Справа № 22-ц-1331/11 Головуючий у І інстанції Криворучко І.В.
Провадження № 22-ц/8853/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 03.02.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Суханової Є.M., суддів: Данілова О.M., Мельника Я.C., при секретарі Ходаковській А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації, Головного управління Держкомзему в Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2007 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон групп» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2007 року позовні вимоги ТОВ «Рубікон групп» задоволено.

Визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 О А та ОСОБА_3, визнано дійсним договір б/н про заміну сторони в зобов'язанні від 28 листопада 2007 року, укладений між ТОВ «Рубікон групп» та ОСОБА_3 та визнано за ТОВ «Рубікон групп» право власності на земельну ділянку загальною площею 0,949 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Гірської сільської ради с. Гора Бориспільського району Київської області, згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РІ № 291646 виданого 18 червня 2003 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 202.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду, Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації. Головного управління Держкомзему в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В обгрунтування прийнятого рішення, судом першої інстанції зазначено, то у спірних договорах сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов та відбулося їх часткове виконання, а тому суд прийшов до висновку, що вищевказані договори в силу вимог - ст.ст. 132 Земельного кодексу України та ст.ст. 638. 657, 219 Цивільного кодексу України є дійсними.

Бориспільською міжрайонною прокуратурою, на виконання вимог ст.ст. 8, 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» проведено перевірку щодо законності вказаного судового рішення, за наслідками якої встановлено, що дане рішення є протиправним, у зв'язку з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що підтверджується наступним.

В силу вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 78 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 2 вказаної статті Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до цих.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних прав та обов'язків для його сторін, крім тих що пов'язані з його недійсністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не враховано імперативні приписи п.п. «б» п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до яких купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок виділених в натурі (на місцевості) власником земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб до набрання чинності Законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель не допускається.

Крім того п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України прямо передбачено, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Враховуючи вищезазначене, при прийнятті оскаржуваного рішення Бориспільським міськрайонним судом Київської області, заборона відчуження земель сільськогосподарського виробництва проігнорована.

Відповідно до вимог -ст.ст. 125. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї та його державної реєстрації, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, форма яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Вимогами ст.ст. 128, 131 ЗК України та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02.04.2002 року за № 449 та Інструкцією «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за № 43 передбачено, що складання, реєстрація та видача державного акта на право власності на земельну ділянку громадянину, який її придбав на підставі цивільно-правової угоди (правочину), здійснюється лише при наявності такої нотаріально-посвідченої угоди або угоди визнаної в судовому порядку чинною.

Одночасно, відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зі змісту ч. З ст. 640 ЦК України вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 210 вказаного Кодексу такі правовими є вчиненими з моменту їх державної реєстрації.

Датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідного запису до Реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу земельної ділянки у встановленому законом порядку, як того вимагає ст. 657 ЦК України не укладався, а його державна реєстрація не проводилась, чим порушено вимоги ст. 640 ЦК України.

Разом з тим. однією з умов визнання судом правочину дійсним за ч. 2 ст. 220 ЦК України є ухилення сторони від його нотаріального посвідчення.

При цьому, необхідно враховувати, що умовами застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України є безповоротне ухилення та втрата стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин.

Враховуючи викладене, Бориспільський міськрайонний суд помилково дійшов до висновку, що факт ухилення ОСОБА_3 від виконання умов договору щодо його нотаріального посвідчення може бути підставою для визнання зазначеного договору дійсним, оскільки ОСОБА_3 особисто направлено до суду заяву, в якій останній визнав позовні вимоги ТОВ «Рубікон групп» у повному обсязі, що свідчить про відсутність чинення перешкод в частині нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору.

Крім того, нормами ст. 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

В порушення вимог вказаної статті, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження органу державної виконавчої влади - Бориспільської районної державної адміністрації та змінив цільове призначення земельної ділянки із товарного сільськогосподарського виробництва на землі для ведення підсобного сільського господарства.

В силу вищевикладених вимог земельного та цивільного законодавства України, попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2007 року

укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3ПІ., а також договір б/н про заміну сторони в зобов'язанні від 28 листопада 2007 року, укладений між ГОВ «Рубікон групи» с недійсними з моменту їх укладення.

Таким чином, суд при розгляді справи маючи в наявності всі матеріали для з'ясування факту незаконного відчуження земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, грубо порушив норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 Цивільно-процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2007 року порушено інтереси держави в особі: Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, до повноважень якої у галузі земельних відносин, згідно з ст. 17 ЗК України належить розпорядження землями державної власності та відповідно до ст. 20 ЗК України - встановлення та зміна цільового призначення земель.

Одночасно, оскаржуваним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області порушено інтереси держави в особі: Головного управління Держкомзему в Київській області, яке є уповноваженим органом виконавчої влади по земельних ресурсах на території Київської області та відповідно до вимог ст. 188 Земельного кодексу України, здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Враховуючи зазначене, рішення суду у даній справі покладає на вказаний орган, всупереч вимог закону, обов'язок вчинити ряд дій направлених на видачу державного акту про право власності на земельну ділянку, що є предметом спору, - а тому стосується безпосередньо його прав і обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки рішення суду не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав викладених в апеляційній скарзі, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон групп» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303. 307, 309, 313, 314.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в

інтересах держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації. Головного

управління Держкомзему в Київській області задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня

2007 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову

товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон групп» до ОСОБА_2

Анатолійовича, ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та

визнання права власності на нерухоме майно

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути

оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді