АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 40 /1/ Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_6.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який змінював, посилаючись на ті обставини, що згідно наказу №81-к від 02.08.2010 року його звільнено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв*язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці.

Позивач вважає його звільнення незаконним, тому просив суд визнати незаконними накази і розпорядження про зміни в організації виробництва та праці, наказ про його звільнення, поновити на роботі на посаді електрогазозварника рудозбагачувальної фабрики №1, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду та просять ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, оскільки суд при ухваленні рішення не дав належної оцінки наказам та розпорядженням відповідача стосовно зміни істотних умов праці на підприємстві та ті обставини, що він погодився з пропозицією відповідача, однак був звільнений.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, відмовляючи ОСОБА_3 в позові суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при звільнені позивача за п.6 ст.36 КЗпП України, відповідач дотримався вимог трудового законодавства.

Згідно ст.36 п.6 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв*язку із зміною істотних умов праці.

Як встановлено судом першої інстанції позивач працював електрозварником РЗФ №1 ВАТ «Північний ГЗК» /нині ПАТ«Північний ГЗК»/. Наказом №2053 від 27.11.2009 року були здійснені зміни в організації виробництва і праці, що призвели до зміни істотних умов праці слюсарів РЗФ №1, яким було встановлено однозмінний робочий день середа кожного тижня місяця і тривалістю 2 години. Розпорядженням №453 К від 04.12.2009 року працівників, що займають зазначені посади було повідомлено про зміну істотних умов праці згідно ст.32 ч.3 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці. Позивач ОСОБА_3 ознайомлений з вищевказаним розпорядженням та дав згоду на продовження праці в нових умовах. Оскільки, підприємство не вводило нові умови праці до липня 2010 року, позивач працював на своїй посаді, що не порушило його права. При оформленні працівників належним чином для продовження роботи в нових умовах праці, ОСОБА_3 відмовився від роботи в нових умовах праці, що підтверджено актами від 27.07.2010 р, 29.07.2010 р., 31.07.2010 р./а.с.38-40/ та стало підставою для його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд при вирішенні спору прийняв до уваги роз*яснення дані у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів /із змінами та доповненнями / та ухвалюючи рішення суд першої інстанції з*ясував, що припинення трудового договору за п.6 ст36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнаним обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці.

Зокрема, ч.3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв*язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці працівника, при продовженні ним роботи за тією ж спеціалізацією, кваліфікацією чи посадою.

Як убачається з матеріалів справи у ПАТ «Північний ГЗК» відбулися зміни в організації виробництва і праці, які полягають у передачі функцій з технічного обслуговування, поточного та капітального ремонту споруд та механічної частини технологічного обладнання усіх структурних підрозділів, у тому числі рудозбагачувальної фабрики №1, підрядній організації ТОВ «Промисловий ремонт». Зміни в організації виробництва та праці спричинили зміну істотних умов праці ремонтного персоналу рудозбагачувальної фабрики №1, а саме: встановлення неповного робочого часу та нового режиму роботи при продовженні працівником роботи за тією ж спеціалізацією, кваліфікацією чи посадою, що підтверджено наказом №2053 від 27.11.2009 року.

Тому, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 стосовно того, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги, що відповідач не довів, що сталися зміни в організації виробництва і праці і що він не зміг зберегти позивачу істотні умови праці при продовженні роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою є не обґрунтовані та спростовуються матеріалами справи та висновками суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, висновки суду, що дії власника в даному випадку є законними, оскільки проведення власником заходів щодо зміни в організації виробництва і праці це його виключне повноваження, а встановлення режиму роботи це право підприємства, що реалізується з дотриманням певного порядку.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Наказом генерального директора підприємства від 27.11.2009 року №2053 «Про зміни в організації виробництва та праці рудозбагачувальної фабрики №1 та зміну істотних умов праці» вказано вичерпний перелік істотних змін умов праці, що спростовує посилання позивача, що на підприємстві відбулось скорочення штату. В подальшому, у зв*язку з узгодженням умов господарського договору між ВАТ «Північний ГЗК» та ТОВ «Промисловий ремонт» щодо передачі всіх видів ремонту механічного статкування рудозбагачувальної фабрики №1, наказами №169 від 04.02.2010 року, №473 від 24.03.2010 року та №1170 від 25.06.2010 року були внесені зміни до наказу №2053 в частині строку внесення змін в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці. Крім того, у вищевказаних наказах мотивовано щодо змін в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції перевірив обставини щодо попередження ОСОБА_3 в установленому законом порядку про зміну істотних умов праці і врахував його відмову від продовження роботи у змінених умовах.

Посилання в скарзі, що відповідач в порушення трудового законодавства погіршив його становище є безпідставним, оскільки неповний робочий час може бути встановлений не лише за згодою сторін трудового договору відповідно до ст. 56 КЗпП України, а й із ініціативою власника у випадку проведення змін в організації виробництва і праці, як зазначено у ч.3 ст. 32 КЗпП України. Оплата праці в даному випадку відповідає відпрацьованому часу та нормам.

Як убачається з матеріалів справи згоду на зміну в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці, зміну до Правил внутрішнього трудового розпорядку дали профспілкові комітети ПАТ«Північний ГЗК», які згідно п.1.2 Колективного договору на 2010-2011 р.р. створили спільний представницький орган первинних профспілкових організацій, що підтверджується зазначеними договорами, Спільною постановою №27/5 від 12.10.2009 року /а.с.33-34,44-46/, тому посилання в скарзі щодо неузгодження розпорядження та наказів з первинною профспілковою організацією незалежних профспілок гірників України ПАТ «Північний ГЗК» є безпідставним.

Також, статтею 43 КЗпП України не передбачено обов*язкового отримання згоди профспілкової організації на звільнення робітника за п.6 ст.36 КЗпП України.

Щодо посилання в скарзі стосовно тих обставин, що позивач надав згоду на продовження праці в нових умовах, але відповідач його звільнив, спростовується матеріалами справи та висновками суду.

Згідно складених актів представниками підприємства, ОСОБА_3 неодноразово пропонувалось у липні 2010 року укладення трудового договору відповідно до ст.21 КЗпП України про працевлаштування в ТОВ «Промремонт» та щодо переведення на нові умови праці, від вищевказаних пропозицій ОСОБА_3 відмовився /а.с.38-40/. Крім того, в матеріалах справи знаходиться копія наказу щодо укладення трудового договору з ОСОБА_3 в нових умовах праці, який позивач підписати відмовився, чого не заперечував представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції /а.с.42/.

Інші доводи позивача та його представника, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: