АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 9868/2011
Категорія - зобов'язання вчинити дії
Головуючий 1 інстанції - Стригуненко В.М.
Доповідач - Карімова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В., суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б., розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від ЗО червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

07 червня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати діяльність відповідача незаконною та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області провести з 01 січня 2004 року перерахунок та виплату заборгованості з державної пенсії у відповідності до щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову, за його безпідставністю. Позивач просив при розгляді справи також застосувати наслідки пропуску без поважних причин строку позовної давності.

Розгляд справи відбувся за відсутністю сторін.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року позов задоволений частково. Визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області по невиконанню перерахунку пенсії позивачу до ст.ст. 50, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано УПФУ в Балаклійському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 22 травня 2008 року. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Управлінням пенсійного фонду ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Справу в апеляційній інстанції просить розглядати без участі його представника.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що позивач віднесений до другої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі чого з 1999р. знаходиться на обліку та отримує пенсію у відповідача, який за заявою позивача відмовив йому у перерахунку основної та додаткової пенсії за шкоду здоровя за вищевказаний період.

У статті 49 Закону N 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, ' встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. При цьому обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ (далі - Закон України N 1058-ІУ).

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України N 1058-ІУ встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону України N 1058-ІУ не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України N 796-ХІІ, оскільки чинними законами України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Виходячи з принципу юридичної визначеності, який є складовою частиною Конституційного принципу верховенства права (ст. 8) суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення відповідача проти такого застосування мінімального розміру пенсії.

Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України N 796-ХІІ у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Отже, по справі безспірно встановлено право позивача на призначення та виплату пенсій у розмірах, встановлених вищезгаданим законом, яке гарантується ст. 46 Конституції України, якою передбачено право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору суд першої інстанцій виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами обґрунтовано визнав, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону N 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Також правильно судом першої інстанції не взято до уваги заперечення пенсійного фонду з посиланням на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки реалізація такого права Кабінетом Міністрів України виходячи із конституційного принципу верховенства права не повинна обмежувати змісту та обсягу прав позивача на отримання пенсій відповідно до розмірів, встановлених Законами України.

Вирішивши справу правильно по суті, суд першої інстанції помилково задовольнив позов за період більше ніж за один рік.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,

свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду згідно штампу на юзовній заяві 07.06.2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених тконом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З огляду на це, судова колегія дійшла висновку, що рішення підлягає зміні, а позов задоволенню лише за період з 07 червня 2009 року. В іншій частині позов залишається без розгляду.

В частині відмови в задоволенні позову, постанова в апеляційному порядку не переглядалась.

Керуючись ст. 99, 100, 195, 195-1, 196, п. 1 ч. 1 ст.197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, 207 КАС України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 30 червня 2010 року змінити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії - перерахунок пенсії за період з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 22 травня 2008 року до 07..06.2009 року - залишити без розгляду.

В частині задоволення позову за період з 07 червня 2009 року - рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді