Справа № 2-4354/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2011 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробничій центр «ТОР»про розірвання договорів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.05.2011 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договорів та стягнення з відповідача сум фінансування будівництва у розмірі 2264420,5 грн., посилаючись на те, що між ним та відповідачем були укладені Інвестиційні контракти від 28.11.2007 року №№ 23-1, 25-1, 26-1 для придбання нежилих офісних приміщень в м. Києві по АДРЕСА_1.

На підставі цих контрактів він, сплативши на рахунок відповідача 100% загальної вартості об'єктів інвестування, отримав право набуття у власність нерухомості, а саме нежилих приміщень площею 210 кв. м, 157 кв. м, 105 кв. м, розташованих на 22 поверсі вказаного будинку.

За умовами договорів здача будинку в експлуатацію мала відбутися до 31.03.2010 року. Проте, будинок не будується і умови договору відповідачем не виконані.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про розірвання вказаних вище договорів та стягнення з відповідача на його користь 2264420,5 грн. коштів, внесених ним при укладанні договорів.

В судовому засіданні представник позивача, підтримавши позовні вимоги, вимогу позивача щодо розірвання контрактів обґрунтовував тим, що предмет інвестиційних контрактів № 23, 25, 26 є істотною умовою договору, а об'єктом інвестицій є нерухоме майно, яке позивач розраховував отримати до 31.03.2010 року. Вважає, що таким чином позивач не тільки значною мірою, а повністю позбавляється того, на що він розраховував, уклавши інвестиційні договори.

Так, зазначає, що предмет інвестиційних договорів - офісні приміщення на момент судового розгляду справи не збудовані, до зведення самої будівлі, де мали б розміщатись вказані офісні приміщення, відповідач не приступив, виконав тільки будівництво фундаменту та паркінгу.

Крім того, Господарськими судом м. Києва ухвалою від 11.04.2011 року станом на квітень місяць 2011 року було встановлено факт виконання ТОВ «НВЦ «ТОР»будівельних робіт будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві лише на 10%.

А надана відповідачем інформація - акти виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт дає підстави вважати, що позивач, на його думку, не отримає взагалі ніколи нерухоме майно, передбачене інвестиційними контрактами, оскільки свідчить про відсутність будівельних робіт протягом 2009-2011 років, т. я. згідно з наданими актами виконаних робіт останні будівельні роботи проводились у грудні 2008 року, а у 2009 році відповідачу вистачило коштів тільки для проведення розвідувальних робіт міцності бетонних конструкцій, що вказує на брак коштів для будівництва.

При цьому також зазначає, що строк оренди земельної ділянки, яка надавалась відповідачу у користування під будівництво будинку по АДРЕСА_1 у м. Києві згідно з договором оренди земельної ділянки від 24.11.2005 року, закінчився у лютому місяці 2011 року.

Вимогу щодо стягнення коштів представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до п. 4.2.7 інвестиційних контрактів № 23, 25, 26 у разі дострокового розірвання договорів відповідач зобов'язаний протягом 10 днів повернути позивачі сплачені ним кошти.

Так, 04.04.2011 року представник позивача - адвокат Пашковський Д.В., діючи в інтересах та від імені позивача, звернувся до відповідача із повідомленням про розірвання договору в зв'язку із порушенням відповідачем суттєвих умов договору, повернення сплачених коштів та відшкодування збитків. Зазначена вимога безпідставно, на його думку, була залишена без відповіді, обов'язок повернення коштів відповідач проігнорував, тому позивач змушений стягувати сплачені ним кошти в судовому порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, мотивуючи тим, що одностороннє розірвання договору можливе, якщо це передбачено в договорі або в законі. Проте, позивачем такі обставини не наведені та не вказано, чи передбачено умовами договору можливість його розірвання, і якщо передбачено, то на яких умовах.

Також зазначає, що позивачем не було наведено правових підстав для стягнення даних коштів та взагалі не зазначено норму права, яка регулює дане питання та визначає таке поняття як «стягнення сум фінансування будівництва».

Вважає, що посилання позивача у позові на п.4.2.7. укладених інвестиційних контрактів як на підставу своїх вимог є безпідставним та не може братися до уваги, оскільки відповідно до п. 4.2.7. у разі дострокового розірвання замовником цього контракту замовник повинен у десятиденний термін повернути інвестору сплачені ним кошти. Тобто даний пункт регулює правовідносини, пов'язанні із достроковим розірванням контракту саме з ініціативи замовника, а не інвестора.

Крім того, вказує, що фактично метою укладення інвестиційних контрактів було отримання позивачем у власність об'єктів нерухомості, що свідчить про те, що ці контракти за своєю правовою природою носять змішаний характер та фактично являються договорами будівельного підряду, т. я. виконання відповідачем робіт та передачі їх результатів позивачу і відповідає загальним умовам договору підряду.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. При цьому згідно з ч. 4 вказаної статті замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Тому розірвання договорів та на стягнення у зв'язку з цим всієї суми передоплати фінансування будівництва в порушення приписів ч. 4 ст. 849 ЦК України фактично, на думку представника, позбавить їх як іншу сторону за спірними договорами права на отримання справедливої плати за виконану частину роботи, оскільки відповідно до довідки - листа № 100 від 23.08.2011 року будівельні роботи проводились протягом 2007-2008 року та за цей період було витрачено значна сума коштів -71380720 грн.

