Справа № 22-ц-435/2011
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.,

суддів Меленко О.Є., Павлишиної А.Т.

секретаря Балагури М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Лоївської сільської ради про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та за позовом ОСОБА_3 до Лоївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 4 лютого 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Лоївської сільської ради про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_5 в квітні 2006 року в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Лоївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Надвірнянського районного суду від 12.04.2006 року позов задоволено.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 03.11. 2010 року вказане рішення скасовано за нововиявленими обставинами, а ухвалами від 11.11.2010 року в якості позивача в звязку з досягненням ним повноліття притягнуто ОСОБА_3 та обєднано вказані справи в одне провадження.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 04.02.2011 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 4 лютого 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт, посвідчений 24.06.2005р. секретарем Лоївської сільської ради ОСОБА_2 ОСОБА_6 від імені ОСОБА_2 ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 50.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.09.2007 року, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстроване в реєстрі за № Д-1772 на 11/12 часток домоволодіння № 14 по вул. Довбуша в с. Лоєва Надвірнянського району.

Скасовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ від 09.06.2007 року ОСОБА_4 на 11/12 часток домоволодіння № 14 по вул. Довбуша в с. Лоєва Надвірнянського району.

Скасовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ від 28.04.2006 року ОСОБА_3 на домоволодіння № 12 «А» по вул. Довбуша в с. Лоєва Надвірнянського району.

В задоволенні решти позову ОСОБА_2 та в задоволенні позову ОСОБА_3 до Лоївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права . Апелянти зазначають, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та зроблені судом за неповно зясованих обставин справи. Судом не прийнято до уваги їхнього клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи та допит експерта, не враховано, що зразки підписів, які надавалися в розпорядження експерта, в різних документах є абсолютно різними. Крім того, суд не застосував до даних правовідносин загальну позовну давність, натомість прийшов до неправильного висновку, що в даному випадку спір існує щодо наслідків нікчемного правочину, де позовна давність встановлена в десять років. Також судом скасовано витяг з реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 від 09.07.2007 року, хоча фактично реєстрація проведена 04.12.2009 року. З цих підстав просили рішення суду скасувати.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 доводи скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_2, її представник доводи скарги не визнали посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, пояснення свідка ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від 24.06. 2005 року , посвідчений секретарем Лоївської сільської ради ОСОБА_2 ОСОБА_6 від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 50 складений з порушенням вимог щодо його форми та змісту, а тому є недійсним. Відповідно недійсними є правовстановлюючі документи, видані на підставі цього заповіту відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону виходячи з наступного.

Судом зясовано, що згідно оскаржуваного заповіту померла ОСОБА_9 заповіла частину належного їй майна ОСОБА_3, частину- Хопті ОСОБА_10 заповіт підписано заповідачем, посвідчено , як видно з його змісту, секретарем Лоївської сільської ради ОСОБА_3 ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 50.

На підставі вказаного заповіту ОСОБА_4 13.09.2007 року державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № Д-1772, на 11/12 часток домоволодіння № 14 по вул. Довбуша в с. Лоєва Надвірнянського району.

На підставі рішення Надвірнянського районного суду від 12.04.2006 року за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно померлої - будинок № 12,а по вул. Довбуша в с. Лоєва. Відповідно проведено реєстрацію права власності відповідачів в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації.

Згідно з п. п. 2, 4 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину в її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

За змістом ст. 1247 ЦК України заповіт складається в письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів вважає, що заповіт є правочином. Тому до нього застосовуються загальні положення про правочини (ст. ст. 202 - 214 ЦК) та положення про недійсність правочинів (ст. ст. 215 - 236 ЦК). Разом з тим в ст. 1257 ЦК України формулюються спеціальні правила щодо підстав нікчемності заповіту та наслідків недійсності заповіту. Однією з підстав є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_9 особисто не підписувала оскаржуваний заповіт, а отже не висловлювала своє волевиявлення та не розпоряджалася на випадок смерті належним їй майном , що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 10.08.2010 року ( а.с. 122-124 т.1) . В звязку з цим не можуть бути прийняті до уваги пояснення свідка ОСОБА_9- секретаря сільської ради, допитаної апеляційним судом, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами експертизи.

З врахуванням наведених обставин суд прийшов до правильного висновку, що при посвідченні вказаного заповіту було порушено вимоги закону, зокрема ст. 1257 ЦК України щодо його форми та посвідчення, а тому такий заповіт є недійсним.

З врахуванням наведених обставин суд обґрунтовано також відмовив і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, оскільки відсутні правові підстави визнання за ним права власності на спадкове майно.

Судова колегія вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційні скарги не містять посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для їх задоволення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 4 лютого 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді О.Є. Меленко

ОСОБА_11