Апеляційний суд Харківської області
Категорія: договірна
Головуючий 1 інст. Зінченко Ю.Є.
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 р. м. Харків.

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі - ГопкоА.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_1 Алісалам охтай огли

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 Алісалам Охтай огли до відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк», ОСОБА_2 Вакаділ огли про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до районного суду із позовом про визнання недійсним договору поруки № 329-ПМК/1-07, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк», посилаючись на те, що ОСОБА_4 та працівник банку при укладенні вказаного договору навмисно ввели ОСОБА_3 в оману стосовного дійсного змісту договору поруки: вказали, що під вказаним договором його підпис необхідний, щоб посвідчити місце проживання ОСОБА_4, який отримав кредит у вказаному банку. Оскільки ОСОБА_3 не розуміє української мови він внаслідок таких дій відповідачів був введений в оману та підписав вказаний договір.

Крім того, зміст зазначеного договору поруки не був роз'яснений позивачу банком, а при його укладенні не було отримано згоду від дружини позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, що є необхідним виходячи з положень ст.. 65 СК України, оскільки у разі виконання поручителем своїх зобов'язань за договором поруки можливе стягнення на спільне майно подружжя.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять його скасувати та постановити нове рішення про

задоволення їх позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вказали, що обставини, що мають значення для справи і які суд першої інстанції вважав встановленими, не були доведені в суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом правильно встановлено, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено на українській мові договір поруки № 329-ПМК/1-07 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_2 За змістом п. 3.2 договору поруки поручитель відповідає перед банком за зобов'язаннями, що випливають з цього договору усім майном та грошовими коштами, на які може бути звернено стягнення у відповідності Із законодавством України. Позивач мешкає в Україні з 1984 року, отримав вищу освіту у Харківському політехнічному інституті.

За ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки за договором поруки ОСОБА_3 майно не отримувалося, він не створює обов'язків для його дружини - ОСОБА_1

Оскільки порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК України) а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь- яких інших осіб, крім сторін за договором, тому до цих відносин положення статті 65 Сімейного кодексу України не застосовуються і висновки районного суду з цього питання є законними та обґрунтованими.

Районний суд за недоведеністю не погодився з доводами позивачів стосовно того, що укладений на українській мові договір поруки був незрозумілий для ОСОБА_3 При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_3 за за 27 років проживання в Україні із засобів інформації, спілкування з україномовним населенням тощо, не міг не вивчити українську мову у мірі, достатній для розуміння змісту того договору поруки, який він підписав.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у п. 20 Постанови Пленуму ВС України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману (ст.. 230

ЦК України) у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Так, за змістом ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Такі обставини можуть доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими речовими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

По справі безспірно встановлено, що ОСОБА_3 підписав спірний договір поруки і при цьому яких-небудь застережень, що він не розуміє його зміст, який з огляду на життєвий досвід ОСОБА_3- підприємця є доступний для його розуміння, - не було зроблено. З урахуванням того, що до цього він неодноразово укладав з банком договори кредиту, які були викладені українською мовою і при цьому виконання договору було забезпечено порукою, за відсутності належних та допустимих доказів введення ОСОБА_3 в оману при укладенні спірного договору поруки судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним.

Оскільки ОСОБА_5 на день укладання спірного договору вже тривалий час проживав в Україні, в якій широко вживається українська мова, де він отримав вищу освіту, став її громадянином та займається підприємницькою діяльністю, що свідчить про достатній рівень його соціальної адаптації в україномовному середовищі, посилання в скарзі на те, що він до цього отримав середню освіту в Азербайджані і не вивчав у школі українську мову, - наведених висновків районного суду не спростовує.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 317, 319, 323-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_1 Апісалам охтай огли відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак на протязі 20 днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: