Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 1842/ 2011 р. Головуючий у 1 інстанції: Бойчева Н.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.

Суддів: Стрелець Л.Г.

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа КП Якимівське БТІпро визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа КП Якимівське БТІпро визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно.

В позові зазначала, що 30.04.2010 року між нею та відповідачем було укладено договір № 1-10 купівлі-продажу, відповідно якого ОСОБА_4 продав, а вона придбала кафе-бар А-1, будинок для відпочинку Б-1, будинок для відпочинку В-1, навіс № 1, замощення № 2, огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130 по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина. Після укладання договору купівлі-продажу у письмовій формі, вона мала намір здійснити його нотаріальне посвідчення, однак їй це не вдалося, по причині відсутності державної реєстрації майна.

Відповідно до технічного опису, складеному КП Якимівське БТІ, до придбаного майна належить: будівля кафе бару А-1, яка складається із металевих стін, металевих перегородок, металевого даху та деревяної підлоги, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинок для відпочинку Б-1, що складається із деревяних стін, деревяних перегородок та деревяного даху, загальною площею 20,6 кв. метри, внутрішня площа приміщення будинку для відпочинку - 18,2 кв. метри; будинок для відпочинку В-1, що складається із металевих перегородок, металевого даху та деревяної підлоги, загальною площею 22,4 кв. метри, внутрішня площа приміщення 19,7 кв. метри; навіс № 1, що складається із металевого шиферу; замощення (літня площадка) № 2, що складається із залізобетонних плит та огородження № 3.

На підставі вищевикладеного позивач просила, визнати договір № 1-10 купівлі-продажу майна від 30 квітня 2010 року, укладеного між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсним.

Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на придбане нерухоме майно, яке складається із кафе бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина.

Зобовязати КП Якимівське БТІзареєструвати право власності на придбане нерухоме майно, яке складається із кафе-бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Ввизнано договір № 1-10 купівлі-продажу майна від 30 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на придбане нерухоме майно, яке складається із кафе бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина.

Зобовязано комунальне підприємство Якимівське БТІзареєструвати за ОСОБА_3 право власності на придбане нерухоме майно, яке складається із кафе-бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина.

Не погоджуючись з рішенням суду, Прокурор Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Застосувати поворот виконання рішення шляхом зобовязання Комунального підприємства Якимівське БТІскасувати державну реєстрацію на обєкти нерухомості кафе-бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентиназареєстрованих за ОСОБА_3.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного будинку та виконали його, а тому укладений договір може бути визнаний дійсним з підстав, передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Проте ухвалене рішення вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України не відповідає, оскільки суд, хоча і керувався ст.ст. 220,657 ЦПК України, проте вирішив спір не у відповідності до її змісту та не застосував ст.ст. 640,657 ЦК України .

Із матеріалів справи вбачається, що позов предявлено про визнання дійсним договору купівлі продажу та визнання права власності на придбане нею нерухоме майно, яке складається кафе бару А-1, загальною площею 49,4 кв. метри,; будинку для відпочинку Б-1, загальною площею 20,6 кв. метри; будинку для відпочинку В-1, загальною площею 22,4 кв. метри; навісу № 1; замощення № 2; огородження № 3, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :11:001:0130, по вул. Коса Федотова в смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької області, між територіями баз відпочинку Літота Баркентина.

Сторони в нотариальному порядку договір не уклали.

Між тим, згідно з вимогами статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення двостороннього договору передбачені ст. 220 ЦК україни.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Як розяснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Відповідно до положень ст. ст.317,319,. 655, 658 ЦК не може бути предметом договору купівлі-продажу нерухоме майно, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору.

У відповідача на момент укладення договору було відсутнє право власності на спірний обєкт нерухомості, що не заперечують сторони.

Таким чином, договір не міг бути оформлений в нотаріальному порядку.

Проте суд на ці вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову .

Оскільки фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції вірно, але неправильно застосовані норми матеріального закону, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України судове рішення скасувати й постановити нове рішення про відмову в позові .

Відповідно ч.1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи, що на час розгляду судовою колегією даної справи апелянтом не надано суду відомостей про наявність реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3, підстав для здійснення повороту виконання рішення суду на підставі вимог ст. 380 ч.1 ЦПК України немає.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Рішення суду першої інстанції має бути скасовано з ухваленням нового рішення по справі, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309,313,316,317 ЦПК України , колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 07червня 2010 року в цій справі скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: