АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-102/ 2011 р Головуючий 1 інст.- Курганникова О.А.
категорія: договірна Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритосму всудовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Мегабанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «Мегабанк» звернулось до суду з позовом (який неодноразово уточнювало) до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В остаточному варіанті позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 74ПВ/2007 від 28.02.2007 р. в розмірі 243 725 грн.,заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 41 333 грн.,штраф та пеню у розмірі 23 194 грн., судові витрати у розмірі 1730 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" суму штрафу за порушення умов іпотечного договору за № 74ПВ/2007-3 від 28.02.2007 року у розмірі 36443 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28.02.2007 р. був укладений кредитний договір № 74ПВ/2007 між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 заяким останньому був наданий кредит в сумі 37 054 доларів США на споживчі цілі на строк до 27.02.2012 р., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 13,5%

річних.

Додатковою угодою № 6 від 30.11.2007 р. до кредитного договору була зменшена сума кредиту до 31 524 доларів 93 центів США, подовжений строк користування кредитними коштами до 27.02.2017 р. та зменшена процентна ставка за користування кредитними коштами до 12% річних.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору, в редакції Додаткової угоди, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами в розмірі, передбаченому Договором.

На порушення прийнятих зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не повернув грошові кошти згідно з графіком платежів, тому станом на 22.12. 2009 р. прострочена сума заборгованості становить 35766,45 доларів США та 23 194,68 грн. з урахуванням заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами за період з 01.06.2008р. по 30.11.2009 р., суми штрафу та пені, нарахованих згідно з п.п. 7.1 та 7.2. договору за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати ануїтетних платежів.

Зазначав, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2А, між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 64-236-П від 28.02.2007 р. за умовами якого ОСОБА_4 поручилась перед ВАТ «Мегабанк» за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору та зобов'язалась відповідати за порушення ним зобов'язань.

Також, для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, між Позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 64-237-П від 28.02.2007 р. згідно якого ОСОБА_3. поручилась перед ВАТ «Мегабанк» за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору та зобов'язався відповідати за порушення ним зобов'язань.

Представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти позову, посилаючись на те, що остаточна сума заборгованості за вищезазначеним кредитним договором розрахована невірно, оскільки з нарахувань заборгованості за кредитним договором не зрозуміло які кошти, сплачені ОСОБА_2, пішли на погашення тіла кредиту, а які - на погашення процентів. Зазначали також, що позивач не мав права надавати кредит в іноземній валюті.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року стягнуто на користь ПАТ "Мегабанк" з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором № 74ПВ/2007 від 28.02.2007 р. в розмірі 243 725 ,55 грн., по 81 241 ,85грн. з кожного; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 41 333 грн. 06 коп. ,по 13 777 грн. 69 коп. з кожного; штраф та пеню у розмірі 23 194 грн. 68 коп, по 7731,56 грн. з кожного та судові витрати в сумі 1730 грн., по 576,67 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Мегабанк" сумму штрафу за порушення умов іпотечного договору № 74 ПВ/2007-з від 28.02.2007 р.у розмірі 36443,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просять скасувати вказане рішення районного суду та повернути справу до цього ж суду.

Вказують, що при розгляді справи судом не враховано, відсутність у кредимтному договорі детального розпису кредиту, реальної процентної ставки та порядку обчислення щомісячних платежів, у зв'язку з чим позивачем не доведено правильність розрахунку заборгованості за кредитом. Розрахунки ж ОСОБА_2, зроблені ним самостійно, не співпадають з розрахунками позивача.

Посилаються на те, що Банком порушені вимоги ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів щодо попереднього інформування споживача перед укладанням кредитного договору про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Зазначають, що що позивач не мав права на час укладення кредитного договору надавати кредит в іноземній валюті.

Вказують на безпідставну відмову суду у обєднанні позову банку з їх позовом про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 28.02.2008 р. між ВАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 74ПВ/2007 за умовами якого ОСОБА_2 були надані кредитні кошти в сумі 37054 доларів США на споживчі цілі на строк до 27.02.2012 р., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 13,5% річних.

Додатковою угодою № 6 від 30.11.2007 р. до цього кредитного договору зменшена сума кредиту до 31 524 доларів 93 центів США, подовжений строк користування кредитними коштами до 27.02.2017 р. та зменшена процентна ставка за користування кредитними коштами до 12% річних. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 1.6. Договору ( в редакції Додаткової угоди) визначення сукупної вартості Кредиту та реальної процентної ставки, а також графік платежів наведено у Додатку, який є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору, зміненого Додатковою угодою, ОСОБА_2 зобов'язався своєчасно та в повній сумі сплачувати ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди за Кредитним договором на передбачених Договором умовах.

Згідно з п. 4.2. Кредитного договору, зміненого Додатковою угодою, погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за Договором ОСОБА_2 здійснює ануїтетними платежами, оплата яких повинна здійснюватися ОСОБА_2 щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, зміненого Додатковою угодою, розмір ануїтетного платежу (крім останнього) складає 474,79 (чотириста сімдесят чотири) дол. США 79 центів.

На порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не сплачені ануїтетні платежі за період з 01.07.2008 р. по 31.10.2008 р. в розмірі 1 980,72 доларів США (еквівалент складає 11 449,35 грн.) з яких: 821,06 дол. США (еквівалент складає 4 746,06 грн.) - заборгованість за кредитом, що підтверджується випискою з рахунку № 5; а також 1 159,66 дол. США (еквівалент становить 6 703,30 грн.) -заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами за період з 01.06.2008 р. по 31.10.2008 р. що підтверджується виписками з рахунків № 5 та № 45.

Загальна сума залишку кредиту станом на 22.12.2009 р. становить 35766,45 доларів США (еквівалент 344696 грн. 69 коп.).

Згідно з п. 7.2. Договору за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати ануїтетних платежів ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ПАТ «Мегабанк» штраф в розмірі 10 % від несвоєчасно сплаченої суми. Сума штрафу, нарахованого згідно з п. 7.2. Кредитного договору, становить 1 144,94 грн.

Відповідно до ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Взяті на себе зобов'язання позивач виконав, а відповідач ОСОБА_2 в порушення вимог ст.ст. 526,530 ЦК України та умов кредитного договору не повернув грошові кошти згідно з графіком платежів, тому станом на 22.12.2009 р. прострочена сума заборгованості становить 35766,45 доларів США (еквівалент згідно курсу, встановленого Національним Банком України - 344696 грн. 69 коп.)

Зазначені розрахунки відповідають вимогам ст.ст. 1049-1050 ЦПК України та вимогам вищевказаного кредитного договору.

Виходячи з наведеного, суд на підставі ст.ст. 610, 629, 642 ЦК України обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_2 порушені зобовязання за договором, які є обовязковими для сторін.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, дострокове повернення позивачу всієї частини позики, що залишилася, та процентів відповідає вимогам закону.

На підставі ст. 549 ЦК України та вимог кредитного договору суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача штрафу в звязку з порушенням боржником зобовязання про повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом.

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянтів про порушення позивачем вимог ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що Банк перед укладенням кредитного договору з ОСОБА_2 надав йому в письмовій формі для ознайомлення інформаційний лист про умови кредитування, а також розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з яким відповідач ознайомився, поставивши свій підпис. Крім того, ОСОБА_2 отримав від банку графік платежів, який є невідємною частиною кредитного договору.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав права на час укладення кредитного договору надавати кредит в іноземній валюті.

Згідно із пунктом 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстроване у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028) використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

З матеріалів справи вбачається, що Національний банк видав позивачу 29.12.2001 року банківську ліцензію за № 163 та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями за № 163-3 від 04 липня 2002 року.

У звязку із цим надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу жодною зі сторін кредитного договору.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 64-236-П від 28.02.2007 р. за умовами якого ОСОБА_4 поручилась за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору та зобов'язалась відповідати за порушення ним зобов'язань.

Також для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 28.02.2007 р був укладений договір поруки № 64-237-П за умовами якого ОСОБА_3 поручилась за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору та зобов'язався відповідати за порушення ним зобов'язань.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином рішення районного суду про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно заборгованості за кредитом, відсотками та пені відповідає вимогам закону.

Між тим з урахуванням вищенаведеного судова колегія вважає зайвим посилання в резолютивній частині рішення суду на стягнення вищезазначених сум (крім солідарного стягнення) на їх дольове стягнення з визначенням суми з кожного відповідача.

Судова колегія також не вбачає підстав вважати, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 123 ЦПК України, оскільки розгляд зазначеної справи по суті вже відбувся на час заявлення такого клопотання.

У звязку з наведеним судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що є підставою відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: