АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4825/2011 р. Головуючий 1 інст.: Колесник С.А.
Категорія - «трудові правовідносини» Доповідач : Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Солодкова А.А.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут вогнетривів ім. А.С.Бережного», третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 22 березня 2000 року працювала у Відкритому акціонерному товаристві «Український науково-дослідний інститут вогнетривів ім. А.С.Бережного» на посаді завідувача відділу кадрів та за суміщенням на посаді юрисконсульта. Наказом № 115 від 17 серпня 2009 року було скорочено з 19 жовтня 2009 року посаду завідувача відділу кадрів та юрисконсульта, а наказом № 37-К від 19 жовтня 2009 року її було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки у порушення вимог ст. 49-4 КЗпП відповідач завчасно не повідомив професійну спілку про скорочення штату працівників у звязку з реорганізацією підприємства, якої фактично не відбулось, та не провів консультації щодо запобігання звільненню, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі на посаді завідувача відділом кадрів та юрисконсульта, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2009 року по день ухвалення рішення та 34 130 грн. на відшкодування завданої порушенням її трудових прав моральної шкоди.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що її звільнення є незаконним, оскільки відповідач у порушення вимог трудового законодавства не отримав попередньої згоди на її звільнення профспілкової організації «Промінь», членом якої вона є, завчасно не повідомив професійну спілку про скорочення штату працівників у звязку з реорганізацією підприємства та не довів необхідності та факту здійснення реорганізації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, звільнення позивачки у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП відбулось без порушення вимог трудового законодавства, оскільки позивачка, яку було попереджено за 2 місяці про майбутнє звільнення, відмовилася від переведення на іншу роботу, що є підставою для його звільнення за вказаною нормою КЗпП України.

Судова колегія погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 22 березня 2000 року на посаді завідувача відділу кадрів та за сумісництвом юрисконсульта у Відкритому акціонерному товаристві «Український науково-дослідний інститут вогнетривів ім. А.С.Бережного» (Інститут вогнетривів).

Наказом № 115 від 18 серпня 2009 року «Щодо змін у штатному розписі» було скорочено з 19 жовтня 2009 року посади завідувача відділу кадрів та юрисконсульта.

Наказом № 37-К від 19 жовтня 2009 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГК.

Встановлено, що впроваджений з 01 листопада 2009 року штатний розпис Інституту вогнетривів посад завідувача відділу кадрів та юрисконсульта не містить.

Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Статтею 49-2 КЗпП встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Наказом № 33-К від 18 серпня 2009 року ОСОБА_1 було попереджено про скорочення з 19 жовтня 2009 року посади завідувача відділу кадрів та юрисконсульта, позивачка від підписання цього попередження відмовилась, про що свідчить складений завідувачем планово-виробничого відділу, завідувачем канцелярії та секретарем-оператором акт. 14 вересня 2009 року ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на підприємстві, але позивачка згоди на переведення не надала.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено та не заперечується сторонами, що позивачка не є членом діючої на підприємстві первинної профспілкової організації трудящих металургійної і гірнодобувної промисловості України ВАТ «Український науково-дослідний інститут вогнетривів ім.. ОСОБА_3».

Належних та допустимих доказів того, що вона є членом первинної профспілкової організації працівників науки, виробництва та фінансів «Промінь» позивачкою не надано і матеріали справи не містять, а відмову голови обласної організації профспілки науки, виробництва та фінансів в наданні згоди на розірвання трудового договору зі ОСОБА_1 з підстав недотримання відповідачем встановленого ч. 2 ст. 49-4 КЗпП порядку не можна вважати обґрунтованою.

Установивши, що позивачка за два місяці була попереджена про скорочення займаних нею посад завідувача відділу кадрів та юрисконсульта, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади було проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Частиною 2 статті 49-4 КЗпП встановлено, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання позивачки в якості підстав заявленого нею позову на положення вищевказаної норми закону,, оскільки недотримання відповідачем встановленого ч. 2 ст. 494 КЗпП правила щодо інформування профспілок про скорочення чисельності або штату працівників не є підставою для поновлення на роботі працівника, якого було звільнено у звязку зі скороченням чисельності або штату.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді