АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - право власності
Головуючий 1 інст.- Хайкін В.М. Доповідач - КарімоваЛ.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24листопада 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

2серпня 2010 року ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 638, 722 ЦК України звернувся до суду з позовом до своєї матері ОСОБА_4 про визнання дійсним договору дарування належної їй 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Пушкінська №13 ( з надвірними будівлями: погріб Б, сарай В. водопровід № 1, паркан №2, ворота № 3) , який був укладений між ними 25 жовтня 2009 року в письмовій формі.

Посилався на те, що вони досягли усіх істотних умов вказаного договору, а 28.05.2010 року мати передала йому у володіння 3/8 частини вказаного жилого будинку з надвірними побудовами відповідно до складеного ними акту приймання-передачі.

Однак на порушення п. 7 договору дарування ОСОБА_4 ухиляється від вчинення дій щодо посвідчення договору в нотаріальному порядку, чим порушує його права.

У звязку з чим позивач просить визнати за ним право власності на 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Пушкінська №13 з вищевказаними надвірними будівлями, зобовязавши Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації (МЕТІ), зареєструвати за ним право власності на вказане майно.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову не заперечувала, зазначаючи, що у звязку із занятістю по роботі та сімейними обставинами не виконала умови договору дарування в частині його нотаріального посвідчення.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника третьої особи.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено. Договір дарування від 25.10.2009 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнаний дійсним. За ОСОБА_3 визнано право власності на 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Пушкінська №13, до якого примикають надвірні будівлі: погріб Б, сарай В. водопровід № 1, паркан №2, ворота № 3.

Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації зобовязано зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Пушкінська №13, до якого примикають надвірні будівлі: погріб Б, сарай В. водопровід № 1, паркан №2, ворота № 3.

На зазначене рішення співвласником будинку № 13 по вул. Пушкінській в м. Ізюм ОСОБА_2 подана апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на його оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.10.2011 року ОСОБА_2 поновлено строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2010 року як ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Вказує, що сторони по справі не довели до відома суду той факт, що оформити цей договір дарування в нотаріальній конторі вони не мали можливості, оскільки , оскільки на земельній ділянці при домоволодінні є самочинно побудований жилий будинок та гараж, а також самочинно демонтована ОСОБА_4 1/8 частина будинку, співвласником якого він є.

Вважає, що оскаржуване рішення було прийнято лише з метою визнання права власності на самочинні побудови та визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться в їх загальному користуванні, оскільки рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.06.2008 р. та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.08.2009 року ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні цих вимог.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач ОСОБА_4 не виконує взятих на себе зобовязань згідно п.п. 7,8. договору дарування вищевказаного житлового будинку, який був укладений між сторонами та прийнятий у дар позивачем фактично згідно акту приймання- передачі, тобто вона відмовляється від нотаріального посвідчення договору, що не оспорювала й сама ОСОБА_4 в судовому засіданні.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 є власником 3/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Пушкінська №13, жила площа якого 35,4 кв.м, до якого примикають надвірні будівлі: погріб Б, сарай В. водопровід № 1, паркан №2, ворота № 3(а.с. 12,6).

25жовтня 2009 року ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 уклали письмовий договір дарування належної відповідачці частини вищевказаного будинку, де в п. 7 зобовязалися в подальшому у відповідності до ч.2 ст. 719 ЦК України провести нотаріальне посвідчення даного договору(а.с. 10).

Відповідно до вказаної норми права до договору дарування нерухомого майна слід застосовувати загальні вимоги цивільного законодавства про передачу і оформлення прав власності на нерухоме майно, в тому числі обовязковість державної реєстрації цього майна згідно ст. 182 ЦК України.

Відповідно до ч.З ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації(ч.4 ст. 334 ЦК України).

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що сторони уклали договір, який створив для них права та обовязки і згідно ч.І ст. 722 ЦК України право власності позивача ОСОБА_3 на частину спірного будинку виникло з моменту прийняття дарунку ( складання акту-передачі частини будинку від 25.10.2009 р.) є безпідставними.

При вирішенні вказаного спору судом першої інстанції не враховані вищезазначені вимоги закону та розяснення, що містяться в п.13 постанови №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними про те, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків сторін.

Враховуючи, що районним судом порушені норми матеріального права при вирішенні справи, судова колегія вважає за необхідне відповідно до ст. 309 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч.І ст. 307, ст.ст. 309, 313,314,316,317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2010 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобовязання вчинити певні дії.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий

Судді