Справа № 2-108/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2011 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

під головуванням судді Калюжного А.Є.

при секретарі Мусаєвій Р.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 просила поділити квартиру АДРЕСА_1, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частини кожному, визнавши за нею право власності на 1/2 частину даної квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1983 року.

Під час шлюбу ними придбано квартиру №39 по вул. Коперника в м.Здолбунів Рівненської області згідно договору обміну від 11.07.1995 року.

Свої позовні вимоги позивачка неодноразово змінювала. В уточнених вимогах просила визнати за нею та ОСОБА_3 ідеальні частки по 1/2 квартири № 39 по вул. Коперника в м. Здолбунів, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя і залишити дане майно у спільній частковій власності.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити їх.

Відповідач позов не визнав. Зазначає, що вимоги позивачки щодо належності сторонам в справі на праві сумісної власності квартири АДРЕСА_2 є безпідставними та необгрунтованими. Вважає, що квартира не відноситься до спільного сумісного майна подружжя, так як вона обмінена на іншу квартиру, котру він отримав у спадщину після смерті батька. А тому просить в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Вислухавши позивачку, її представника, відповідача та його представника, свідків,дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент обміну квартири, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Аналогічна норма міститься і в статті 57 Сімейного кодексу України, який діє на теперішній час.

Згідно ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України ,,Про практику розгляду справ про розірвання шлюбу № 11 від 21.12.2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Судом встановлено, що батьку відповідача, ОСОБА_5, належало паєнакоплення в сумі 3322 крб. 92 коп., яке знаходиться в кооперативі ,,Космос в АДРЕСА_3. Паєнакоплення належало йому на підставі довідки будівельно-житлового кооперативу ,,Космос м.Здолбунів від 10.10.1984 року за № 14.

10 травня 1984 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відповідач

ОСОБА_3 прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право на спадщину.

Вказані обставини стверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.11.1984 року, виданого державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори.

Повна вартість квартири становила 4514 крб. 07 коп. За життя батьком відповідача було сплачено 3322 крб. 92 коп., тобто 73,6 % від загальної вартості квартири.

Під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 (шлюб зареєстровано в 1983 році) ОСОБА_3 сплачено залишок коштів за квартиру в сумі 1191 крб. 15 коп. , що становить 26, 4% всієї вартості квартири.

За період перебування в шлюбі вартість вказаної вище квартири збільшилася неістотно. А тому підстав для визнання квартири, належної на праві особистої власності ОСОБА_3, спільною сумісною власністю подружжя немає.

Відповідно до договору обміну від 11 липня 1995 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, проведено обмін без доплати належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 на квартиру №39, по вул.Коперника, 61 в м.Здолбунові Рівненської області, яка належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що зазначена вище квартира придбана по договору міни з доплатою суд розцінює критично, так як це твердження суперечить змісту нотаріально посвідченого договору міни, не стверджується належними та достовірними доказами. Позивачка не змогла назвати суду суму доплати за квартиру.З її пояснень вбачається,що доплату за обмін проводив відповідач, а вона в той час була в своїх батьків на Житомирщині.

Свідок ОСОБА_8,мати позивачки,пояснила в судовому засіданні,що батьком відповідача за квартиру було внесено тільки перший внесок,решту вартості квартири було сплачено сторонами по справі.Покази свідка в цій частині спростовуються довідкою ЖБК ,,Космос від 28 квітня 2011 року,що при вартості всієї квартири АДРЕСА_5 4514 крб.07 коп.,батьком відповідача було сплачено 3322 грн.92 коп.,а залишок вартості 1192 крб.15 коп.було сплачено членом кооперативу ОСОБА_3-відповідачем по справі.

Крім того свідок пояснила,що при обміні квартири була проведена доплата,вона особисто дала для своєї дочки-позивачки по справі три тисячі доларів США.На той час вона пенсію отримувала в сумі 132 крб.Розписок про позику доларів суду не надала.При обміні квартири присутня не була.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9,брат позивачки,пояснив,що він в 1995 році дав три тисячі доларів США на доплату при обміні сторонами по справі квартири.Гроші він дав своїй сестрі.При обміні квартири присутній не був.

Відповідач в категоричній формі заперечив факт доплати за обмінювану квартиру,не заперечує,що свідки давали гроші на придбання меблів як в однокімнатну квартиру,так і після обміну в спірну квартиру.

Аналізуючи пояснення позивачки,свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9 суд дійшов висновку,що позивачкою не надано суду достовірних доказів того,що обмін спірної квартири 11 липня 1995 року був проведений з доплатою.

Квартира по вул.Коперника, 61/39 в м.Здолбунові придбана ОСОБА_3 за рахунок обміну квартири, яка дісталася йому в спадщину, а тому належить йому на праві особистої приватної власності.

Відповідно до норм сімейного законодавства, на підставі фактично встановлених обставин справи суд прийшов до висновку, що спірна квартира не підпадає під ознаки спільної сумісної власності подружжя. Є особистої приватною власністю відповідача ОСОБА_3,а тому в позові слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, на підставі ст. 24 КпШіС, ст. 57 СК України, суд,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 в задоволені позову до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через районний суд.

Суддя: