АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-587/2011р.
Категорія: встановлення юридичного факту,
визнання права власності
Головуючий 1-ї інст: Лазарев А.В.
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 р. м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Судді Яцйни В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарях Коршун І.О:, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/4 частину домоволодіння №13 по проїзду Горному в м. Харкові як на її частку у спільній сумісній власності подружжя та виключити цю частку зі складу майна, що підлягає поділу між спадкоємцями; визнати за нею право власності на 1/12 частини вказаного домоволодіння як за спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_5, а всього за нею визнати право власності на 1/3 частини зазначеного домоволодіння.

Під час судового розгляду позивачка просила також встановити факт її перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_5

На обґрунтування позову посилалась на те, що знаходилась з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сімєю. У червні 1998 році вони за спільні кошти купили '/2 частину будинку за адресою м. Харків, Горний проїзд, 13, яка була зареєстрована за ОСОБА_5 Наприкінці 1998 року вони переїхали у вказаний будинок і з того часу постійно проживали в ньому. За час проживання провели водопровід, збудували вигрібну яму, провели до будинку телефон. Постійно підтримували будинок у хорошому стані, фарбували вікна, двері, ремонтували дах. Реєстрацію шлюбу вони постійно відкладали, так як не бачили в цьому необхідності, бо відносини у них склалися добрі. У 2006 році вони зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу вона зареєструвалася в будинку. 07 травня 2009 року її чоловік помер. Вказала, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», що діяв на момент придбання ? частини домоволодіння, майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вона вважає, що оскільки 1/2 частина будинку була куплена під час їх спільного фактичного шлюбу, за спільні кошти, то вона на підставі вказаної норми ст. 17 Закону України «Про власність» є її співвласницею, а після смерті свого чоловіка вона разом з іншими спадкоємцями успадкувала за законом його іншу частку, тому всього їй належть 1/4+1/12 =1/3 частина спірного домоволодіння.

Відповідачі позов не визнали та звернулися до позивачки із зустрічним позовом про визнання за кожним з них право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті їх сина ОСОБА_5, посилаючись на те, що вони як спадкоємці мають право за законом на вказану частину спадкового майна і вчасно звернулися до нотаріальної контори. Також зазначили, що спірне домоволодіння у 1998 році син купив за власні кошти, а з ОСОБА_2 одружився у 2006 році, тому відповідачка має право лише на 1/6 частину спадщини як спадкоємиця після смерті свого чоловіка.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, а також просила визнати факт перебування позивачки у шлюбних відносинах з ОСОБА_5

Представник відповідачів дали пояснення аналогічні змісту позовних заяв, підтримавши заявлені вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Встановлено факт проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_5 в період з 22 червня 1999 року по 15 грудня 2006 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями по проїзду Горному №13 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_5, померлого 07.05.2009 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені повністю.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним з них на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями по проїзду Горному №13 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після сина ОСОБА_5, померлого 07.05.2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати як необгрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким встановити факт перебування у шлюбних відносинах її та ОСОБА_5 з 1997 року. Визнати за нею право власності на 1/4 частину будинку літ. «А-1» житловою площею 51, 3 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, а саме: сараї літ. «Б», «И», «К», льохи літ. «Д», «Е», вбиральні літ. «Ж», «З», огорожі №1-5, що розташовані на земельній ділянці площею 519 кв.м., як на частку у спільній сумісній власності та виключити її з складу майна, що підлягає поділу між спадкоємцями. Визнати за нею право власності на У2 частину в будинку з надвірними будівлями, як спадкоємиці після смерті чоловіка ОСОБА_5 померлого 07.05.2009 року. Всього просить визнати право власності на 1/3 частину будинку літ. «А-1» житловою площею 51,3 кв.м. з відповідними надвірними будівлями: сараї літ. «Б», «И», «К», льохи літ. «Д», «Е», вбиральні літ. «Ж», «З», огорожі №1-5, що розташовані на земельній ділянці площею 519 кв.м. Зустрічні позовні вимоги відповідачів просить задовольнити частково: визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним з них на 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями по проїзду Горному №13 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після сина ОСОБА_5, померлого 07.05.2009 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши її доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна нерухомість,1/2 частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, Горний проїзд, 13, була придбана ОСОБА_5 16 червня 1998 року під час перебування у спільному шлюбі з іншою жінкою, ОСОБА_6, з реєстрацією права власності на його імя, а за відсутності належних та допустимих доказів позивачка не спростувала передбачену чинною на той час ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України презумпцію набуття спірної нерухомості у спільну сумісну власність подружжя.

При цьому судом правильно встановлено, що після придбання спірної нерухомості ОСОБА_5 23 червня 1999 року розірвав спільний шлюб із ОСОБА_6, проживав спільно однією сімєю із позивачкою (до шлюбу ОСОБА_7Р.), з якою 16 грудня 2006 року уклав спільний шлюб, після чого 31 липня 2007 року ОСОБА_2 зареєструвалася за вказаною адресою, а 07 травня 2009 року ОСОБА_5 помер і після його смерті відкрилася спадщина на спірну нерухомість. Із заявою про прийняття спірної спадщини звернулися його батьки, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також - дружина позивачка ОСОБА_2, які за відсутності заповіту в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги і тому відповідно до ст. 1267 ЦК України після смерті ОСОБА_5 кожний з них у рівних частках, по 1/6 частині, успадкували спірну спадщину.

За ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинний на день придбання спірної нерухомості і діяв під час співмешкання позивачки з ОСОБА_5, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно ст. 74 СК України, який набув чинності з 01.01.2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На таке майно поширюється положення глави 8 СК України, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів і не довела того, що в період спільного фактичного проживання з ОСОБА_5 спірна нерухомість була придбана у межах їх спільної діяльності, спрямованої на її набуття, з урахуванням того, що ОСОБА_5 в цей період перебував у шлюбі із іншою жінкою, а норма ст. 74 СК України набрала чинності вже після придбання ОСОБА_5 спірної нерухомості, то позивачка лише на підставі фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_8 не могла набути права спільної власності, а тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції дійшов про відсутність підстав для визнання за нею права власності з наведених підстав.

Крім того, виходячи із викладених обставин та правого обгрунтування рішення суду стосовно визнання права власності в порядку спадкування також є законним та обгрунтованим.

Що стосується встановлення юридичного факту в частині періоду проживання однією сімєю, то в цій частині рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЩІК України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. При цьому підлягають встановленню лише ті юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки факт проживання однією сімєю набув юридичне значення лише з часу набрання чинності ст.. 74 СК України, то й заява ОСОБА_2 про встановлення цього юридичного факту підлягає задоволенню за період з 01.01.2004 року по 15 грудня 2006 року, до дати укладення позивачки з ОСОБА_5 спільного шлюбу, а не з 22 червня 1999 року, як помилково, з порушенням наведених норм матеріального та процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи вирішив суд першої інстанції.

Таким чином з підстав, передбачених п.п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині, визначення періоду перебування у фактичних шлюбних відносинах підлягає зміні, а в іншій частині, в якій суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, з підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, п. З ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року змінити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 і ОСОБА_5 без шлюбу в період з 01.01.2004 по 15.12.2006 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: