Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М.., ОСОБА_1

при секретарі : Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського

міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2010 року у справі за

позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа- Уманець ОСОБА_4 про поділ майна.

Встановила :

У травні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поділ майна.

Посилався на те, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 1993 року.

У листопаді 1997 року шлюб було розірвано, проте продовжували проживати у цивільному шлюбі.

У серпні 2006 року зареєстрували шлюб повторно.

20 вересня 1994 року відповідачка отримала у спадок по заповіту 14 частину спірного будинку №47 по вул..Першотравневій в с.Фурси.

Зазначав, що даний будинок він з відповідачкою капітально відремонтували- поміняли вікна, двері, як внутрішні, так і наружні, провели газ, водяне опалення, каналізацію. Крім того добудували кухню, кондор, ванну, туалет і одну кімнату.

Добудови були проведенні самочинно, тому рішенням Фурсівської сільської ради від Ц вересня 2006 року №56 було узаконено самочинно проведену реконструкцію будинку. Вважав, що спірний будинок з прибудовами є спільною сумісною власністю подружжя. Поділити добровільно майно відповідачка не бажає. Просив визнати за ним право власності на !4 частину будинку №47 по вул..Першотравневій в с.Фурси, що належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з проведеною реконструкцією та прибудовою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 17 грудня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на !4 частину квартири 1 будинку №47 з господарськими спорудами, проведеною реконструкцією та прибудовою, що розташована по вул..Першотравневій в с.Фурси, Білоцерківського району,

Київської області. Стягнуто судові витрати.

Ухвалою суду від 22грудня 2010 року виправлені допущені арифметичні помилки- в резолютивній частині рішення від 17 грудня 2010 року цифру %

замінено на 1/6, цифри 495 грн. та 120 грн. замінити на 371,75 грн. та 90,00 грн. відповідно.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду з підстав

невідповідності його нормам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1993 року по

04.11.1997 року. У серпні 2006 року шлюб зареєстрували повторно.

В 1994 році ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_5 отримали у спадок після

смерті батька ОСОБА_6 по А частині будинку з господарськими будівлями та спорудами,

За даними Білоцерківського МЕТІ за ОСОБА_2 зареєстровано право

власності на Уг частину будинку №47 по вул..Першотравневій в с.Фурси,

Білоцерківського району на підставі свідоцтва про право на спадщину від

20.09.1994 року, виданого Білоцерківською районною держнотконторою, за

ОСОБА_5- зареєстроване право власності на У частину будинку №47 по

вул..Першотравневій в с.Фурси, Білоцерківського району на підставі свідоцтва

про право на спадщину від 20.09.1994 року, виданого Білоцерківською районною держнотконторою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд виходив з того, що реконструкція спірного будинку та добудови до нього- сарай, літня

кухня та потреб проведено сторонами за спільні кошти, що належали подружжю,

а тому дані об»єкти є спільною власністю подружжя. Господарський блок є

невід»ємною частиною домоволодіння, побудований в 1995 році під час, коли

сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому належить їм також на праві

спільної сумісної власності.

У зв»язку з цим, позивач має право як співвласник на частку у спільному

майні.

При цьому, суд вважав доведеним факт, що сторони у період розірвання

шлюбу 1997-2006 рік проживали одою сім»єю , вели спільне господарство. А

факт укладання нового шлюбу підтверджує намір сторін в подальшому

проживати однією сім»єю.

З урахуванням проведених подружжям добудов до будинку, яку отримала

відповідачка у спадок від батька в 1994 році, а саме - господарського блоку, що

складався з сараю-літньої кухні та погребу, суд визначив частку відповідача в

розмірі 1/6 частини, що в грошовому виразі дорівнює 15775,50 грн.

Даний висновок суду не є безспірним.

З матеріалів справи видно, що спірний будинок належав батьку сторін ОСОБА_6

Встановлено, що ОСОБА_6 за життя, в 1990 році отримав дозвіл на

добудову до житлового будинку по вул..Першотравнева,47 в с.Фурси з

збільшенням житлової площі приміщень-гаража-майстерні, розміром 6,0x4,0 м,

приміщення для утримання скота та птиці, погреба (а.с.45-46).

Станом на 1993 рік ОСОБА_6 провів реконструкцію будинку - обклав

будинок цеглою, добудував веранду розміром 13,80 кв. м, кухню, коридор

розміром 4,70 кв.м. , санвузол розміром 4,50 кв.м., літню кухню-сарай-гараж.

Будинок мав водяне опалення та газовий котел та погріб ( а.с.8-9).

Дана обставина підтверджується технічним паспортом на житловий будинок

за 1993 рік з характеристикою будинку, господарських будівель та споруд( а.с.50-

53).

З технічного паспорту на житловий будинок станом на 09.06.1994 рік

вбачається, що до будинку добудовано, як самовільне будівництво, жиле

приміщення - пристройку розміром 4,80x11,5кв. м., сіни, розміром 4,55х 6,45,

господарський блок - гараж -літня кухня-сарай, розміром 4,85x12,1 кв.м. (а.с.54-

56).

За даними КП КОР Білоцерківське МБТІ житлова прибудова літ.»А»

(згідно поетажного плану-житлова кімната 1-8 , розміром 12,7 кв.м. )

прибудована до будинку №47 в 2000 році (а.с.128).

В матеріалах справи відсутні і позивач не надав суду докази, що свідчать

про те, що реконструкція будинку з прибудовою до нього господарських будівель

проведено ним під час перебування з відповідачкою у шлюбі.

З рішення виконавчого комітету Фурсівської сільської ради від 12.09.2006

року встановлено, що самочинно проведену реконструкцію будинку №47 по

вул..Первомайській в с.Фурси з прибудовою саме зазначених вище приміщень

було узаконено гр..ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час

шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є

особистою приватною власністю подружжя.

ОСОБА_2 отримала 1/2 частину спірного будинку у спадок після

смерті батька, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 20.09.1994

року, виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою

за реєстраційним номером 2-3382. Інша 1/2 частина будинку на підставі

свідоцтва про спадщину від 30.07.1994 року належить її брату ОСОБА_5

На час розгляду справи будинок перебував у їх спільній частковій власності

та в натурі поділений не був.

Вирішуючи питання про визначення частки позивача у спільному майні, суд

провів розрахунок часток, виходячи з інвентаризаційної вартості всього будинку

та підсобних приміщень станом на 2006 рік, включивши до майна відповідачки

майно, що належить третій особі- Уманцю В.П.

Відповідно до ч.3,4 ст.61 ЦПК України доказуванню підлягають обставини,

які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка категорично заперечує той факт, що у період з 1997-2006 роки

вона проживала з позивачем разом та вела спільне господарство.

Після реєстрації шлюбу з позивачем вона разом з ним працювала в

Магаданській області, звідки повернулася до с.Фурси в 1996 році. В період, коли

батько проводив реконструкцію будинку та добудови до нього, вона та чоловік

участі в будівельних роботах не приймали. ОСОБА_3 в 1997 році розірвав з нею шлюб та повернувся до ОСОБА_7. Позивач є громадянином ОСОБА_7, весь час там

проживав і постійно працював.

Дані доводи відповідачки позивач не спростував.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрований у спірному

будинку 27 грудня 2008 року (а.с.15), тимчасову посвідку на проживання на

території України отримав 04 листопада 2008 року ( а.с.4).

Висновок суду про те, що сторони проживали разом та вели спільне

господарство в період 1997-2006 роки не відповідає матеріалам справи та

ґрунтується на припущеннях.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої

інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що

мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для

справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду

обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм

матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам

матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін,

підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,- яким слід відмовити позивачу

у задоволенні позовних ви/Ш|

Керуючись ст..ст.307, 30Щ|ІЖ України, колегія

Вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2010 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог про

поділ майна подружжя.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути

оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий-