Справа № 1407/2-520/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2011 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Радєвій Н.В.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 спілки «ОСОБА_5 альянс» про визнання кредитних договорів, договорів поруки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 спілки «ОСОБА_5 альянс» ( далі - КС «ОСОБА_5 альянс») про визнання кредитних договорів та договорів поруки недійними.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем предявлена до них вимога про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 1-С, № 2-С від 19.01.2009 року на загальну суму 1 368 000 грн. 00 коп.

В якості забезпечення виконання даного зобовязання були укладені договори поруки від 30.04.2010 року між відповідачем та позивачкою ОСОБА_4, відповідно до яких остання, на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед відповідачем відповідати по зобовязанням боржника ОСОБА_3, які виникають з умов кредитних договорів № 1-С, № 2-С від 19.01.2009 року, в повному обсязі цих зобовязань.

Проте, фактично кошти за обумовленими кредитними договорами позичальнику не видавались, що є підставою для визнання останніх, в силу положень ст.ст. 202, 203 ЦПК України недійними. Зазначене стосується й договорів поруки.

В судовому засіданні, що проводилося без участі позивачів, їх представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача ОСОБА_2, як в наданому письмовому запереченні, так і в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, пояснивши, що відповідач ОСОБА_3 підписав обумовлені кредитні договори та в матеріалах справи є письмові докази отримання останнім кредитних коштів, тому кредитні договори є дійсними. За такого, відсутні підстави для визнання недійними договорів поруки.

Дослідивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, тобто зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовились.

За правилами ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

ОСОБА_3 недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч.3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

Так, Підставою недійсності правочину є недодержання в момент

вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені

частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього

Кодексу.

Зокрема, ч.5 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З наведеного слідує, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Бажання учасника укласти правочин має бути справжнім і відповідно відображатися в його зовнішніх діях (волевиявленні), тобто бажання і зовнішня поведінка повин ні збігатися.

ОСОБА_3 вбачається з матеріалів справи 19.01.2009 року між КС «ОСОБА_5 альянс» та ОСОБА_3 було укладено кредитні договори № 1 С та № 2-С, відповідно до яких позивальнику було надано кредит на соціальні потреби на загальну суму 1 368 000 грн. 00 коп. ( за кредитним договором №1-С 700 000 грн. 00 коп., за кредитним договором № 2-С 668 000 грн.00 коп. ).

Проте, в судовому засіданні встановлено, що обумовлені кошти позичальник ОСОБА_3 не отримував, що підтверджується вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.07.2011 року, який набрав законної сили 29.07.2011 року. Зазначені обставини приймаються судом в силу ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання обумовлених кредитних договорів недійними є обґрунтованими, отже

підлягають задоволенню.

В якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитними договорами №1-С, № 2-С від 19.01.2009 року були укладені договори поруки від 30.04.2010 року між відповідачем та позивачкою ОСОБА_4

Статтею 546 ЦК України визначено, що порука є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Підстави припинення зобов'язання визначені у ст. 559 ЦК. Так, зокрема, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Тобто, якщо головне зобов'язання втратило силу, то втратила силу і можливість пред'явлення позову по забезпечувальному зобов'язанню.

Проте, враховуючи наявність спору між сторонами з приводу дійсності вищевказаних договорів поруки, на думку суду, є підстави, відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, для захисту вказаного права позивачки шляхом визнання спірних договорів недійсними.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 54 грн. 00 коп.(виходячи з заявлених вимог немайнового характеру: судовий збір у розмірі 17 (08 грн. 50 коп. + 08 грн. 50 коп.) грн. 00 коп., витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду в сумі 37 грн. 00 коп. ), а також витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 спілки «ОСОБА_5 альянс» про визнання кредитних договорів, договорів поруки недійсними - задовольнити.

ОСОБА_5 договори № 1-С, № 2 С, укладені 19.01.2009 року між ОСОБА_5 спілкою «ОСОБА_5 альянс» та ОСОБА_3 - визнати недійсними.

Договори поруки , укладені 30.04.2010 року між ОСОБА_5 спілкою «ОСОБА_5 альянс» та ОСОБА_4 визнати недійсними.

Стягнути з ОСОБА_5 спілки «ОСОБА_5 альянс» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 54 (пятдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 спілки «ОСОБА_5 альянс» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Л.В.Лузан