Справа № 2-2835/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Кругового О.О., при секретарі Шуліка Н.С., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення авансу. В обґрунтування позову зазначає, що 30.04.2008 року між ним та відповідачем була укладена домовленість про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку №39 по вул..Леніна м.Павлограда Дніпропетровської області, про що склали письмову угоду про завдаток. Окрім того, в рахунок укладеного договору відповідач отримав за розпискою від 30.04.2008року 7500 гривень. У визначений договором строк та в подальшому, договір купівлі-продажу будинку між ними не відбувся. Вважає, що отримана відповідачем сума в розмірі 7500 гривень є авансом, просить суд стягнути з відповідача зазначену суму, а також посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 675гривень та 2767,50гривень в рахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги посилаючись на доводи викладені в позові, просив задовольнити позов повністю.

Відповідач, його представник в судовому засіданні, кожний окремо, з позовними вимогами не погодилися, зазначили, що між сторонами був укладений договір завдатку з обумовленням в майбутньому, а саме не пізніше 01 червня 2011 року укласти договір купівлі-продажу будинку №39 по вул..Леніна м.Павлограда Дніпропетровської області. Оскільки за провиною відповідача договір купівлі-продажу не було укладено, то вважає, що сума завдатку не може бути стягнута з відповідача. Просили відмовити позивачу у задоволені позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року сторони досягли домовленості укласти не пізніше 01 червня 2008року договір купівлі-продажу будинку №39 по вул..Леніна м.Павлограда Дніпропетровської області. Згідно вказаної домовленості відповідач отримав від позивача 7500 гривень та цю суму вони визначили як завдаток (а.с.4,5).

За поясненнями сторін, у визначений сторонами строк так і в подальшому, договір купівлі-продажу будинку між ними не було укладено.

Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що, сума яка була сплачена позивачем відповідачу у розмірі 7500 гривень є завдатком, хоча і був оформлена письмова угода про завдаток.

Так, за своїм правовим характером, завдаток це є попередній договір, відповідно до якого, сторони зобовязуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому, відповідно до загальної норми, та за вимогами ст. 635 ЦК України його форма повинна відповідати формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В звязку з тим що сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі не є завдатком в розумінні ч.1 ст.570 ЦК України, визнаються авансовими, та згідно ч.2 ст.570 ЦК України підлягають поверненню у тому ж розмірі, в якому були отримані незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, оскільки аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

З приводу зазначеного вище, суд вважає, вимоги позивача щодо стягнення з позивача 7500 гривень як суми отриманого авансу законними і обґрунтованими, а заперечення відповідача в цій частині безпідставними.

Однак, вимоги позивача про застосування до зазначеної суми вимоги ст.625 ЦК України та стягнення 3% річних, суд вважає незаконними, оскільки вказаною нормою закону передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а на правовідносини, що склалися між сторонами, які регулюється ч.2 ст.570 ЦК України, дія даної норми не поширюється, в звязку з чим, в задоволені частини позовних вимог щодо 3% річних у розмірі 675гривень та 2767,50гривень в рахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення слід відмовити.

Інші доводи як позивача так і відповідача суд не бере до уваги, оскільки вони правового значення для вирішення зазначеного правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів не мають, зазначені посилання є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати понесені останнім при подачі позову пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до матеріалів справи ціна позову складає 10942 гривень 50 копійок, в звязку з чим позивачу слід було сплатити 109 гривень 42 копійок в рахунок судового збору, замість 120 гривень сплачених. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 7500гривень, що пропорційно складає 68,54% від частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, то з відповідача слід стягнути 157 гривень 24 копійок в рахунок судових витрат з яких 75 гривень в рахунок сплаченого судового збору та 82 гривень 24 копійок як витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 76, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 7500 (сім тисяч пятсот) гривень в рахунок повернення авансу.

В іншій частині позову у задоволені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 157 гривень 24 копійок в рахунок судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5