АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 22ц-2751/11
Провадження № 2-742/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2011 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Корніюк А.П.,

суддів: Талалай О.І., Пєнти І.В.,

з участю секретаря: Лапко Ю.В.

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3А

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-2751 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 20 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба в справах дітей Камянець-Подільської міської ради до ОСОБА_3, УМВС України в Хмельницькій області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та про зобовязання оформити проїзний документ для виїзду за кордон.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд з зазначеним позовом вказувала, що до 2008 року перебувала з ОСОБА_3, в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2010 році позивачка зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_6. який запрошує її та малолітнього сина відвідати протягом року ОСОБА_6 для розширення світогляду дитини за рахунок організації відпочинку в цій країні. Однак, відповідач не дає згоду на оформлення документів на виїзд малолітньої дитини за кордон. Уточнивши остаточно позовні вимоги 18 травня 2011 року позивачка просила надати дозвіл на виїзд за межі України на строк до 31 грудня 2012 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_7, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 20 травня 2011 року позов задоволено частково.

Постановлено надати дозвіл на виїзд за межі України до Федеративної Республіки ОСОБА_6 на строк з 15 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у

__________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8 Справа № 22ц-2751

Доповідач: Корніюк А.П. Категорія № 79

супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3А не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права зазначаючи, що рішення не відповідає вимогам ст. 212-215 ЦПК України, ст. 141, 150-153, 157 СК України, які визначають права та обовязки батьків щодо своїх дітей. Зокрема, в рішенні суду не зазначено конкретного місця проживання та умов, в яких буде знаходитьсь його син в ОСОБА_6, також ОСОБА_1 не надала доказів про її матеріальний стан та дохід, що вона має кошти на утримання сина за кордоном.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Кам»янець Подільської міської ради та представник УМВС У в Хмельницькій області до суду не з»явилися, направивши заяви щодо розгляду справи у їхній відсутності, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України (далі Закон) І та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Статею 12 Закону України «Про охорону дитинства» та статею 3 Конвенції про права дитини визначено, що при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі до 30.09.2008р. і 09.07.2005р. у сторін народився син ОСОБА_5, який проживає з матір»ю ОСОБА_1, а порядок участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина встановлений рішенням органу опіки та піклування №1626 від 04.11.2010р. Також встановлено, що позивачка має можливість для організації відпочинку, розширення світогляду та профілактичного лікування дитини за кордоном, однак відповідач саме з неприязних підстав відмовляється дати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон в супроводі позивачки, що суперечить інтересам дитини, яка таким чином позбавлена вказаних можливостей, адже під час тимчасових від»їздів ОСОБА_1 за кордон ОСОБА_3 з малолітнім сином не проживає та не ставив питання щодо визначення місця проживання дитини. Дані обставини визнані сторонами, досліджені в судовому засіданні доказами та підтверджуються матеріалами справи. ( а.с. 6-8,11-12, 24,39-40) .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 141, 150-153, 157 СК України та порушені його права і обов»язки як батька по відношенню до дитини є безпідставними, адже рішенням суду першої інстанції не позбавлено ОСОБА_3 на спілкування та виховання малолітнього сина ОСОБА_4, 2005р. народження. Щодо неодноразової зміни позовних вимог ОСОБА_1, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, то колегія суддів зазначає, що згідно положень ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог .

Також, доводи апеляційної скарги апелянта в тій частині, що судом першої інстанції не спростовано його доводи та заперечення щодо позову та, що ОСОБА_1 надає неправдиву інформацію щодо повернення сина на Україну не можуть бути прийняті до уваги, адже ОСОБА_3 будь яких доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень подано не було, а згідно ч.1ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також, як встановлено в суді першої інстанції, ОСОБА_1 має постійне місце роботи і не має наміру виїжджати за межі України на постійне місце проживання. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи ( а.с.45).

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 20 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: підпис. Судді: підписи.

З оригіналом згідно.

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк