Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М., Семенцова Ю.В.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи : приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунальне підприємство Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу удаваним та його розірвання, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Встановила :

Позивач звернувся до суду з названим позовом.

Посилався на те, що з травня 2005 року він почав співмешкати з ОСОБА_2, проживав спочатку за місцем проживання матері останньої, а у липні 2005 року він за 60000 грн. придбав однокімнатну квартиру №9 в см. Гостомель по вул..Мирній,13, де зробив за власні кошти ремонт та почав проживати з відповідачкою.

За час співмешкання вели спільне господарство, підтримували близькі стосунки, вона його доглядала, прала та прасувала одяг, готувала їжу, займалася іншими господарськими справами, а він, в свою чергу, забезпечував сім»ї матеріально. За домовленістю з відповідачкою укладати з нею шлюб не збирався.

Вказував, що з моменту спільного проживання він почав хворіти, у нього загострилися старі хвороби, він декілька разів знаходився на стаціонарному лікуванні. Відповідачка в лікарні його відвідувала, вони разом їздили на санаторне лікування. У 2006 році його стан здоров»я погіршився, він отримав направлення у науково-дослідний інститут нейрохірургії з приводу кісти правої скроневої області голови.

Відповідачка наполегливо почала його умовляти щодо оформлення квартири на її ім»я, оскільки у випадку його смерті вона залишиться ні з чим, а його квартира дістанеться його дітям від першого шлюбу. Він не був проти, що у разі його смерті перейде у власність відповідачки як відплата за догляд за ним і як доказ своїх намірів він у липні 2006 року зареєстрував відповідачку в спірній квартирі.

В подальшому, він погодився оформити їх стосунки через нотаріуса та укласти договір довічного утримання.

08.12.2007 року вони звернулися до нотаріуса, але нотаріус порадив оформити договір купівлі-продажу, оскільки договір довічного утримання є складним право чином та по суті є однаковим з договором купівлі-продажу.

Позивач зазначав, що він погодився на укладання договору купівлі-продажу, а відповідачка обіцяла його доглядати до його смерті.

Після укладання договору відносини з відповідачкою не змінилися, вони проживали разом у спірній квартирі як подружжя, відповідачка займалася господарськими справами, а він матеріально забезпечував сім»ю. Він працевлаштував відповідачку до себе на роботу і на його службовому автомобілі вони разом їздили на роботу. У березні 2009 року відповідачка почала безпричинно сваритися і конфліктувати. Пізніше в квартирі він знайшов старий паспорт відповідачки, де була відмітка, що вона з 09.09.1992 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Після цього вона стала сваритися і через тиждень принесла повістку до суду про його виселення зі спірної квартири.

З 10.09.2009 року по 22.09.2009 року він лікувався в кардіологічному відділенні шпиталю ВМУ СБУ , а потів в лікарні у м.Ворзель. У цей час відповідачка замінила замки від вхідних дверей і він не міг потрапити до квартири. На його звернення до правоохоронних органів йому було порекомендовано вирішувати спір в судовому порядку.

У ході розгляду справи за позовом відповідачки йому стало відомо, що 22.10.2009 року відповідачка подарувала спірну квартиру своєму сину ОСОБА_3

Вважав, що договір купівлі-продажу квартири між ним та відповідачкою, укладений у грудні 2007 року є удаваним, при його укладанні мався на увазі договір довічного утримання, право власності відповідачці на спірну квартиру мало перейти лише після його смерті. Просив визнати договір недійсним як удаваний право чин, визнати договір купівлі-продажу від 22.12.2007 року договором довічного утримання та розірвати зазначений договір та витребувати на його користь з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, яку він отримав по договору дарування від 22.10.2009 року.

Рішенням Ірпінського міського суду від 29.06.2011 року у задоволенні позову позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду з підстав невідповідності його нормам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позивні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали з 2005 року у цивільному шлюбі.

Сторони проживали у квартирі, що належала ОСОБА_1, яку він придбав для їх проживання 22.07.2005 року.

Сторони вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки, позивач матеріально утримував сім»ю, за угодою між ними, позивач намірів укладати шлюб з ОСОБА_2 не мав.

У липні 2006 року позивач зареєстрував відповідачку в спірній квартирі.

Згідно матеріалів справи 08.12.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3774.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_2, смт.Гостомель. Пунктом 2.1 та 2.2 договору визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 10352 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. В пункті 4.1 зазначено, що вимоги законодавства щодо змісту правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз»яснено нотаріусом, сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину.

Договір укладено сторонами добровільно, сторони перебували при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміли значення своїх дій та попередньо ознайомлені були нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними договір ( а.с.10-11). Договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно договору дарування від 22.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 2922 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3, смт.Гостомель . Договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.12.2009 року №11128317.

Згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 23..12.2009 року власником спірної квартири є ОСОБА_3

Зі змісту акту депутата Гостомельської селищної ради від 27.09.2009 року ОСОБА_7 видно, що за вимогою ОСОБА_1 про те, що йому необхідно забрати його особисті речі з квартири будинку 13 по вул..Мирна в присутності свідків-сусідів ОСОБА_1 забрав халат червоного кольору, шорти та футболку. Інших речей останнього в квартирі виявлено не було. (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Згідно ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є право чин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний право чин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст..232 ЦК україни удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст..744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст..750 ЦК України набувач може бути зобов»язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначені та частина помешкання, в якій відчужував має право проживати.

Згідно положень ст..745, 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації право власності у набувача виникає з моменту його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст..ст.203,215, 232,744 ЦК України та дійшов правильного висновку, щодо відсутності передбачених законом підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2007 року недійсним як удаваний правочин та для визнання цього договору договором довічного утримання (догляду).

Даний висновок суду відповідає як вимогам закону, так обставинам справи : сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин був вчинений у формі, встановленій законом. Доказів, що правочин між сторонами не був вільним і не відповідав внутрішній волі його учасників матеріали справи не містять, сторони правочину перед укладанням договору ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регламентує саме договір купівлі-продажу, мають відповідну освіту та вік (позивач-1957 р.н., відповідачка-1964 р.н,), при укладанні договору підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину (п.4.1 договору), зі змістом Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир в будинках державного та громадського фонду, їх утриманню, ремонту, затвердженого постановою КМ України, з п.13 Правил користування житловим приміщенням ознайомлені (п.4.3).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується також з рішенням суду в частині відмови позивачу у позові щодо витребування на його користь спірної квартири з чужого незаконного володіння.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК країни, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: