Апеляційний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2011р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Литвинюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07грудня 2010року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України Одеська залізниця, Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

26.03.2010р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України Одеська залізниця, Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 (далі ОБМЕУ №1) про стягнення заробітної плати за фактично відпрацьований час за період щорічних відпусток зі всіма доплатами за шкідливі умови праці, починаючи з 2005-2008р.р. у розмірі 5200грн., про стягнення з ОБМЕУ №1 доплату за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника в сумі 14208грн., про стягнення з ОБМЕУ №1 оплати за надурочні часи не виплачені у сумі 17455грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 вказав, що він працював в ОБЕМУ №1 Одеської залізниці з 15 липня 1998р. по 01 вересня 1999року машиністом водяних споруд, з 01 вересня 1999р. він був переведений машиністом каналізаційної насосної станції (далі КНС), з 01 вересня 1999року він був переведений машиністом КНС, однак, продовжував виконувати обовязки машиніста водяних споруд, за що отримував доплату за виконання обовязків відсутнього робітника у розмірі 30% окладу, а з 01 травня 2000року йому безпідставно припинили доплату, хоча він продовжував безкоштовно примусово виконувати обовязки машиніста водяних споруд на протязі 8років 4 місяців до 01 жовтня 2008р., тобто до дня звільнення. Позивач стверджував, що штатна одиниця машиніста водяних споруд існує до теперішнього часу, але бухгалтерські та кадрові документи, які б підтверджували підставі для нарахування йому у 1999-2000р.р. доплати за виконання обовязків відсутнього працівника відсутні у звязку з ліквідацією, та він вважає, що в даному випадку допущені груби порушення строки зберігання документів управління, які повинні зберігатись 75років. Позивач вказав, що він не був у відпусках у 1999р, 2000р., 2002р., перебував у відпустці тільки 2 рази у 2003р. та у 2004р., а з 2005-2008рік відпустки згідно графіку у нього були, але він весь час фактично працював та не отримав гроші за фактично відпрацьований час за період щорічних відпусток. Позивач вказав, що в порушенні вимог ст.106 КЗпП України відповідач безпідставно не сплатив йому відповідні гроші за працю за надурочні часи.

Позивач ОСОБА_1 просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на вимоги ст.233 КЗпП України, яка передбачає у разі порушення законодавства про оплату праці стягнення працівнику належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (а.с.3-6).

_______________

Головуючий першої інстанції Семенов О.А.

Справа №22ц-1700/2011 Категорія № 53

Суддя-доповідач ОСОБА_2

Представники Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 та Одеської залізниці позов ОСОБА_1 не визнали, пояснив, що ніяких порушень трудового законодавства відносно сплати позивачу заробітної плати за час його роботи допущено не було.

Рішенням суду від 07 грудня 2010р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.256-257, суд помилково вказав в рішення суду прізвище позивача «Зелинський»).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд безпідставно та необґрунтовано відмовив йому у задоволені позову, не врахувавши його доводів позову та наданих документів (а.с.259-264).

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, його представника, представників відповідачів, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовивши у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що вимоги ОСОБА_1 не доведені, незаконні та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам діючого законодавства України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 був вперше звільнений на пенсію 11 червня 1988року, потім він відповідно п.1-1 ст.40 КЗпП України був звільнений 08 липня 1993року.

Відповідно до наказу начальника Одеської дистанції цивільних споруд та водопостачання Одеської залізничної дороги за №210 від 15 липня 1998року ОСОБА_1 був зачислений підмінним машиністом водопостачання з 15 липня 1998року (а.с.67).

Згідно наказу №171-п від 01 вересня 1999року ОСОБА_1 був переведений за його згодою з 01 вересня 1999р. на посаду машиніста каналізаційної насосної станції 3 розряду (далі КНС), а за наказом №5-п від 02 січня 2001р. ОСОБА_1 також за його згодою був переведений з 02 січня 2001року на посаду машиніста КНС 2 розряду. На підставі наказу начальника Одеської залізниці за №55/Н від 08 лютого 2001р. з 01квітня 2001року Одеська дистанція цивільних споруд та водопостачання Одеської залізниці реорганізована у Одеське будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1 Одеської залізниці. На підставі наказу №276/ос від 01 жовтня 2008року ОСОБА_1 звільнений з посади машиніста насосних установок 2 розряду з 01 жовтня 2008року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Вказані обставини підтверджуються записом у трудовій книжці позивача ОСОБА_1, а також відповідними в матеріалах справи копіями наказів, заяв ОСОБА_1 (а.с.7, 67, 68, 69, 70, 71).

Частиною 2 ст.23 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, що відповідачем було порушено законодавство про оплату праці ОСОБА_1 під час його праці в період з 1998-2008рік.

Так, не підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за фактично відпрацьований час за період щорічних відпусток зі всіма доплатами за шкідливі умови праці, починаючи з 2005-2008р.р. у розмірі 5200грн. та не відповідають дійсності його твердження про те, що він не був у відпусках у 1999р, 2000р., 2002р., перебував у відпустці тільки 2 рази у 2003р. та у 2004р., а з 2005-2008рік відпустки згідно графіку у нього були, але він весь час фактично працював та не отримав гроші за фактично відпрацьований час за період щорічних відпусток з наступних підстав.

Територіальною Державною інспекцією праці у Одеської області у вересні 2009року була проведена перевірка щодо порушення трудових прав ОСОБА_1 з боку адміністрації ОБМЕУ №1 Одеської зализні та встановлено, що відносно надання ОСОБА_1 щорічних відпусток за період з 1999р. по 2008р., відповідно первинних бухгалтерських та кадрових документів, встановлено, що протягом 1999р., 2000р. та 2002р. він не перебував у черговій відпустці.

У лютому 2001р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічної відпустки (28 календарних днів). У травні, червні, серпні, вересні, листопаді, грудні 2003р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічних відпусток (99 календарних днів). У квітні, травні 2004р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічної відпустки (35 календарних днів). У серпні, вересні 2005р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічної відпустки (35 календарних днів). У червні, липні, листопаді, грудні 2006р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічних відпусток (67 календарних днів). У жовтні, листопаді 2007р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічної відпустки (35 календарних днів). У червні, липні 2008р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період щорічної відпустки (35 календарних днів).

У 2006р. ОСОБА_1 на підставі наказів за №181 від 12 травня 2006р. та за №602 від 27 жовтня 2006р. перебував у черговій відпустці у період з 29 травня по 04 липня 2006р. та у період з 13 листопада по 17 грудня 2006р. З вищевказаними наказами згідно матеріалів справи позивач ОСОБА_1 був ознайомлений під розпис відповідно 12 травня 2006р. і 27 жовтня 2006р. (а.с.175,176).

На підставі наказу №548 від 25 вересня 2007р. ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці з 10 жовтня по 13 листопада 2007року включно (а.с.173).

. Згідно особистої заяви від 21 травня 2008р. ОСОБА_1 знаходився у черговій відпустці з 10 червня по 16 липня 2008р. З наказом №211 від 26 травня 2008р. ОСОБА_1 також був ознайомлений а.с.171, 172.

Перевіркою було встановлено, що дійсно у 2008році ОСОБА_1 заробітна плата за період щорічної відпустки була нарахована та виплачена з порушенням термінів нарахування та виплати, однак, вказані порушення в подальшому були виправлені, а саме аванс в сумі 400грн. перерахований на особистий рахунок ОСОБА_1 в установі банку 22 липня 2008р.

Судова колегія не може погодитися з довідкою на а.с.41, яку склав особисто позивач відносно не сплати йому заробітної плати за фактично відпрацьований час за період щорічних відпусток зі всіма доплатами за шкідливі умови праці, починаючи з 2005-2008р.р. у розмірі 5200грн., так як вказана довідка, крім тверджень позивача про таку несплату, нічим не підтверджується та спростовується вищевказаними доказами.

На а.с.97-98 знаходиться доповідна робітників Одеської дільниці водопостачання 32 цеха, де працював ОСОБА_1, які вказали, що ОСОБА_1 під час знаходження у відпусках не працював, а у період його знаходження у відпустках роботу виконувала бригада слюсарів.

Не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОБМЕУ №1 доплати за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника в сумі 14208грн., так як в суді першої та апеляційної інстанції не знайшов свого підтвердження факт продовжування ОСОБА_1 виконання обовязки машиніста водяних споруд, після того, як він з 01 вересня 1999року був переведений на посаду машиніста КНС.

Відносно нарахування доплати за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника в сумі 14208грн., ОСОБА_1 відповідно до листків нарахування заробітної плати у червні, вересні-грудні 1999р., січні - квітні 2000р. була нарахована відповідна доплата по коду 006 (за виконання обов'язків відсутнього працівника). Після квітня 2000року вищевказана доплата ОСОБА_1 не нараховувалась, так як відповідно штатним розписам на 1998р. та 1999р. по Одеський ділянки водовідведення у м. Іллічівськ існувала одна одиниця машиніста КНС 3 розряду, інші посади по м. Іллічівську відсутні. Обовязки машиніста КНС 2 розряду повинні бути визначені у його посадовій інструкції. Однак, посадова інструкція ОСОБА_1 в управлінні відсутня. Відповідно «Номенклатури справ по роботі з кадрами Одеського БМЕУ №1 на 2009р. посадові інструкції робітників підприємства зберігаються до заміни новими. Посадова інструкція машиніста КНС 2 розряду, яка була надана ОБМЕУ №1 суду першої інстанції, була затверджена 24 грудня 2008р. вже після звільнення ОСОБА_1 Бухгалтерські та кадрові документи, які б підтверджували підстави для нарахування ОСОБА_1 у 1999р, 2000p. доплати за виконання обовязків відсутнього працівника в управлінні відсутні, у зв'язку з ліквідацією.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 вказав в позовній заяві, що штатна одиниця машиніста водяних споруд існує до теперішнього часу, але бухгалтерські та кадрові документи, які б підтверджували підстави для нарахування йому у 1999-2000р.р. доплати за виконання обовязків відсутнього працівника відсутні, у звязку з ліквідацією. Тобто сам позивач звернув увагу на відсутність доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

Згідно штатних відомостей Одеської дистанції громадських споруд Одеської залізниці по експлуатації за період 1998 2008р.р. посада машиніста водопостачання станції Іллічівськ скасована з 1999 року при збереженні посади машиніста каналізаційної насосної станції, яку подалі було замінено на посаду машиніста насосних установок (а..с.217-249). Наявність на станції Іллічівськ тільки однієї штатної одиниці - машиніста насосних установок, на якій працював позивач та відсутність сумісництва посад за зазначеній ділянці підтверджується результатами перевірки Одеською транспортною прокуратурою та територіальною державною інспекцією праці у Одеській області (а.с.45, 35-37).

Посада машиніста каналізаційної насосної станції за результатами атестації робочих місць з 2000р. відносилася до посад зі шкідливими умовами праці з наданням доплати у розмірі 12%, молока та спецмила (а..с.195, 197). Частинами 1 і 2 ст.51 КЗпП України передбачено, що скорочена тривалість робочого часу встановлюється для працівників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці, не більш як 36 годин на тиждень; перелік виробництв, цехів, професій і посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого часу, затверджується в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №163 «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня» посада машиніста насосних установок не відноситься до переліку таких посад транспортних послуг функціонування залізничного транспорту.

Представник відповідача вказав, що з 1999року посада машиніста водяних споруд була виведена, а з 2003року артезіанська свердловина по станції Іллічівськ вважається закритою за актом №4595 від 18 вересня 2003року, тому ОСОБА_1 помилково отримував доплату у розмірі 30% до 01 травня 2000року, однак, при виявлені цього факту позивачу не було зроблено перерахування.. Також судом встановлено, що машиніст насосних установок обслуговує каналізаційну насосну станцію, а не водонасосну станцію, як вказав в своєму позові ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак, позивач ОСОБА_1 не довів суду обґрунтованість своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07грудня 2010року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_3