Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2-673/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2011 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач та його представник просять суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2, зареєстрований 19.06.2010 року виконавчим комітетом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області актовий запис №1 від 19.06.2010 року, посилаючись на те, що з відповідачем по справі він зареєстрував шлюб 19 червня 2010 року у виконавчому комітеті Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис №1, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про шлюб.

Він людина досить похилого віку, його діти від першого шлюбу вже дорослі і мають своїх дітей та внуків, проживають окремо, а він самотньо проживав у своєму будинку. Тому він одружився з відповідачкою , яка обіцяла доглядати його, позбавити його самотності.

Але, фактично відразу після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Адже, відповідачка зареєстрована і проживає у м. Києві. А він, хоч і одружений, але живе один. Отже, шлюб розриває з відповідачкою з тієї причини, що він з нею не зійшлись характером та поглядами на життя, у звязку з чим між ними виникають суперечки та сварки.

Свідком таких стосунків неодноразово була ОСОБА_3, яка може це засвідчити та яка проживає у м. Києві.

На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Майнового спору не мають.

Подальше сумісне життя, примирення між ним та відповідачем та збереження сімї вважає неможливим. На примирення не згоден, а його дружина не згідна на розлучення.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнає та не згідна на розлучення, оскільки позивачем не виконано домовленість щодо земельної ділянки. Він їй обіцяв земельну ділянку розміром 0,20 га, а тому поки він їй не дасть дану земельну ділянку, вона не буде згідна на розлучення.

Вислухавши позивача,його представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 121023, видане виконавчим комітетом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1.

У сторін різні погляди на життя, вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та нарізно ведуть господарство. Між подружжям втрачено почуття любові і взаємоповаги один до одного. Їх шлюб носить формальний характер та сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Малолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Так, згідно зі ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає , зокрема в тому , що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей .

В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Твердження відповідача про те, що не дасть згоду на розірвання шлюбу, оскільки між сторонами існувала якась домовленість щодо земельної ділянки, судом не може взяти його до уваги, оскільки дане твердження відповідача може бути розглянуте лише в судовому засіданні при розгляді справ щодо поділу спільного майна подружжя, і не може бути причиною відмови про розірвання шлюбу.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, крім того, відповідачем не заявлено клопотання про примирення, а зазначено, що примирення не можливе, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, любові та повазі одного до одного. Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Виходячи з вищенаведених норми СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому суд задовольняє вимоги позивача та розриває шлюб між сторонами.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при укладенні шлюбу прізвище не міняла, тому суд дане питання не вирішує.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 19.06.2010 року у виконавчому комітеті Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І.І.Шевченко