У Х В А Л А

15.03.2011 місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ „Перший Український ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 6034153, треті особи: ОСОБА_3, Донецьке територіальне управління Національного Банку України, Маріупольське управління захисту прав споживачів, Орган опіки та піклування Орджонікідзевської райадміністрації міста Маріуполя, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, ОСОБА_4, який діє за довіреністю, звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ „Перший Український ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 6034153, посилаючись при цьому на Закон України „Про захист прав споживачів, як на підставу звернення до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, тобто за місцем знаходження позивача.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року надається визначення термінів, що вживаються у законі, згідно з яким споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно визначення понять, що закріплені в ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність, банківська діяльність визначається, як діяльність щодо залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття та ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Згідно названої статті банківський кредит визначається, як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Стаття 49 Закону України „Про банки та банківську діяльність як кредитні операції визначає операції, зазначені у пункті 3 частини 1 та у пунктах 3-7 частини 2 статті 47 даного Закону.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про банки та банківську діяльність на підставі банківської ліцензії банки мають, крім іншого, право здійснювати такі банківські операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Згідно п. п. 3-7 ч. 2 вказаної статті банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, також має право здійснювати організацію купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів; здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені; операції за грошовими вимогами, надання гарантій, порук за грошовими зобов'язаннями; фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) та пов'язане з цим ведення обліку грошових вимог клієнтів до боржників, пред'явлення до сплати грошових вимог від імені клієнтів або від свого імені, а також інші операції, спрямовані на одержання коштів від боржника; лізинг.

Згідно кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 6034153, укладеному між ОСОБА_1 до ПАТ „Перший Український ОСОБА_2, вбачається, що позивачу відповідачем був наданий кредит у розмірі 1 313 000 гривень на цільове призначення, а саме: на рефінансування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеними з ЗАТ „Донгорбанк - 432 796,30 гривень; на рефінансування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеними з ЗАТ „ОТП ОСОБА_2 560 000 гривень; для використання на розсуд позивача - 320 194,55 гривень. Вказана операція повинна відбутись шляхом відкриття карткового рахунку ОСОБА_1 для перерахування оговорених в договорі кредитування сум.

З аналізу вказаних норм, з урахуванням матеріалів позову, вбачається, що відносини, що виникають при укладанні вказаного кредитного договору, не є відносинами про надання споживчих послуг, тому посилання представника позивача на Закон України „Про захист прав споживачів, є необґрунтованими.

Банк в даному випадку надає позивачу не споживчі послуги, а виконує банківську операцію, тому вказані відносини не підпадають під регулювання норм Закону України „Про захист прав споживачів. Між позивачем та банком укладено договір кредиту, що є кредитною банківською операцією, та не відноситься до, так званого, споживчого кредиту.

В даному випадку, при укладенні договору кредитування, відносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються Главою 71 ЦК України.

Відповідно ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Оскільки місцезнаходження відповідача, ПАТ „Перший Український ОСОБА_2, як юридичної особи, за договором кредитування від 14 лютого 2008 року № 6034153, є м. Донецьк, вул. Університетська 2-А, що не підпадає під територіальну підсудність Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, то суд вважає, що дану позовну заяву подано із порушенням правил підсудності.

На підставі цього та згідно ст. 115 ЦПК України позовна заява повертається позивачу для подання її за територіальною підсудністю.

На підставі Закону України „Про банки та банківську діяльність, Закону України „Про захист прав споживачів, керуючись ст. ст. 109, 115 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ „Перший Український ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору від 14 лютого 2008 року № 6034153, треті особи: ОСОБА_3, Донецьке територіальне управління Національного Банку України, Маріупольське управління захисту прав споживачів, Орган опіки та піклування Орджонікідзевської райадміністрації міста Маріуполя, - повернути позивачу для надіслання за підсудністю.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя