Справа № 22-ц-1394/2011
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Стефанів Н.С.,

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаряДовжинської Н.Б.

з участюЯреми Р.М., його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про повернення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 278708 грн. 49 коп. за договором позики від 04.04.2009 року,120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування даного рішення з підстав порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що висновок суду про те, що він укладав договір позики з позивачем є хибним, оскільки позивач не довів факт передачі грошової суми та її отримання апелянтом. Посилається на грубе порушення норм процесуального права, так як суд не врахував усні клопотання представника апелянта щодо призначення почеркознавчої експертизи, результати якої, на думку апелянта, довели б ту обставину, що підпис на борговій розписці йому не належить.

Вважає, що написана боргова розписка не є підтвердженням укладення договору позики між ним та позивачем, а тому такий договір є фіктивним і безгрошівним.

Справа № 22-ц-1394/2011р.Головуючий в І інстанції ОСОБА_7 Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Просив рішення суду в частині стягнення з нього солідарно 278708, 49 грн. боргу згідно договору позики від 04.04.2009 року та судових витрат скасувати і провадження щодо нього закрити.

В судове засідання апеляційного суду апелянт та його представник не зявились, хоча повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином. Позивач, його представник та відповідач вимоги апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та відповідача, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно боргової розписки від 04.04.2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позичили у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 35000 доларів США, і зобовязувались повернути всю суму рівними частинами до 31.12.2009 року, однак свої зобовязання вони не виконали.

Також суд на підставі показань інших відповідачів та позивача, письмових доказів дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_8, який фактично зазначений в розписці, та ОСОБА_6 є однією особою, а отже у нього існує зобовязання про повернення боргу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано суду оригінал розписки, де зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальники), грошова сума, яка передається та особисті підписи позичальників.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Зі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не виконали свого зобовязання по поверненню боргу в встановлений в розписці строк. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки у визначений термін кошти не були повернуті, то суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.545, 625 ЦК України дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_4

Доводи апелянта, що розписка не може бути доказом передачі йому коштів не відповідає дійсності, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Виходячи з наведеного, розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику та укладення договору позики.

Посилання апелянта на порушення норм процесуального права в звязку з відмовою проведення судом почеркознавчої експертизи є надуманими, оскільки згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, а в матеріалах справи таке клопотання відсутнє.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає оскаржуване рішення суду по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий Н.С. Стефанів

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом

ОСОБА_10. ОСОБА_1

з оригіналом