АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-553/11 Головуючий у 1-й інстанції Усенко Т.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Прядкіної О.В.

Суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

При секретарі Лимар О.М.

з участю позивача ОСОБА_2 відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_4 та їх представника адвоката ОСОБА_5, третьої особи - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2010р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Кременчуцького міського управління ГУМВС України в Полтавській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком

судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009р. ОСОБА_7 звернулась до суду з зазначеним позовом.

Вказувала, що 22 листопада 2002р. придбала житловий будинок по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці .Від імені продавця діяв ОСОБА_3, якому вона в цей же день доручила вчинити дії по оформленню придбаного нею будинку в бюро технічної інвентаризації. За пропозицією відповідача вона оформила у нотаріуса доручення на вчинення дій в тому числі і по продажу будинку.Не розуміючи української мови вона не усвідомлювала значення оформленої нею довіреності, чим скористався ОСОБА_3 та без її відома 4 грудня 2003р. продав вказаний будинок ОСОБА_4 ,залишивши її без житла.

Про вчинену ОСОБА_3 угоду вона довідалась тільки в грудні 2006р.,так як до цього часу разом з чоловіком ОСОБА_6 вимушена була переховуватись у звязку із вчиненими відносно них насильницькими діями злочинців. Відповідач не повідомив її про здійснену угоду та грошей від продажу їй не передавав.

-2-

Просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк позовної давності, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 4 грудня 2003р.,вчинений від її імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У жовтні 2009р. ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на будинок по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці та виселити ОСОБА_2 з будинку.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2010р. позовна заява ОСОБА_2 задоволена. Поновлено строк позовної давності ОСОБА_2 на звернення до суду. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці, укладений 4 грудня 2003р. ОСОБА_8,який діяв за дорученням від імені ОСОБА_7 на ОСОБА_4.

Повернуто ОСОБА_2 будинок по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці та визнано за нею право власності на нього.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 239 грн. судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2,Кременчуцького міського управління ГУ УМВС України в Полтавській області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком відмовлено.

Рішення оскаржене ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в апеляційних скаргах просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невірну оцінку обставин справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг з таких підстав :

Судом першої інстанції вірно встановлено, та це вбачається з матеріалів справи, що 4 грудня 2003р. ОСОБА_3, діючи за дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_9, від імені ОСОБА_7, продав, а ОСОБА_4 купила житловий будинок по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що ОСОБА_7 допустила помилку відносно природи правочину та помилялася в обсязі наданої нею довіреності.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 навмисно ввів позивачку в оману та шляхом обману здійснив угоду продажу належного позивачу нерухомого майна.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності.

Стаття 237 ЦК України визначає представництво як правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки лише для особи, яку він представляє.

-3-

Довіреністю, яка видана 22 листопада 2002 року ОСОБА_7 ОСОБА_3, визначено зміст і межі дій представника ( а.с.9 т.1). Вказана довіреність є чіткою та зрозумілою.Посилання ОСОБА_2 на те, що вона, не розуміла в достатній мірі української мови, спростовуються показами нотаріуса ОСОБА_9 про те, що останній посвідчив конкретне волевиявлення сторони.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що довіреністю від 20.08.2003р. ОСОБА_7 уповноважувала ОСОБА_6 на вчинення аналогічних дій , що і ОСОБА_3 ( а.с. 188 т.1). Зазначена довіреність має такий же зміст та обсяг повноважень, які позивач уповноважувала вчинити відповідача.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_2, заявивши вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку на підставі помилково, за її твердженням, виданої нею довіреності, не ставить питання про недійсність цієї довіреності, виданої нею 22.11.2003р.

Тому оцінка судом першої інстанції вказаної довіреності здійснена без врахування меж доводів позивача відповідно до визначених нею позовних вимог згідно ст.11 ЦПК України.

Договір купівлі продажу квартири від 4 грудня 2003р. року є цивільно правовою угодою, укладення якої регулювалося нормами ЦК УРСР (1963 року) і підлягає визнанню недійсною на підставі цих правових норм, а не норм ЦК України, що набув чинності з 1 січня 2004р.,якими керувався районний суд.

За таких обставин застосування судом норм ЦК України від 16.01.2003р. є помилковим.

Судовому захисту підлягає лише порушені, невизнані або оспорювані права.

В даному випадку ОСОБА_2, не оспорюючи довіреність від 22.11.2002р., оскаржує послідуючі дії ОСОБА_3 по її реалізації.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику розгляду цивільних справ

про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009р. добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

-4-

ОСОБА_7 не надала суду достатніх та переконливих доказів обману з боку відповідача.

Сумнівними та належно не підтвердженими є доводи позивачки також про те, що про порушення свого права вона дізналась тільки в грудні 2006р.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки допущені порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 , як добросовісного набувача майна, слід задовольнити, усунувши перешкоди у здійсненні нею права власності на будинок та виселивщи ОСОБА_2 з житлового будинку по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ч.1 п.3, 4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2010р. скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, усунувши перешкоди у здійсненні нею права власності на будинок та виселити ОСОБА_2 з житлового будинку по пров.Докучаєва,11 в м.Кременчуці.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І