Окрім викладеного, представник посилається на те, що на даний час залучаються до участі у будівництві нові інвестори і строк здачі об'єкту орієнтовано визначений на 4-й квартал 2012 року, оскільки станом на момент пред'явлення позову відповідачем по будівництву торгівельно-офісного центру з паркінгом та апартаментами за вказаної адресою проводились певні будівельні роботи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його сконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений закон. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що, як вбачається із матеріалів справи, між сторонами були укладені інвестиційні контракти від 28.11.2007 року №№ 23-1, 25-1, 26-1, за умовами яких відповідач зобов'язався збудувати і передати позивачу нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 в м. Києві, а позивач зобов'язався забезпечити фінансування будівництва зазначених об'єктів інвестування, загальна вартість яких за вказаними контрактами складає 2264420,50 грн.

Так, відповідно до п.2.1. інвестиційних контрактів, укладених між позивачем та відповідачем, останній зобов'язувався своїми силами та засобами, за рахунок коштів позивача збудувати і передати позивачу нежиле офісне приміщення -об'єкт інвестування, що буде знаходитися у будинку за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 у Солом'янському районі м. Києва, а позивач зобов'язувався забезпечити відповідне фінансування будівництва зазначеного об'єкта інвестування та прийняти його на умовах цих контрактів.

На виконання умов спірних контрактів позивачем, який був зобов'язаний сплатити 100% вартості об'єкту інвестування до 28.12.2007 року, було здійснено оплату вартості площі об'єктів інвестування, яка складає відповідно 210 кв. м вартістю1007475,50 грн., 157 кв. м вартістю 753207,50 грн., 105 кв. м вартістю 503737,50 грн., в загальному розмірі 2264420,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 835 від 05.12.2007 року, проведеним Криворізькою філією АКБ «Форум», платіжним дорученням № 560 від 11.12.2007 року, проведеним Криворізькою філією АКБ «Форум», платіжним врученням № 565 від 19.12.2007 року, проведеним Криворізькою філією АКБ «Форум».

Таким чином, позивач виконав свої грошові зобов'язання за інвестиційними контрактами №№ 23, 25, 26 у повному обсязі у сумі 2264420,5 грн.

Згідно з п. 4.2.6 спірних контрактів відповідач зобов'язався збудувати і передати у власність позивача об'єкти інвестування не пізніше першого кварталу 2010 року - 31.03.2010 року. Проте відповідач не виконав вчасно свого обов'язку за інвестиційними контрактами, а саме - збудувати та передати позивачу нежиле (офісне) приміщення.

Виходячи з викладеного, предметом даного судового розгляду є вимоги інвестора до замовника про розірвання укладених між ними інвестиційних контрактів у зв'язку з їх істотним, на думку позивача, порушенням і стягнення коштів, які складаються з попередньо сплаченої вартості об'єктів інвестування.

Судом встановлено, що укладені інвестиційні контракти за своєю правовою природою носять змішаний характер та являються договорами будівельного підряду, оскільки метою укладення інвестиційних контрактів було отримання позивачем у власність об'єктів нерухомості, що свідчить про здійснення відповідачем, який є замовником, генпідрядчиком та проектувальником будівництва, відповідних робіт та передачі їх результатів позивачу, що відповідає загальним умовам договору підряду. Правовідносини, які виникають у процесі їх виконання повинні регулюватися нормами глави 61 ЦК України.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Так, відповідно до п.7.1. укладених між сторонами інвестиційних контрактів вони вступають в силу після їх підписання сторонами та з моменту внесення коштів на рахунок відповідача через банківські установи і діє до повного виконання цього контракту всіма сторонами.

Правові підстави для розірвання договору визначено в ст. 651 ЦК України. За положеннями ч. 1 цієї статті зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою вказаної статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним вказана норма визнає таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, одностороннє розірвання договору можливе, якщо це передбачено в договорі або в законі.

Частиною 2 ст. 849 зазначеного Кодексу визначено, що, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Між тим, згідно з ч. 4 вказаної статті замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Вимоги позову в частині розірвання спірних інвестиційних контрактів і стягнення коштів у вигляді попередньо сплаченої вартості об'єктів інвестування позивачем мотивовано істотним порушенням цих договорів та поверненням виконаного за договорами з посиланням на обставини істотного порушення спірних угод відповідачем, яке полягає в порушенні виконання зобов'язання з будівництва та передачі у власність позивача об'єктів інвестування у встановлені строки.

Наявність протиправної поведінки у діях відповідача обґрунтовується позивачем тим, що відповідач не виконав умови договору в частині будівництва об'єкту інвестування у встановлений договором термін. Суд погоджується щодо встановлення факту невиконання відповідачем вчасно своїх зобов'язань за інвестиційним договором, що відповідач не побудував об'єкт і не передав інвестору право власності на нього не пізніше 31.03.2010 року. Представник відповідача ці обставини визнав, проте, при цьому не заперечував проти здійснення відповідної компенсації позивачу у зв'язку з простроченням терміну закінчення будівництва.

Разом з тим, згідно зі ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Представник відповідача стверджував про відсутність їх вини в порушенні зобов'язання, оскільки здійснення будівництва потребує дотримання відповідних вимог законодавства, а закінчення будівництва можливе лише після врегулювання всіх питань у встановленому порядку та належного фінансування, тому відповідач був позбавлений можливості вчасно виконати свої зобов'язання, враховуючи особливості регулювання правовідносин у будівельної галузі та виходячи з заходів, спрямованих державою на подолання кризових явищ у будівельній галузі у зв'язку зі світовою фінансовою кризою, що є загальновідомим фактом.

Тому порушення строків спорудження об'єкта будівництва як неналежне виконання зобов'язань забудовником не може впливати на правовідносини, що виникли відповідно до укладених договорів, і не є підставою для припинення виконання зобов'язань за ними.

Судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що відповідач неспроможний виконати зобов'язання за договорами, оскільки вказані доводи спростовуються дослідженими в судовому засіданні Дозволом на виконання будівельних робіт від № 0307-Сл від 24.04.2008 року, продовженим до 26.01.2012 року, Позитивним висновком комплексної державної експертизи від 26.06.2007 року по проекту будівництва центру, відведенням земельної ділянки під об'єкт будівництва згідно з договором оренди від 24.11.2005 року, укладеного стром на 5 років, який на даний момент перебуває в стадії його продовження.

Крім того, станом на момент пред'явлення позову відповідачем при будівництві торгівельно-офісного центру з паркінгом та апартаментами в Солом'янському районі м. Києва виконано наступні будівельно-монтажні роботи: земляні роботи -100%, підпірна стінка -100%; влаштування: ростверку по оголовкам паль підпірної стіни -100%, пальового поля - 100%, фундаментної монолітної плити -100%, монолітний каркас паркінгу -100%. монолітний каркас наземної частини -20%.

Встановивши, що порушення відповідачем своїх зобов'язань сталося не з його вини, оскільки він приступив до виконання зобов'язань та надав докази відсутності бездіяльності з приводу здійснення будівництва, суд дійшов висновку, що підстави для розірвання договорів в порядку ст. 651 ЦК України відсутні.

Окрім того, оскільки відповідно до довідки відповідача загальна сума понесених витрат на будівництво торгово-офісного центру з паркінгом та апартаментами становить приблизно 80 млн. грн., то у разі розірвання інвестиційних контрактів позивач мав би провести оплату за фактично виконанні відповідачем роботи по інвестиційних контрактах, оскільки в протилежному випадку в порушення приписів ч. 4 ст. 849 ЦК України відповідач буде позбавлений як сторона за договором права на отримання справедливої плати за виконану частину роботи.

Також згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. За нормою ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Пунктом 2 частини 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Під збитками розуміються витрати, зроблені потерпілою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які потерпіла сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте позивач, заявляючи позов про стягнення грошових коштів, які були сплачені ним за спірними договорами до їх розірвання, не вказав, з яких саме правових підстав у разі розірвання договору він може вимагати повернення виконаного за розірваним договором, який був підставою такого виконання.

У пред'явленому позові позивач посилався на стягнення даних коштів як збитків за правилами ст.ст. 610, 612 ЦК України. Між цим, слід мати на увазі, що у разі розірвання договору в судовому порядку набуття чи збереження виконаного за договором у зв'язку з його розірванням втрачає підставу, а тому виконане за розірваним договором не може бути стягнуто як збитки.

В подальшому представник позивача як на підставу цих вимог посилався лише на п.4.2.7. укладених інвестиційних контрактів, яке теж є безпідставним та не може братися судом до уваги, оскільки відповідно до п. 4.2.7. у разі дострокового розірвання замовником цього контракту замовник повинен у десятиденний термін повернути інвестору сплачені ним кошти. Тобто даний пункт регулює правовідносини, пов'язанні із достроковим розірванням контракту саме з ініціативи замовника, а не інвестора.

Отже, підстави вимоги про стягнення виконаного за договорами у зв'язку з їх розірванням заявлені позивачем без належного викладення обставин в обґрунтування та визначення норм матеріального права, які підлягають застосуванню для визначення правових наслідків розірвання спірних договорів відповідно до характеру спірних правовідносин. За таких обставин, вимоги позову про стягнення суми також не можна визнати законними й обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 526, 530, 610, 612, 615, 623, 625, 638, 651, 837, 849 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: