Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 3218 / 11 Головуючий у 1 інстанції: Щербань Л.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

« 09 » червня 2011 року. м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенко Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3, про захист честі, гідності та ділової репутації. В позові зазначив що він працює на посаді начальника СГСБЕП Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області. Протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_3 звертається до різних інстанцій зі скаргами. В тексті скарг відповідач неодноразово згадує ім'я позивача, в скаргах вказані відомості, що не відповідають дійсності, ображають честь, гідність позивача, негативно впливають на ділову репутацію.

Неправдиві відомості відповідачем зокрема наведені в скарзі від 29.12.2010 року, яка адресована Президенту України. В подальшому зазначена скарга була направлена до ГУМВС України в Запорізькій області та прокуратури Оріхівського району. В скарзі, адресованій Президенту України відповідачка називає позивача грубою, не вихованою людиною, малоосвіченим спеціалістом своєї справи. Називає його корумпованою особою, та посадовою особою, яка прикриває злочинність діянь жителів с. Мирне Чевічелових.

Таким чином, відповідач розповсюдила про нього відомості, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність.

Позивач просить суд визнати недостовірною та негативною інформацію, поширену відповідачем стосовно позивача, яка викладена в скарзі, адресованій як Президенту України так і начальнику ГУМВС України в Запорізькій області, зобов'язати відповідача вибачитися перед позивачем через засоби масової інформації, а саме в Оріхівській районній газеті, в якій спростувати поширену відповідачем інформацію в скаргах, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1700 гривень..

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18.04.2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Визнано недостовірною та негативною інформацію, поширену ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4, яка викладена в скаргах, адресованих Президент України та начальнику ГУМВС України в Запорізькій області , а саме інформації стосовно причетності ОСОБА_4 до отримання хабара, інформацію , що ОСОБА_4 являється «кришою» злочинної діяльності сім'ї Чевічелових, причетний до корупційних діянь та являється некомпетентною особою.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_3 протягом 10 днів з моменту набрання чинності судового рішення, вибачитися перед ОСОБА_4, опублікувавши повідомлення в Оріхівській районній газеті , в якій спростувати інформацію щодо причетності ОСОБА_4 до корупційних дій та злочинної діяльності та відомості, що ОСОБА_4 являється некомпетентною особою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1700 гривень.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення цим вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і вразі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Судом установлено, що 29 грудня 2010 року на адресу Президента України та начальника УМВС України в Запорізькій області надійшла скарга, в якій відповідачка висловила свою думку про поведінку начальника СГСБЕП Оріхівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4 і просила вжити заходи реагування.

Отже, звернення до правоохоронного та державного органу із скаргою про неправомірні дії ОСОБА_4, оскільки ці органи наділені владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, а президент України відповідно до ст.. 102 Конституції України є гарантом прав і свобод людини і громадянина, не можна розцінювати як поширення неправдивих відомостей, оскільки не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Крім того, як убачається зі змісту скарг, наведені в них висловлювання є оціночними судженнями відповідачки, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, які мали місце в діяльності позивача на вищезазначеній посаді.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5А про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР ( справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року № 8-рн2003 ), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, мають бути готовими до критичного реагування суспільства.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.. 34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.. 10 Європейської конвенції « Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст.. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

З урахуванням викладеного у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Суд на зазначені положення закону уваги не звернув і зобовязав вибачитися відповідачку, опублікувавши повідомлення в Оріхівській районній газеті.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно й правильно, але допущено порушення в застосуванні норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст.303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2011 року по цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: