Справа № 22-ц-814/2011 Провадження № Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Гордійко Ю.П. Доповідач - Лазоренко М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 ОСОБА_3М
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8 до комунального закладу „Обласний центр інформаційно-аналітичних технологій та пропаганди здорового способу життя Чернігівської обласної ради про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального закону. Зокрема, апелянт не заперечує проти того, що дійсно, відбулось скорочення її посади, проте судом при розгляді не були враховані вимоги ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої вона має переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими працівниками - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які, як і вона, працюють в секторі підготовки та впровадження програмного забезпечення. Також зазначає, що в судовому засіданні її представник заявляв клопотання про витребування посадової інструкції інженера програміста 1 категорії, адміністратора системи та інженера із застосування компютерних систем для зясування питання про характер виконуваної роботи, проте в задоволенні зазначеного клопотання їй було відмовлено. Зазначене призвело до того, що суд не дослідив даного питання, але дійшов висновку про те, що вказані посади є різними і не можуть порівнюватись при застосуванні ст. 42 КЗпП України.

В судове засідання апелянт не зявилася, в своїй заяві про відкладення розгляду справи поважних причин неявки до суду не навела.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, з огляду на положення ст.ст. 49-2, 40, 42, 43-1 КЗпП України, правомірно звільнив ОСОБА_8 з займаної посади.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає вимогам закону та не суперечить обставинам даної справи.

Зокрема судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом № 109-ВК від 30.11.2010 року ОСОБА_8 звільнена з займаної посади з 01.12.2010 року у звязку з скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Питання про внесення змін до штатного розкладу бюджетної установи було проведено після погодженням з Міністерством охорони здоровя та затвердження управлінням охорони здоровя Чернігівської ОДА. Також відповідач, у відповідності до вимог законодавства про працю, завчасно, більше ніж за 2 місяці, попередив позивачку про наступне звільнення. При вирішенні питання звільнення позивачки, відповідач діяв відповідно до положень ч.1 ст.42 КЗпПУ, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже суд 1 інстанції належним чином дослідив всі наявні в справі докази, на підставі яких дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_8 про скасування наказу від 30.11.2010 року № 109-ВК в частині звільнення та поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем переважного права позивачки на залишення її на роботі порівняно з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 апеляційний суд не може взяти до уваги, так як відповідно до наказів № 82ВК від 15.09.2010 року та наказу № 109-ВК від 30.11.2010 року з 1 грудня 2010 року в центрі була скорочена саме посада інженера-програміста 1 категорії сектору підготовки та впровадження програмного забезпечення відділу впровадження інформаційних технологій, яку обіймала ОСОБА_8 та, яка була звільнена з зазначеної посади у звязку зі скороченням штатів. Посадові обовязки, характер виконуваної роботи ОСОБА_8 та працівників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є різними, що підтверджується посадовими інструкціями. Крім того, позивачці, на виконання наказу від 17.09.2010 року, яким вона була персонально попереджена про наступне звільнення, відповідачем були запропоновані вільні за штатним розписом посади, на зайняття яких вона своєї згоди не надала. Зазначене підтверджується матеріалами справи (а.с. 42-43).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б давали підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду 1 інстанції, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: