Справа № 2-712/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Тимошенка С.В.

при секретарі Коренчук О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 2008 року померла ОСОБА_3, після смерті якої залишилася земельна ділянка площею 10,12 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю серії IІІ-ОД № 015932. Заповітом від 16 березня 2004 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку зазначеної площі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у рівних частках - по 5,06 га кожному. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 квітня 2010 року, яке набрало чинності, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 5,06 га, розташовану на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, посвідчену Державним актом серії ІІІ-ОД № 015932, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 Таким чином, позивач вступив у володіння своєю часткою спадкового майна згаданої земельної ділянки, тоді як відповідач цього не зробила і відсутні відомості про звернення її до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виділ його частки із спільної з відповідачем спадкової земельної ділянки, посилаючись на те, що при зверненні за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо отримання державного акту на право власності на 5, 06 га йому було відмовлено, оскільки відсутній розподіл загальної земельної ділянки, на яку існує державний акт і якою він має право користуватись спільно з відповідачем. Самостійно дійти згоди з відповідачем на виділ його частки із спільної земельної ділянки неможливо, тому він звернувся з цим позовом до суду.

Позивач у судове засідання не зявився, надіслав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач також у судове засідання не зявилася, надіслав заяву, у якій визнала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглядати за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з оглядом на наступне.

Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як слідує із змісту цивільного процесуального законодавства, діяльність суду та інших органів цивільної юрисдикції по захисту порушеного або оспорюваного субєктивного права або охороняємого законом інтересу порушується за допомогою позову. Поняття позову визначається як звернення юридично зацікавленої особи до суду з проханням про розгляд цивільно-правового спору і захисту цивільних прав. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Тому немає позову без конкретної вимоги позивача до відповідача.

У даному конкретному випадку право позивача на спадкове майно захищено, він вступив у володіння, користування та розпорядження спадковим майном.

Відповідач у справі не скористалась своїм правом на спадщину, за нею не визнано право власності на земельну ділянку площею 5,06 га.

Тому між даними сторонами відсутній цивільно-правовий спір і ОСОБА_2 не може якимось чином зачіпати права та законні інтереси ОСОБА_1 стосовно його спадкового майна.

Як встановлено судом, земельна ділянка площею 5,06 га, право власності на яку визнано за позивачем, розміщена на земельній ділянці площею 10,12 га, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 Інша частина земельної ділянки площею 5,06 га, яку мала право успадкувати ОСОБА_2, але не скористалась своїм правом, нікому не належить. Тому з зазначеної земельної ділянки площею 10,12 га позивачу може бути виділено земельну ділянку, право власності на яку за ним визнано судом, при зверненні до відповідного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відмова у позові позивача перешкоджала б йому повторно звернутися до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та поверненню судового збору, чим порушувались би його права та законні інтереси. Тому вважає за можливе та необхідне залишити його заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

Особи, без участі яких було постановлено ухвалу суду, можуть оскаржити її протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Тимошенко