Справа № 2-100/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2011 м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Широковій Г.К., за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання відповідачки не чинити перешкод у користування позивачем квартирою, відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом відповідачки, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сторонам, на підставі відповідних правочинів. Позивачеві 53/100 часток, відповідачці 47/100 часток. Квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, площею 14,8 кв.м. та 13,15 кв.м., та інших приміщень. Відповідачка позивача до квартири не допускає, змінивши ключі. Добровільно встановити порядок користування квартирою також не бажає, порушуючи його права власника. У зв`язку із цим позивач переживає нервовий стрес, вимушений лікуватися. Тому просив вселити його до квартири, встановити порядок користування нею. Зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у користування ним квартирою. Стягнути з відповідачки на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

В жовтні 2010 р. відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, зазначивши, що спільна квартира є неподільною, ОСОБА_1 у ній ніколи не проживав та не користувався нею. Спільне користування квартирою нею разом з ОСОБА_1 не можливе з-за неприязних відносин сторін. Тому просила припинити право власності ОСОБА_1 на його частку в квартирі з виплатою йому грошової компенсації. Просила також, у зв`язку з цим, визнати за нею право власності на всю квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити. ОСОБА_1 пояснив у відповідності із заявою.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, позов ОСОБА_4 підтримала, пояснивши, що спірна квартира належить сторонам. ОСОБА_1 в ній не проживає. Всі витрати на утримання квартири несе ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_1 відмовився давати ОСОБА_4 розписку про те, що він буде поводитися з квартирою належним чином, то ОСОБА_4 перестала його впускати до квартири. Особистих речей ОСОБА_1 в квартирі немає, він забезпечений іншим житлом, бажання проживати у спірній квартирі в нього немає. Відносини між сторонами складні, тому виникло питання про припинення його права власності на квартиру. Просила позов ОСОБА_4 задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні участі не приймала, у судове засідання, будучі повідомленою про дату, час та місце розгляду справи належним чином, не з`явилася, тому справу розглянуто за її відсутності на підставі наявних в ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову у позові ОСОБА_4 на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Як встановлено судом та підтверджується відповідними нотаріально посвідченими договорами, що квартира АДРЕСА_1 належить за договором дарування від 03.12.2001 р. ОСОБА_1 53/100 часток, та на підставі договору дарування від 18.09.2001 р. ОСОБА_4 47/100 часток (а.с. 9, 32). Тобто, належить сторонам на праві спільної часткової власності. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат, площею 14,80 кв.м. та 13,15 кв.м., та підсобних приміщень (а.с. 29-31).

У відповідності із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи із змісту наведених законів, та враховуючи те, що сторони є співвласниками спірної квартири, то позивач ОСОБА_1 має право на здіснення свого права користування спірною квартирою, а його право порушується відповідачкою ОСОБА_4, тому підлягає судовому захисту шляхом заборони відповідачці чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування своїм майном, та на його вселення.

Власник, на підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Моральна шкода, згідно п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що винними, протиправними діями відповідачки ОСОБА_4 позивачеві ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у розмірі, який зазначений позивачем. Відповідачка ОСОБА_4 не спростувала доводів ОСОБА_1 та іншого в суді не довела.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 у позові не зазначений варіант порядку користування спірною квартирою, то суд не має права на свій розсуд встановлювати такий порядок, тому в позові у цій частині має бути відмовлено. А позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки частка ОСОБА_1 у праві спільної власності є більшою за частку ОСОБА_4, та не є не значною, ОСОБА_4 не внесла відповідної грошової суми на депозит суду, то в зустрічному позові з цих підстав має бути відмовлено.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1, то з ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто судовий збір загалом 25,50 грн. (по 8,50 грн. за вимогами про вселення, про усунення перешкод у користуванні квартирою, відшкодування моральної шкоди), витрати на ІТЗ 37,00 грн. Всього 62,50 грн. (25,50 грн. + 37,0 грн.)

Судові витрати ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають, оскільки їй у позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. 155 ЖК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, зобов`язання відповідачки не чинити перешкод у користування позивачем квартирою, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою № 12 по вул. Чорноморській, буд. № 9 в м. Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 (одна тисяча грн. 00 коп.) гривень.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в частині встановлення порядку користування квартирою відмовити.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати позивача в загальному розмірі 62,50 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої постановлено рішення у той же строк з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя