РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2011 року Справа № 2-3290/11

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

при секретарі Завгородній Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія, про стягнення суми шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми шкоди у звязку з ДТП, зазначивши, що 21 червня 2010 року третя особа ОСОБА_4, керуючи автомобілем ОСОБА_5 312 Д, власником якого є відповідач ОСОБА_3, порушив правила дорожнього руху, а саме не переконався в безпеці та не поступився дорогою наближаючому по головній дорозі автомобілю та виїхав на проїжджу частину в смт. Кирилівка Акимовського району Запорізької області, де допустив зіткнення з автомобілем ЗИЛ 5301АОпід управлінням водія ОСОБА_6 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, у звязку з чим остання тривалий час знаходилася на лікуванні. За час лікування позивачем витрачено значний розмір грошових коштів на придбання медичних препаратів, консультації лікарів, транспортування з Запорізької лікарні до Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечникова, проживання родичів, які здійснювали на нею догляд у смт. Акимовка, особливе харчування, перерахунок коштів у фонди лікарень, оренда автомобіля та паливо на поїздки. Крім того, їй завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 50000 грн. Таким чином, загальна сума шкоди становить 94380,00 грн., яка складається з матеріальної шкоди на придбання медичних препаратів в розмірі 21680 грн., інші зазначені витрати в сумі 22700 грн. та моральна шкода в сумі 50000 грн. За таких обставин, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 14380 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а всього 64380,00 грн.

Ухвалою суду до участю у справі в якості третьої особи було залучено АТ Українська пожежно-страхова компанія.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково зазначивши, що під час розгляду кримінальної справи вона не заявляла цивільний позов, оскільки пожаліла водія ОСОБА_4 Під час розгляду кримінальної справи вона дійсно отримала від відповідача і третьої особи в рахунок погашення шкоди 30 000 грн. та від страхової компанії 13362 грн. Разом з тим, нею та її близькими на лікування затрачені кошти, які значно перевищують виплачений розмір шкоди. Крім того, їй спричинено моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях, фізичному болю, вона втратила близьку подругу. Оскільки відповідач є власником автомобіля, тому, на думку позивача, він і несе згідно діючого законодавства відповідальність за спричинену шкоду.

Відповідач ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки всі виплати позивачу виплачені під час розгляду кримінальної справи та страховою компанією.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що дійсно 21 червня 2010 року, з вини третьої особи ОСОБА_4, який керував за довіреністю автомобілем ОСОБА_5 312 Д, власником якого є відповідач ОСОБА_3, відбулася дорожньо-транспортна пригода. Під час розгляду кримінальної справи позивач отримав в рахунок відшкодування шкоди 30 000 грн. та 13362,00 грн. від страхової компанії. Цивільний позов нею при розгляді кримінальної справи не заявлявся. Крім того, в матеріалах даної цивільної справи не міститься належних доказів матеріальних затрат позивача. А відтак, просив в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в попередньому судовому засіданні пояснив, що позов не визнає, оскільки все що він міг виплатити, виплачено під час розгляду кримінальної справи.

Представник третьої особи АТ Українська пожежно-страхова компаніяОСОБА_7 пояснила, що позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 13362,00 грн., а відтак свої зобовязання перед позивачем ОСОБА_1 страхова компанія в порядку та розмірах визначених діючим законодавством виконала в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 2010 року з вини третьої особи ОСОБА_4, який управляв за довіреністю автобусом ОСОБА_5 312 Д, державний номер НОМЕР_1, сталося зіткнення з автомобілем ЗИЛ 5301АО, державний номер НОМЕР_2, під управлінням водія ОСОБА_6

Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які відповідно до судово-медичної експертизи, проведеної в рамках кримінальної справи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент спричинення.

Дані обставини встановлені вироком Акимовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2010 року, яким третю особу ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У кримінальній справі цивільний позов ОСОБА_1 заявлено не було, разом з тим ОСОБА_4 на відшкодування шкоди їй було сплачено 30 000 грн., що не заперечують сторони в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що третьою особою АТ Українська пожежно-страхова компанія на виконання Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року позивачу виплачено 13362,00 грн., дані обставини визнані сторонами і в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що наявність довіреності, із якої випливає право управління транспортним засобом, також є достатньою для висновку про те, що володільцем цього джерела підвищеної небезпеки є особа, на імя якої видана довіреність, незалежно від того, який договір став підставою видачі довіреності.

Заявляючи вимоги щодо стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди, а саме сплати коштів за консультації лікарів, транспортування з Запорізької лікарні до Дніпропетровської обласної лікарні ім. Мечникова, проживання родичів, які здійснювали догляд за позивачем під час знаходження її на лікуванні у смт. Акимовка, особливе харчування, перерахунок коштів у фонди лікарень, оренда автомобіля та паливо на поїздки, позивачем не надано доказів щодо сплати цих коштів у розмірах, зазначених у позовній заяві, а також доказів спричинення такої шкоди відповідачем по справі ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, про що сторонам по справі судом неодноразово розяснювалося.

Крім того, позивачем не надано доказів та пояснень того, в рахунок яких її витрат під час розгляду кримінальної справи нею отримано від ОСОБА_4 30000 грн.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За змістом роз'яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як убачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди зазначив, що завдана моральна шкода полягає в душевних, психічних та фізичних стражданнях, завданих їй ушкодженням здоровя, тривалому находженні у лікарнях, порушення повсякденного ритму життя, втраті близької подруги.

Оцінивши всі надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позивачка дійсно зазнала душевних страждань, фізичного болю унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, суд зважує на те, що в ході розгляду справи достовірно встановлено, що третя особа ОСОБА_4, керуючи автомобілем на підставі доручення, порушив правила дорожнього руху і саме з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій постраждала позивач ОСОБА_1 При таких обставинах, підстав покладення на відповідача ОСОБА_3 обовязку щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд немає, оскільки вини останнього в її заподіянні не встановлено.

А відтак, з огляду на зазначене, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що оскільки відповідач ОСОБА_3 є власником автомобіля, тобто джерела підвищеної небезпеки, то він і має відповідати за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Позивач з позовними вимогами до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди не зверталася, що не позбавляє її права звернутися з таким позовом у майбутньому.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія, про стягнення суми шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 11 липня 2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: