Справа № 22ц-3656/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2011 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Корніюк А.П.

суддів : Пєнти І.В., Талалай О.І.

при секретарі: Лапко Ю.В.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-3656 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 і в обґрунтування своїх вимог вказувала, що 22.04.2008 року вона уклала договір дарування на користь відповідача належної їй квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначала, що вона є людиною похилого віку, потребує сторонньої допомоги і відповідач зобовязувався надавати таку допомогу при умові, що вона укладе на його користь заповіт на вказану квартиру. У нотаріальній конторі, під час укладення договору дарування, позивачка вважала, що укладає заповіт, оскільки документ їй в голос не прочитали, а у звязку з похилим віком та поганим зором самостійно ознайомитись з документом не мала можливості. Позивач також вказує, що відповідач періодично надавав їй допомогу, однак з часом перестав надавати, тому вона мала намір скасувати заповіт і лише в грудні 2010р. дізналась про те, що вона не є власником квартири і між нею та відповідачем було укладено договір дарування, а не заповіт. Позивачка також вказує, що вона помилялась щодо обставин, що мають істотне значення, оскільки відповідач її ввів в оману, тому саме з цих підстав просила задовольнити позов та визнати недійсним договір дарування зазначеної квартири від 22.04.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори за реєстровим №1-1065.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 22.04.2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченим державним нотаріусом Першої Хмельницької державної

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц-3656

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 19,21

нотаріальної контори за реєстровим №1-1065. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 175 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в позові. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 213, 214, 309ЦПК України, ст.ст. 202, 229, 230, 717 ЦК України. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження своїх вимог. Разом з тим, позивачка була обізнана про укладення договору дарування, оскільки бачила новий технічний паспорт на квартиру, що подавався нею в органи соціального захисту для призначення їй субсидії вже не як власнику квартири і вона перебувала на обслуговуванні міського центру реабілітації та побутового обслуговування пенсіонерів з 20.09.2004 року по 05.03.2010 року та була знята з даного обслуговування за її ж заявою. Апелянт також зазначає, що судом не було враховано розяснення, що викладені у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року.

ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи до суду не зявився, направивши заяву щодо розгляду даної справи у його відсутності.

Перевіривши законність і обгрунтованність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 п.п.1,2,3 ЦПК України підставами для скасування рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору дарування 22.04.2008р. зі сторони позивачки мала місце помилка щодо природи даного правочину і щодо прав та обовязків сторін за договором, а зі сторони відповідача умисне введення в оману ОСОБА_5 стосовно правової природи договору дарування, а тому у відповідності до правил ст.ст. 229, 230 Цивільного кодексу України такий договір має бути визнаний недійсним.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.ст. 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що 22 квітня 2008р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, що посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-1065.

Відповідно до умов вказаного договору позивач подарувала, а відповідач прийняв у дар квартиру №36, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Інститутська, 20. Вартість дарунку складає 5440 грн. Спірним договором дарування передбачено, що сторони попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами чинного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, зокрема з вимогами щодо чинності правочину та розяснино зміст статей 717-722,727,728 ЦК України. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. (а.с. 41-44).

Згідно з положеннями ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст. ст. 215 - 235 ЦК України).

Відповідно до правил ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція), а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Встановлено, що позивачка, звертаючись до суду, просила визнати укладений 22.04.2008р. правочин недійсним з підставі ст. 229 та ст. 230 ЦК України.

За приписами ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, що мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 230 ЦК України встановлені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, відповідно до яких, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Як розяснено в п.20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимвід 6 листопада 2009 року, обставини, що яких помилялася сторона правочину (ст.229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Визнаючи угоду недійсною, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка при укладені договору дарування від 22.04.2008р. помилялася щодо природи даного правочину і щодо прав та обовязків сторін та ОСОБА_3 при укладанні спірного договору дарування ввів в оману ОСОБА_5 щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто, під час ухвалення рішення суд першої інстанції послався на дві взаємовиключні підстави визнання правочину недійсним: укладення договору дарування спірної квартири під впливом помилки з боку дарувальника та укладання цього ж договору дарування під впливом обману з боку обдарованого.

Згідно положень ст.60 ПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем підстав позову є підставними, адже як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції позивачка не довела тих обставин, що під час укладення договору дарування вона помилялася щодо природи даного правочину і щодо прав та обовязків сторін за договором та не довела наявності умислу ОСОБА_3 щодо введення її в оману стосовно правової природи правочину. Разом з тим, як вбачається із матеріалів цивільної справи, ОСОБА_3 не визнавав тих обставин справи, що договір дарування було укладено при умові довічного утримання останньої відповідачем, також ОСОБА_3 не визнавався той факт, що при підписанні договору дарування позивачка тексту договору не читала через вік та вади зору. ( а.с.46-47)

Відповідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності .

Колегія суддів вважає, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які були допитані в суді першої інстанції, будь-якої інформації на підтвердження вимог позивачки щодо заявлених нею підстав недійсності правочину не надали. Разом з тим, судом першої інстанції опитано в якості свідка державного нотаріуса ОСОБА_10, відповідно до показів якої, нотаріус при посвідченні договору дарування майна розяснював сторонам зміст норми закону щодо чинності угод та наслідків вчинення дій.

Інших доказів, що стали підставою для задоволення позову рішення суду першої інстанції не містить.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П.Корніюк