Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-237/2011р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

судді Коцюрби М.П.

за участю секретаря Сапалової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.12.2005 року ОСОБА_1 за результатами проведення торгів, після проведення повного розрахунку за придбане майно отримала акт державного виконавця про проведені прилюдні торги. На підставі цього акта нотаріус видав їй свідоцтво про придбання майна і ця нерухомість, а саме 2/10 частини будинку в м. Вишневе по вул. Котовського, 31 Києво-Святошинський район Київської області, була нею зареєстрована в органах БТІ у встановленому законодавством порядку. Оскільки дане майно раніше належало ОСОБА_4, то він разом із своєю сім'єю проживав та був зареєстрований за даною адресою.

Після реєстрації права власності на 2/10 частини будинку в м. Вишневе по вул. Котовського 31, Києво-Святошинського району Київської області 16.03.2006 року та 13.04.2010 року Позивач предявила вимогу до ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку в РУ ГУМВС України та виселення всіх громадян, що мешкають в належній їй частині будинку.

ОСОБА_4 та члени його сім'ї проігнорували дану вимогу та не виселились із будинку в добровільному порядку.

ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання незаконними акту Державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області від 26.01.2006 року про проведення прилюдних торгів та Свідоцтва від 17.02.2006 року про придбання майна ОСОБА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2008 року у справі № 2-1337/2008, яке вступило в законну силу, ОСОБА_3 в позові було відмовлено.

Тому ОСОБА_1 просила суд виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 2/10 частин будинку в м. Вишневе, вул. Котовського 31, Києво-Святошинський район Київської області.

22.09.2010 року були подані письмові заперечення проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1. ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 на момент подання позовної заяви не являється власником 2/10 будинку по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, а тому не має права вимагати усунення перешкод у користуванні даним жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації.

Як зазначає ОСОБА_3 Апеляційний суд Київської області, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2008 року, виніс нове рішення від 06.10.2008 року, яким позов ОСОБА_3 задовольнив, визнав недійсними акт державного виконавця про проведені прилюдні торги та свідоцтво про придбання майна на прилюдних торгах. Згідно ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, яке набрало законної сили та договору дарування від 27.06.2003 року ОСОБА_3 зареєструвала 11.11.2008 року в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинського району Київської області » свої право власності на 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, а тому згідно ст. ст. 182,334 ЦК України набула права власності на вищезазначене нерухоме майно.

24.02.2009 року ОСОБА_3 продала 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе Чумаку ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_5 зареєстрував в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області » свої право власності на 2/10 будинку № 31/2 по вул. Котовського в м. Вишневе.

У січні 2011 року Позивач подала уточнення до позовної заяви, відповідно до яких зазначено, що 11.11.2008 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на 2/10 будинку № 31/2 по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинського району Київської області» на підставі договору дарування від 27.06.2003 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, яким визнано недійсними акт Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі від 26.01.2006 року про проведення прилюдних торгів і свідоцтва про придбання майна від 17.02.2006 року ОСОБА_1. Проте 17.02.2010 року Ухвалою Верховного суду України було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, а тому Свідоцтво про придбання майна від 17.02.2006 року ОСОБА_1 відтоді і на даний час є дійсним.

22.04.2010 року ОСОБА_5 продав 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе Лукянець ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до ст. 338 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набував не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або іншою особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач зазначає, що оскільки майно вибуло із володіння за рішенням суду, а отже фактично поза волею законного власника, то це дає можливість законному власнику після скасування такого рішення повернути це майно.

Просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області та передати його ОСОБА_1. Також просили скасувати державну реєстрації права власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на спірну частину будинку.

04.03.2011 року ОСОБА_3 подала заперечення проти уточненої позовної заяви в яких зазначено, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, неволодіючий власник зобовязаний довести, що особа (відчужувач) не мала права його відчужувати, воно вибуло з його (власника) володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач довести, що він придбав майно за відплатною угодою і що не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження. ОСОБА_3 мала право його відчужувати, оскільки вказане майно нею набуто в порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладення договору дарування від 27.06.2003 року посвідченого нотаріально. Вказаний договір ніким не скасовано, тобто вказане право ОСОБА_3 ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст. 243 ЦК Української РСР (який діяв на момент укладення договору дарування ) договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Отже, чинне на той час законодавство не повязувало виникнення права власності у набувача нерухомого майна з реєстрацією в БТІ.

Тобто, ОСОБА_3 набула право власності на 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе на підставі договору дарування від 27.06.2003 року, який був чинним та ніким не оспорювався.

Щодо добросовісності набувачів нерухомого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_2, то воно згідно доповнення до позову не піддається сумніву.

Що стосується від платності договорів, якими було відчужене нерухоме майно, то це також не піддається сумніву, оскільки нерухоме майно було відчужене на підставі договорів купівлі-продажу, так згідно п.5 договору купівлі-продажу від 24.02.2009 року вартість відчуженого майна становить 57 560 грн.

19.04.2011 року ОСОБА_2 подала заперечення проти позовної заяви, в яких зазначила, щодо необґрунтованості посилання Позивача на ст. 388 ЦК України, в тому, що майно може бути витребуване з володіння власника або особи, який він передав майно поза їх волею, враховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту позовних вимог власник, тобто ОСОБА_5, а не ОСОБА_1 , зобовязаний довести, що майно вибуло з його володіння не з його волі, а набувач довести, що він придбав майно за відплатною угодою і що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій належить право його відчужувати, а тому дане майно вибуло з володіння ОСОБА_5 за його волю, а тому він не має права повернення майна від добросовісного набувача.

Правочин, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено з додержанням ст. 215 ЦК України, яка встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення сторонами загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Цей правочин є дійсним і чинним, на даний момент не був скасований, так як був укладений відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, а тому законним власником спірного будинку являється ОСОБА_2.

02.09.2011 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог в яких зазначила, що в силу вимог діючого законодавства обєкт нерухомого майна 2/10 частини будинку № 31 по вул. Котовського, Києво-Святошинського району повинен бути витребуваний у ОСОБА_2, оскільки це майно вибуло з володіння власника поза його волею іншим шляхом на підставі рішення суду апеляційної інстанції, що в разі скасування такого рішення передбачає повернення майна його ОСОБА_1 на підставі позову про витребування такого майна з чужого незаконного володіння шляхом передачі його Позивачу.

Позивач зазначає, що така правова позиція була висловлена в судовій практиці Верховного суду України, Узагальненнях Верховного суду України, постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якої не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.12.2005 року ОСОБА_1 за результатами проведення торгів, після проведення повного розрахунку за придбане майно отримала акт державного виконавця про проведені прилюдні торги. На підставі цього акта нотаріус видав їй свідоцтво про придбання майна і ця нерухомість, а саме 2/10 частини будинку в м. Вишневе по вул. Котовського, 31 Києво-Святошинський район Київської області, була нею зареєстрована в органах БТІ у встановленому законодавством порядку.

ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання незаконними акту Державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області від 26.01.2006 року про проведення прилюдних торгів та Свідоцтва від 17.02.2006 року про придбання майна ОСОБА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2008 року у справі № 2-1337/2008, яке вступило в законну силу, ОСОБА_3 в позові було відмовлено.

Апеляційний суд Київської області, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2008 року, виніс нове рішення від 06.10.2008 року, яким позов ОСОБА_3 задовольнив, визнав недійсними акт державного виконавця про проведені прилюдні торги та свідоцтво про придбання майна на прилюдних торгах.

На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, яке набрало законної сили та договору дарування від 27.06.2003 року ОСОБА_3 зареєструвала 11.11.2008 року в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинського району Київської області » свої право власності на 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області.

24.02.2009 року ОСОБА_3 продала 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе Чумаку ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_5 зареєстрував в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області » свої право власності на 2/10 будинку № 31/2 по вул. Котовського в м. Вишневе.

22.04.2010 року ОСОБА_5 продав 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе Лукянець ОСОБА_7 .

17.02.2010 року Ухвалою Верховного суду України було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, а тому Свідоцтво про придбання майна від 17.02.2006 року ОСОБА_1 відтоді і на даний час є дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Апеляційний суд Київської області виніс рішення від 06.10.2008 року, яким визнав недійсними акт державного виконавця про проведені прилюдні торги та свідоцтво про придбання майна на прилюдних торгах.

Згідно ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 06.10.2008 року, яке набрало законної сили та договору дарування від 27.06.2003 року ОСОБА_3 зареєструвала 11.11.2008 року в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинського району Київської області » свої право власності на 2/10 будинку № 31 по вул. Котовського в м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_5 набув права власності на спірний будинок на підставі правочину договору купівлі-продажу, укладеного у нотаріальній формі та у відповідності до діючого законодавства. На час укладання цього договору продавець будинку ОСОБА_3 була його власником на підставі рішення апеляційної інстанції та подальшої її реєстрації як власника майна в органах БТІ.

На підставі наданих сторонами доказів суд вважає доведеним, що на час укладання договору купівліпродажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 третя особа ОСОБА_5 не знав і не міг знати про права інших осіб на спірне майно. Будь-які перешкоди для укладання договорів купівлі-продажу станом на 24 лютого 2009 року були відсутні .

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач в своїх остаточних позовних вимогах просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 спірне майно, проте відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Незаконність володіння майном ОСОБА_2 повинна бути доведена Позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння майном, якщо інше не випливає із закону, або не встановлене за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не довела того факту, що майно вибуло з володіння власника без його волі.

Так як під час укладення договору купівлі-продажу частини спірного будинку власником був ОСОБА_5, а як встановлено в судовому засіданні дане майно вибуло з володіння ОСОБА_5 за його волю.

Правочин, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено з додержанням ст. 215 ЦК України, яка встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення сторонами загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Цей правочин є дійсним і чинним, на даний момент не був скасований, так як був укладений відповідно до вимог ст. 203 ЦК України.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, даний договір є відплатним, що підтверджується п. 3 договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.04.2010 року.

На підставі ст. ст. 203, 204, 215, 388,657 ЦК України та керуючись208, 209, 211, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», третя особа: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення чи протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя М.П. Коцюрба