Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Судова палата з цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Мусієнко Н.М. Суддя доповідач Бондар М.С.
15 листопада 2011 року Справа № 22-4778/11
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Кухар С.В., Поляков О.З.

секретар - Волчанова І.М.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.07.2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа Орган опіки і піклування Ленінської районної адміністрації м.Запоріжжі, приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі-Банк) про визнання договору іпотеки недійним, посилаючись на те, що за кредитним договором № ZPS0ga0000076 від 13.07.2007 року на придбання житла вона одержала в Банку 40 000 американських долара на строк до 13.07.2017 року. Виконання умов договору забезпечила Договором іпотеки від 13.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, предметом якого став житловий будинок по вул.Колонтай,17 в м.Запоріжжі. В зазначеному будинку проживають та зареєстровані її неповнолітні діти, проте згоди опіки та піклування на укладення договору іпотеки не було. Тому з підстав ст.215 ЦК, 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.07.2011 року заявлені вимоги відхилені.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати ухвалене рішення, так як на його думку суд неправильно з'ясував обставини справи та неправильно визначився з нормами матеріального права.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що за договором кредиту ZPS0ga0000076 від 13.07.2007 року на придбання житла позивач одержала в Банку 40 000 американських долара на строк до 13.07.2017 року (а.с.10).

Свої зобов'язання щодо виконання умов кредитного договору забезпечила Договором Іпотеки від 13.07.2007 року предметом якого став житловий будинок по вул.Колонтай,17 в м.Запоріжжі (а.с.7).

Зазначений житловий будинок на праві приватної власності належить позивачу (а.с.17).

На цей час, у цьому житловому приміщенні проживають неповнолітні діти позивача: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та підопічна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.58,92).

Згідно із ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно із ч.2 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Абзац 7 ч.1 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України від 3 лютого 2006 р. N 96, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово-комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та вносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом поставлення штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків.

Згідно із пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки, згідно зі ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто, право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Як видно з матеріалів справи, на момент укладання договору іпотеки спірного будинку, малолітній ОСОБА_6 разом з позивачкою не був зареєстрований за спірною адресою. Його реєстрація вчинена після укладення Договору Іпотеки (а.с.92).

Малолітня ОСОБА_4 - донька позивача народилася після укладення Договору іпотеки.

Підопічна ОСОБА_5 набула право проживання в будинку з 21.01.2011 року (а.с.58).

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки як-то реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, як і народження дитини після укладення договору іпотеки не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстави невиконання вимог 17 Закону України "Про охорону дитинства" про отримання згоди органу опіки та піклування.

Окрім того, колегія судів зауважує і на тому, що норми ст.3 ЦПК надають право особі захищати у суді особисте порушене право чи інтереси.

У позові не йдеться про порушення будь-яких прав позивача.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися особи, яким надано право захищати права та інтереси інших осіб (ст.3 ч.2 ЦПК).

Права та інтереси малолітніх осіб захищають в суді їх батьки (ст.39 ЦПК).

Однак позовні вимоги в інтересах дітей позивач не заявляв.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу і ухвалив законне рішення, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.07.2011 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: