Справа № 22-ц-2089/2011 Головуючий у I інстанції Кутовий Ю.С.
Категорія цивільна Доповідач - Лакіза Г. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:Представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області, шляхом виселення вказаних осіб. Крім того, ОСОБА_9 просив стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 600 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1152 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що після смерті батька він як спадкоємець став власником ј частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м.Корюківка Чернігівської області, про що він має відповідні правовстановлюючі документи. Спадкоємцем іншої частини вказаного домоволодіння є ОСОБА_10, але документів про право власності на спадкове нерухоме майно вона до цього часу не оформила. Як йому стало відомо, з 01 червня 2009 року у вказаному домоволодінні проживають ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на підставі усного договору оренди з ОСОБА_10, що перешкоджає йому як законному власнику використовувати вказане житлове приміщення. Його письмові пропозиції звільнити приміщення відповідачі ігнорують.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року позов ОСОБА_9 задоволено частково: усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_9 житловим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області шляхом виселення з нього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 по 128 грн. з кожного в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та по 10 грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також на користь держави по 12 грн. 40 коп. мита. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 просять рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року скасувати та відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

За доводами апеляційної скарги, вимоги про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням регулюються нормами Цивільного кодексу України, але позивач визначив, яким саме шляхом належить усунути перешкоди, і просив виселити їх із жилого приміщення, а тому місцевому суду належало застосувати норми Житлового кодексу Української РСР про виселення, а не норми Цивільного кодексу України про власність. Відповідачі вважають, що вони на законних підставах вселились в жиле приміщення, оскільки вважали, що власником цього житла є ОСОБА_10, яка отримала цей будинок у спадщину за заповітом, і про співвласника цього будинку ОСОБА_9 вони нічого не знали. 10 липня 2009 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 був укладений договір оренди жилого приміщення, що дає їм дозвіл на вселення та користування жилим будинком. Апелянти вважають, що суд необґрунтовано не притягнув до участі у справі ОСОБА_10 в якості третьої особи, а лише допитав її як свідка. За доводами скарги, моральної шкоди позивачу вони не заподіяли, оскільки в будинок вселились не самовільно, а з дозволу ОСОБА_10, і позивач не довів, що йому була заподіяна моральна шкода.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5,, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та ухваленням нового рішення про відмову у зазначеній частині позовних вимог, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що відповідно до рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 27.11.2009 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на ј частину всього нерухомого майна, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області. 17.12.2009 р. ОСОБА_9 зареєстрував право власності на ј частину вказаного нерухомого майна (будинку), а решта ѕ частини зареєстроване за ОСОБА_11, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та довідкою, виданими Корюківським районним комунальним підприємством „Рампа бюро технічної інвентаризації (а.с.5,25).

Зважаючи на наведене та приписи ст.ст. 182, 1299 Цивільного кодексу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_10 не набула право власності на ѕ частини домоволодіння, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області.

Відповідно до ч.1 ст.810 Цивільного кодексу України, передати в оренду житло за договором найму (оренди) може лише власник житла, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_10 не мала права на укладання договору оренди вказаного житлового будинку, а тому наданий відповідачами договір оренди житлового будинку (а.с.16) судом першої інстанції із законних підстав не був взятий за основу судового рішення як недопустимий доказ.

Оскільки відповідачі не є наймачами вказаного житлового будинку та вселились у цей будинок без згоди його власника ОСОБА_9, суд першої інстанції правильно визначив норми матеріального закону, що регулюють питання захисту його прав власника, а доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин норм Житлового кодексу, а не Цивільного, є необґрунтованими.

Оскільки ОСОБА_10 не є власником житлового будинку, доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення її до участі у справі в якості третьої особи не можна визнати слушними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду в частині задоволення позовних вимог щодо усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_9 житловим приміщенням, розташованим по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області шляхом виселення з нього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та в частині розподілу судових витрат.

Проте суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 200 грн. у відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що заподіяння такої шкоди позивачу внаслідок протиправних дій відповідачів не доведено.

Позивачем не заперечувалось, що ОСОБА_10 є спадкоємцем ѕ частин житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області після смерті ОСОБА_11 за заповітом, що вона вчасно звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав.

Також по справі встановлено та визнається позивачем, що відповідачі вселились у будинок з 01 червня 2009 року, тобто ще до того, як за позивачем 27 листопада 2009 року судовим рішенням було визнано право власності на ј частину будинку як за спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині, і ще до реєстрації позивачем права власності в органах БТІ.

Крім того, по справі встановлено, що ОСОБА_10, яка була допитана судом першої інстанції як свідок, переконала відповідачів, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольській, 15 у м. Корюківка Чернігівської області, та уклала з ними договір оренди вказаного житлового будинку (а.с.16).

Суд першої інстанції зазначеним обставинам оцінки не дав, а тому дійшов неправильного висновку щодо стягнення моральної шкоди. Посилання місцевого суду на звернення ОСОБА_9 до органів МВС для вирішення спору не може бути визнано слушним, оскільки до компетенції органів МВС не належить вирішення питання про виселення.

Зважаючи на наведене, рішення суду в частині стягнення з відповідачів 200 грн. у відшкодування моральної шкоди належить скасувати, та відмовити у цій частині позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального закону.

Керуючись ст.ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково, рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: