АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-1175/ 2011р. Головуючий 1 інст. Остапчик С.В.
категорія спадкування Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

01 березня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.

суддів Кукліної Н.О., Черкасова В.В.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2010 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Московської районної в місті Харкові ради, за участі третіх осіб - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Третьої Харківської державної нотаріальної контори про визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини та визнання права власності на в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова про визнання за нею права власності на ? частину будинку № 42 по Салтівському шосе в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 та брата ОСОБА_6

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова про визнання за нею права власності на ? частину будинку №42 по Салтівському шосе в м.Харкові в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що після смерті її матері- Куліченко Т.П., померлої 05.03.1989 року вона успадкувала 3/8 частини спірного будинку шляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала в ньому, а її рідний брат ОСОБА_6 спадщину не прийняв, відповідної заяви до нотаріальної контори не подавав. Інших спадкоємців у ОСОБА_5 не було. 11.08.1995 року помер її брат ОСОБА_6 після смерті якого вона також в такий самий спосіб прийняла спадщину в розмірі 1/8 частини спірного будинку, а інші спадкоємці ОСОБА_6 спадщину не прийняли. Таким чином, вона в порядку спадкування прийняла загалом ? частину цього будинку у спадщину.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, висунувши зазначені позовні вимоги також до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виконавчого комітету Московської районної ради м.Харкова, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є синами ОСОБА_6 та як спадкоємці першої черги не прийняли спадщину після смерті їх батька, а її брата ОСОБА_6, а інших спадкоємців на цю частину спадщини не було, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували частково проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання за кожним з них права власності на 3/32 частини спірного будинку після смерті їх батька ОСОБА_6, які останній успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5, якій належало 3/8 частин спірного будинку. Після доповнення позовних вимог просили визнати за кожним право власності ще на 1/16 частину спірного будинку, яка належала їх батьку ОСОБА_6П, тобто за кожним визнати право власності на 5/32 частин спірного будинку.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, а ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними відмови від прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_6 на користь їх матері ОСОБА_8 та визнати за ними права власності в порядку спадкування на цю частку спадщини. В обгрунтування позову зазначили, що вони як спадкоємці першої черги мали бажання уступити свої частки у спадковому майні іншому спадкоємцю першої черги - їх матері ОСОБА_8, як дружині спадкодавця, але не знали, шо шлюб між батьком та матір'ю був розірваний, при цьому в паспорті матері була відмітка про реєстрацію шлюбу з батьком, відміток про його розірвання в паспорті не було. Таким чином, вони не знали про факт розірвання між батьками шлюбу, про що дізнались після подачі позову ОСОБА_1, і вважали, що їх мати дійсно є дружиною батька, і задля уникнення поділу спадкового майна на велику кількість часток, мали намір оформити спадщину тільки на матір, про що у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 разом з нею звернулись до нотаріальної контори. Після уточнення позовних вимог остаточно просили визнати недійсними відмови від спадщини як такі, що вчинені внаслідок помилки, визнати за кожним по 5/32 частини спірного будинку, додатково вказавши, що після смерті їх батька ОСОБА_6, незважаючи на вчинену під впливом помилки відмову від прийняття частини спадщини на користь матері, фактично прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння майном, що належало їх батьку.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2010 року позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/16 частки житлового будинку № 42 по Салтівському шосе в м.Харкові після смерті ОСОБА_5. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною відмову ОСОБА_2 від 28.11.1995р. від прийняття спадщини на користь ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 5/32 часток будинку по Салтівському шосе, буд.42 в м. Харкові після смерті батька ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом. Визнано недійсною відмову ОСОБА_3 від 18.12.1995р. від прийняття спадщини на користь ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/32 часток будинку по Салтівському шосе, буд.42 в м. Харкові після смерті батька ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом.

