Справа № 2-2364/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 жовтня 2011 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Дурасової Ю.В.,

при секретарі Семенюк Ю.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу

за позовом ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6, за участю Служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної в місті ОСОБА_7 Ради про визнання правочинів недійсними, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними. Просить визнати недійсними Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя від 13.10.2005 року та Договір дарування частини квартири від 21.10.2005 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, суду пояснив, що його довірителька не знала про вчинення цих правочинів, вони укладалися без її згоди, про існування таких правочинів вона дізналася тільки в судовому засіданні по цивільній справі, яка зараз зупинена до розгляду даної справи, довірителька памятає, що вона підписувала лише довіреність у нотаріуса, однак інших документів не підписувала. До того ж правочини вчинені з порушенням інструкції про нотаріальні дії. Позивач не бажає проводити експертне дослідження підпису на правочині. Просить позов задовольнити та визнати правочини недійсними.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що ніякої довіреності позивач йому не надавала, на даний час він має дублікати документів на квартиру, оскільки з його машини було викрадені оригінали документів; дружина була присутня при укладенні правочинів, власноручно поставила свій підпис без примусу. Спірна квартира була придбана ними за час шлюбу за гроші, що надала його мати, яка працювала в Іспанії; квартира була зареєстрована на імя ОСОБА_5 На даний час його дитина проживаю з позивачем у бабусі з 24.11.2009 року. Його колишня дружина забрала свої речі та виїхала з квартири и дитиною. Щодо визначення місця проживання дитини не заперечує проти реєстрації дитини разом з ним у спірній квартирі. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що позивач власноручно поставила підпис під правочином щодо дарування частки квартири, не бажає проводити експертне дослідження підпису, таким чином можна дійти висновку, що вона знала про вчинення правочину з 21.10.2005 року, однак з позовом про визнання правочину недійсним звернулася лише в червні 2011 року чим пропустила строк звернення до суду. Просить в задоволенні вимог відмовити.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6 до суду не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник Служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної в місті ОСОБА_7 Ради в судовому засіданні суду пояснила, що підтримає позов частково в частині вселення дитини в квартиру, щодо укладання правочинів відносно нерухомого майна, зазначила, що до 2006 року вчинення таких правочинів не узгоджувалося з органом опіки і піклування відповідно до закону. На даний час права дитини не порушені, дитина має право користуватися квартирою незалежно від того хто буде власником квартири батько чи мати.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на таких підставах.

У судовому засіданні встановлені наступні факти, обставини та правовідносини, які регулюються ЦК України.

Між позивачем та відповідачем укладено шлюб 13.09.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб; згідно рішення суду від 25.08.2010 року шлюб розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.02.2004 року ОСОБА_5 купила у ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1. Згідно Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, від 13.10.2005 року, зазначено, що у спільному майні подружжя, придбаному ними за час шлюбу, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та на ? частину квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5. Згідно договору дарування частки квартири від 21.10.2005 року, ОСОБА_5, попередньо ознайомлена з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючі добровільно, розуміючі значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, подарувала обдарованому ОСОБА_2, а обдарований прийняв ? частину квартири АДРЕСА_1.

В силу ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що однин з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В порядку ст. 319 ЦПК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що згідно до договору дарування від 21.10.2005 року обдарований ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

В судовому засіданні учасникам процесу розяснено право звернутися до суду з заявою про призначення експертизи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

В порядку ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України) такий правочин вважається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порядку ст. 728 ЦК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч. 3 ст. 258 ЦК України, позовна давність у пять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

В порядку ст.. 267 ЦК України, сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові. Про застосування строку позовної давності заявлено представником відповідача у справі.

В судовому засіданні не встановлено факту вчинення правочину під впливом обману, чи інших підстав для визнання договору дарування не дійсним. Позивач не довів суду поважність пропуску строку звернення до суду з вимогою, не надав доказів, за допомогою яких суд міг би дійти висновку про недійсність правочинів; доводи представника позивача ґрунтуються на емоційному стані, а не на фактах, підтверджених в судовому засіданні, тому суд вважає, що у задоволенні вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 203, 215, 230, 258, 267, 391, 728 ЦК України, ст. 60 СК України, ст. 8, 10, 11, 60, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6, за участю Служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної в місті ОСОБА_7 Ради про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до набрання законної сили. Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Апеляційне оскарження здійснюється шляхом подачі через суд першої інстанції, який постановив рішення апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, в порядку ст. 295 ЦПК України. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Дурасова