Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа №2-67/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2011 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Ільяшук А.В.,

При секретарі Войнікової Л.Ф.,

За участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сейп Автотранс», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, ціна позову 13 131,58 гривен, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2010 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 13 131,58 гривен страхового відшкодування в порядку регресу та судові витрати по справі: судовий збір у сумі 131,32 гривна та ІТЗ судового процесу у сумі 120 гривен. Протокольною ухвалою суду від 18.02.2011 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача, за ініціативою суду для повного і всебічного зясування обставин справи, залучені ОСОБА_4 другий учасник ДТП, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сейп Автотранс», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО». Свої позовні вимоги ВАТ СТ «Гарантія» мотивує тим, що 29 липня 2009 року у м.Одеса по вул. Балківській сталося ДТП зіткнулися автомобілі «Опель Астра», д/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3. ДТП сталося з вини водія ОСОБА_3, на якого працівником ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо порушення вимог ПДР. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.09.2009 року по справі №3-1678/09 відповідача було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), у звязку з чим на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривен. Згідно Договору №5-2588-04/08 добровільного страхування наземного транспорту від 02 грудня 2008 року позивач мав зобовязання перед ОСОБА_4 по відшкодуванню вартості матеріальних збитків, спричинених автомобілю «Опель Астра» (д/н НОМЕР_3), що виникли внаслідок вищезгаданої ДТП. Як вбачається з висновку №469 від 20.08.2009 року ФОП ОСОБА_5, що має кваліфікацію судового експерта, вартість матеріальних збитків, завданих ОСОБА_4, як власнику застрахованого автомобіля, зазначеного вище, внаслідок ДТП, складає 13465,69 гривен. З врахуванням умов договору добровільного страхування наземного транспорту №5-2588-04/08 від 02.12.2008 року була застосована франшиза 0,5% від страхової суми, що склала 334,11 гривен, що підтверджується страховим актом №5-769-04/09 від 04.09.2009 року. Таким чином, загальна сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті ВАТ СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_4 складала 13465,69 - 334,11 = 13131,58 гривен. На виконання своїх договірних зобовязань перед власником автомобіля «Опель Астра», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_4, що зазнав збитків за наслідками вищезгаданої ДТП з вини відповідача, позивач сплатив на користь ОСОБА_4 відшкодування у розмірі 13131,58 гривен, що підтверджується платіжними дорученнями: №311 від 04.09.2009 року про сплату 2800 гривен; №313 від 08.09.2009 про сплату 4500 гривен; №315 від 06.10.2009 про сплату 5881,58 гривен та листом начальника 3-го Одеського відділення Одеської дирекції «ОСОБА_6 Аваль». Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, позивач вважає, що виконавши свої зобовязання перед ОСОБА_4, він набув його права вимоги до ОСОБА_3, як до особи, що заподіяла шкоду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнав частково, посилаючись на те, що ОСОБА_3 на час скоєння ДТП 29.07.2009 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сейп Автотранс», якому належав автомобіль марки «Дачія», держномер ВН3569СА та керував даним транспортним засобом на законних підставах. Між ТОВ «Сейп Автотранс» та ПрАТ «СК ВУСО» був укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності, а тому перед позивачем має відповідати страховик. Відмову у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК ВУСО» представник відповідача вважає незаконною та просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача франшизу у сумі 510 гривен, посилаючись на норми ст.1194 ЦК України, в іншій частині позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, будучи належним чином сповіщеним про час, дату і місце його проведення, своїх пояснень чи заперечень, щодо позову не надав, самостійних вимог не предявив. Третя особа ТОВ «Сейп Автотранс» у судове засідання неодноразово не зявився, будучи належним чином сповіщеним про час, дату і місце його проведення, своїх пояснень чи заперечень, щодо позову не надав, самостійних вимог не предявив. До матеріалів справи долучені пояснення ТОВ «Сейп Автотранс» на запит представника відповідача. Третя особа ПрАТ «СК ВУСО» у судове засідання не зявився, будучи належним чином сповіщеним про час, дату і місце його проведення, надав пояснення і заперечення, щодо позову, самостійних вимог не предявив, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ним не визнано подію ДТП страховим випадком з підстав, викладених у запереченні, та відмовлено у виплаті страхового відшкодування по факту ДТП від 29.07.2009 року, що підтверджується страховим Актом №4792-24 від 27.12.2010 року. Вказане рішення не оскаржено та є чинним на сьогоднішній день (а.с.101-111).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.10 ЦПК 1) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; 2)сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; 3) кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі,що набрав законної сили,або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду,що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено наступне. 29 липня 2009 року у м.Одеса по вул. Балківській сталося ДТП зіткнулися автомобіль НОМЕР_4, який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіль НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3, який належить на праві власності ТОВ «Сейп Автотранс», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 149137. ДТП сталося з вини водія ОСОБА_3, на якого інспектором ДАІ було складено протокол серії АБ №138168 від 29.07.2009 року про адміністративне правопорушення, щодо порушення вимог п.13.1 ПДР України. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.09.2009 року по справі №3-1678/09 відповідача було визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), у звязку з чим на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривен (а.с.4). Згідно Договору №5-2588-04/08 добровільного страхування наземного транспорту від 02 грудня 2008 року позивач мав зобовязання перед ОСОБА_4 по відшкодуванню вартості матеріальних збитків, спричинених автомобілю «Опель Астра» (д/н НОМЕР_3), що виникли внаслідок вищезгаданої ДТП (а.с.5-8). Як вбачається з висновку №469 від 20.08.2009 року ФОП ОСОБА_5, що має кваліфікацію судового експерта, вартість матеріальних збитків, завданих ОСОБА_4, як власнику застрахованого автомобіля, зазначеного вище, внаслідок ДТП, складає 13465,69 гривен (а.с.9-12). З врахуванням умов договору добровільного страхування наземного транспорту №5-2588-04/08 від 02.12.2008 року була застосована франшиза 0,5% від страхової суми, що склала 334,11 гривен, що підтверджується страховим актом №5-769-04/09 від 04.09.2009 року (а.с.13). Таким чином, загальна сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті ВАТ СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_4 складала 13465,69 - 334,11 = 13131,58 гривен. На виконання своїх договірних зобовязань перед власником автомобіля «Опель Астра», д/н НОМЕР_1, ОСОБА_4, що зазнав збитків за наслідками вищезгаданої ДТП з вини відповідача, позивач сплатив на користь ОСОБА_4 відшкодування у розмірі 13131,58 гривен, що підтверджується платіжними дорученнями: №311 від 04.09.2009 року про сплату 2800 гривен; №313 від 08.09.2009 про сплату 4500 гривен; №315 від 06.10.2009 про сплату 5881,58 гривен та листом начальника 3-го Одеського відділення Одеської дирекції «ОСОБА_6 Аваль» (а.с.14-16). Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, позивач правомірно вважає, що виконавши свої зобовязання перед ОСОБА_4, він набув його права вимоги до ОСОБА_3, як до особи, що заподіяла шкоду.

Судом досліджено посилання відповідача на те, що він не повинен відповідати перед позивачем, оскільки цивільна відповідальність його автомобіля також була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО»», яка неправомірно, без законних підстав відмовила у виплаті страхового відшкодування. Доводи відповідача в цій частині спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Як вбачається із заперечення третьої особи ПрАТ «СТ «ВУСО», між ПрАТ «СК «ВУСО»» (Страховик) і ТОВ «СЕЙП АВТОТРАНС» (страхувальник) було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/3207374 від 18.07.09 року (далі Поліс), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_5. Даний Поліс є договором І типу, тобто застрахованою вважається відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації ТЗ будь-якою особою, що експлуатує його на законних підставах (п.15.1 ст.15 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю застрахованого ТЗ і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст.6 Закону). Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону власниками ТЗ, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних ТЗ на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують ТЗ на інших законних підставах. 29.07.2009 року дійсно сталася ДТП за участю забезпеченого ТЗ автомобіля НОМЕР_5, що належить Страхувальнику. Відповідно до п.33.1.2 ст.33 Закону учасники ДТП зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. На виконання вимог Закону представник страхувальника повідомив страховика про настання події, але надав документи, які не були визнані належними, зокрема, не визнано, що ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_5 на законних підставах, оскільки він не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сейп Авторанс», а договір оренди автомобіля був складений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, подорожні листи службового автомобіля №219 від 28-29.07.2009 року не відповідають вимогам закону про їх оформлення та містять різні відомості та реквізити (а.с.108,109,110,111). Страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ВАТ СТ «Гарантія» по факту ДТП від 29.07.2009 року, що підтверджується страховим актом №4792-24 від 27.12.2010 року (а.с.113). У листі за вих.№07-16/06/11, на імя представника відповідача ОСОБА_2, ТОВ «Сейп Автотранс» підтвердило, що з вини працівника підприємства, в посадові обовязки якого не входить підготовка такого роду документів, надані до страхової компанії документи були помилково сплутані.

На сьогоднішній день ні ОСОБА_3, ні ТОВ «Сейп Автотранс» не оскаржили дії Пр АТ «СК «ВУСО»» про відмову у виплаті страхового відшкодування, а тому у суду немає підстав вважати ці дії неправомірними. Вищевикладене свідчить про те, що відсутнє право вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, за Полісом, укладеним з ПрАТ «СК «ВУСО»». Відшкодовувати шкоду повинна винна особа ОСОБА_3, підстав для субсидіарної відповідальності страховика суд не вбачає.

Посилання представника відповідача на те, що з ОСОБА_3 суд має стягнути суму франшизи 510 гривен, не відповідає вимогам ст.1194 ЦК України, оскільки відповідно до вимог цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, а саме ОСОБА_4, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди має право вимагати з винної особи сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Такої вимоги ОСОБА_4 не заявив.

Згідно вимог ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не передбачений законом.

Позовні вимоги основані на законі та підлягають задоволенню повністю.

На користь позивача підлягає стягненню державне мито у сумі 131,32 гривен та ІТЗ розгляду справ у суді у сумі 120 гривен.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, на підставі статей 993, 1166, ч.1 ст.1191, ст.1194 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Відкритого акціонерного товариства Страхове товариство «Гарантія» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Відкритого акціонерного товариства Страхове товариство «Гарантія», яке розташоване за адресою: 01601, м.Київ, Печерський узвіз,3 (, п/р 9 в ВАТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 328351) грошові кошти, а саме страхове відшкодування в порядку регресу, у сумі 13131,58 гривен (тринадцять тисяч сто тридцять одну гривну 58 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати по справі: судовий збір у сумі 131,32 гривен та ІТЗ судового процесу 120 гривен.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення. Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.В.Ільяшук.