На це рішення ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, та відмовити в задоволенні зустрічного позову. В обґрунтування своєї скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, відповідно до ст.303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановлюючи рішення, суд виходив з того, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 довела, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_5 При цьому її доводи, що тільки вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 і тільки вона прийняла спадщину, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. За зустрічним позовом позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довели, що після смерті ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 спадщину прийняв також і її брат , а їх батько ОСОБА_6, який разом з тим був власником 1/8 частки цього житлового будинку. Тобто ОСОБА_1 стала власницею 3/16, а ОСОБА_6 5/16 частин вказаного житлового будинку. Позивачі за зустрічним позовом також довели, що після смерті їх батька ОСОБА_6 вступили у володіння та управління його майном, а відмову від спадщини на частку будинку, яка йому належала, на користь своєї матері вчинили під впливом помилки, оскільки вважали, що матір є дружиною померлого батька, про що зазначили у відповідній заяві про відмову від спадщини, спадкова справа була заведена на неї, і не знали, що шлюб між батьками був розірваний. Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги після смерті брата, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 першої черги майна ОСОБА_6, то саме спадкоємці першої черги є власниками його майна в порядку спадкування. За таких обставин, суд визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті матері на 3/16 частини житлового будинку і за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кожним на 5/32 частин житлового будинку.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони правильні, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовим розглядом встановлено, що після смерті 05 березня 1989 року ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 3/8 частин садиби за адресою м.Харків, вул.Салтівське Шоссе, б.42. Спадкоємцями першої черги були її діти: донька ОСОБА_1 і син ОСОБА_6, який був власником 1/8 частини садиби та проживав за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки як свідчать матеріали справи мати і син були співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями в якому поділ в натурі між ними не здійснювався, а тому кожен з них користувався в цілому житловим будинком із загальним входом і спільною кухнею.

Крім того, матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_6, після смерті матері в 1991 році звертався до комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» із заявою про здачу в експлуатацію самовільних будівель що підтверджує факт прийняття ним фактично спадщини зразу після смерті ОСОБА_5

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що діти дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_6П в рівних частинах успадкували майно своєї матері ОСОБА_5

З огляду на зазначене, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/8 частини садиби після смерті матері не має.

Що стосується 1/8 частини садиби, що належала на праві власності ОСОБА_6, то суд 1 інстанції також правильно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки судовим розглядом встановлено, що спадкове майно успадкували діти померлого ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Так, право на спадщину 1/8 частини садиби відкрилося 11 серпня 1995 року в день смерті ОСОБА_6 Його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовилися від спадщини на користь своєї матері, яку вважали також спадкоємцем після смерті свого чоловіка. Але, як зясувалось пізніше батьки розірвали шлюб і судом обґрунтовано визнано відмову недійсною, оскільки відмовитися від спадщини можна лише на користь інших спадкоємців, до кола яких ОСОБА_8 не входила (ст.553 ЦК України 1963 року). За таких обставин нотаріус зобов'язаний був роз'яснити іншим спадкоємцям про те, що за законом відмова від спадщини можлива тільки на користь іншого спадкоємця, а відмова на користь іншої особи неможлива, оскільки не відповідає закону, а також роз'яснити про зміст та наслідки відмови від спадщини не на користь іншого спадкоємця (ст. 5 Закону "Про нотаріат", що діяв на той час, п.п.5, 24, 28 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.94 № 18/5).

Таким чином суд 1 інстанції правильно встановив, що відмова позивачів від спадщини на користь ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.553 ЦК України ( ред. 1963 р.) в частині відмови від спадщини на користь іншого спадкоємця, що має наслідком її недійсність в силу ст.48 ЦК України ( ред.1963 р.) , а також така відмова вчинена внаслідок помилки, що має істотне значення, що згідно ст.56 ЦК України (ред. 1963 р.) є підставою для визнання її недійсною.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними їхніх відмов від спадщини на користь ОСОБА_8 та визнання за кожним права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Факт прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 протягом шести місяців його синами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні . Судом наведені підстави і обґрунтування нормами матеріального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують

В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді