грн. (Договір № 1) та 20200,00 грн (Договір № 2) строком на 12 місяців, тобто по 4 липня 2008 року (Договір № 1) та по 13 серпня 2009 року (Договір № 2), з відсотковою ставкою 13, 75% річних за Договором № 1 і 16,75% річних за Договором № 2 (ах. 6-8)

4 липня 2008 року відповідно до п.5 Договору № 1 термін банківського вкладу за вказаним договором був продовжений ще на 12 місяців, тобто по 4 липня 2009 року.

26 лютого 2009 року позивач звернулась с заявами до відповідача про розірвання Договорів та виплати належної їй грошової суми (а.с. 11-12). Однак у поверненні грошей ОСОБА_5, Банком було відмовлено з посиланням на абз.5 п.2 Постанови Правління НБУ № 413 «Про окремі питання діяльності банків» від 4 грудня 2008 року і розрахунок з позивачем був проведений 22 червня 2009 року: виплачено за Договором № 1 - 99084, 73 грн., та за Договором № 2 - 22193, 16 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання. У зв'язку з чим суд правильно стягнув з відповідача на користь позивача в межах позовних вимог індекс інфляції за період прострочення виконання зобов'язання в сумі 8517,76 грн. (8067,44 грн. по Договору № 1; 459,32 грн. по Договору № 2), та також за обома договорами 3% річних в сумі 1153,13 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неможливості виконання передбаченого Договором зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове розірвання Договору та повернення коштів на вимогу відповідача, у зв'язку з забороною банкам Національним Банком України на підставі постанови Правління Національного Банку України № 413 «Про окремі питання діяльності банків», робити дострокове повернення депозитів, колегія суддів не може взяти до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошового зобов'язання боржника не зараховується неустойка (пеня, штраф).

Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, не є штрафними санкціями і на них не поширюється (дія мораторію), наявність чи відсутність вини відповідача у простроченні грошового зобов'язання.

У зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги банку, щодо безпідставного стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, є безпідставними, оскільки не грунтуються на законі.

Але колегія погоджується з апеляційною скаргою відповідача щодо скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, і відмови в цій частині позову, - виходячи із того, що відповідно до ст.611 ЦПК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто зазначена стаття свідчить про те, що, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню.

Але як вбачається з матеріалів справи, а ні Договір № 1, а ні договір № 2, відповідальність в якості відшкодування моральної шкоди не передбачають, але суд першої інстанції, частково задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди, не повно з'ясував ці обставини, які мають значення для справи, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з підстави п.1 ч.І ст.309 ЦПК України.

Колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Погоджується з висновками суду, щодо ненадання позивачем доказів про наявність у нього упущеної вигоди та доказів, які дають підстави визнати відмову в видачі грошових коштів за договорами банківського вкладу недійсним одностороннім правочином.

Також необгрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача повинно бути стягнуто за двома договорами штрафи за кожний день прострочення у розмірі трьох відсотків з простроченої суми відповідно п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції, відмовляючи в цій частині позову правильно зазначив, що ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України), як спеціальна норма і для спірних договірних правовідносин не повинен бути застосований п.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», оскільки в ньому йдеться про виконання робіт (надання послуг).

Інші доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Виходячи із наведеного, колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові, а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись, ст.ст. 303, 307, пі.ч.1 ст.309, ст.ст. 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2011 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди -скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в цій частині позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: