АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 52 ( 1 ) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

Іменем України

«12» січня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Савіної Г.О.

суддів: Братіщевої Л.А., Турік В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказу №295-к від 31.12.2008р. незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ВАТ «ПівнГЗК») про визнання наказу №295-к від 31.12.2008р. незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в якому зазначив, що працював на підприємстві відповідача водієм і у зв'язку із профзахворюванням його було переведено до дільниці відомчої охорони ВАТ «ПівнГЗК» на підставі наказу №730 від 08.06.2006р.

Наказом №295-К від 31 грудня 2008 року його було звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України, яке він вважає незаконним оскільки зміна режиму роботи є зміною істотних умов праці.

Уточнивши свої позовні вимоги відповідно до позовної заяви від 30 вересня 2009 року просив суд поновити строк звернення до суду із позовом, визнати наказ №295-К від 31 грудня 2008 року незаконним, поновити на посаді охоронця на дільницях охорони РЗФ-1, ЦВО-1, ЦПВ та об'єктів державного реєстру відомчої охорони ВАТ «ПівнГЗК», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10188грн. та моральну шкоду в розмірі 15000грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд не взяв до уваги, що п. 5.1.2 Колективного договору передбачає встановлення режиму роботи з неповним робочим днем лише при досягненні відповідної згоди між працівником і підприємством; на підприємстві відбулася реорганізація підприємства, а не зміни в організації виробництва; не взяв до уваги, що йому не було запропоновано іншої роботи і не врахував пояснень свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, з яких вбачається, що вони підписали акти від 25.12.2008р. за вказівкою начальства.

В запереченнях на апеляційну скаргу ВАТ «ПівнГЗК» просить апеляційну скаргу позивача та його представника відхилити, а рішення залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював водієм гірничо-транспортного цеху ВАТ «ПівнГЗК», а внаслідок Чорнобильської катастрофи після встановлення професійного захворювання - охоронцем відомчої охорони Управління безпеки ВАТ «ПівнГЗК».

Наказом №295-К від 31 грудня 2008 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с. 19).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених ним позовних вимог, оскільки звільнення позивача проведено у відповідності до вимог діючого законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Пункт 6 ст. 36 КЗпП України передбачає припинення трудового договору у разі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Наказом № 2277 від 17 жовтня 2008 року «Про зміни в організації виробництва та праці структурних підрозділів та зміну істотних умов праці», а також розпорядженням № 372-к від 27 жовтня 2008 року «Про зміну істотних умов праці працівникам управління безпеки» у зв'язку із удосконаленням процесу забезпечення охорони власності комбінату з більшим використанням технічних засобів охорони та доцільністю передачі функцій з охорони виробничих приміщень структурних підрозділів спеціалізованому підприємству, з 01 січня 2009 року до штатних розкладів структурних підрозділів внесено зміни стосовно кількості штатних одиниць працівникам управління безпеки, у тому числі дільниці охорони власності комбінату та об'єктів державного резерву, де працював позивач, та змінено їх істотні умови праці шляхом зміни режиму роботи на однозмінний трьохденний робочий тиждень з робочими днями кожного третього тижня місяця: вівторок, середа, п'ятниця і тривалістю зміни 3 години (а.с. 15-16).

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і надав їм вірну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підприємстві відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до зміни істотних умов праці позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності таких змін та незаконності дій відповідача спростовуються висновками суду та наявними в справі доказами.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.12.2008р. ВАТ «ПівнГЗК» уклало з ТзОВ «Сокол-КР» договір №2054 на охорону території та об'єктів підприємства, на підставі якого функції з охорони виробничих об'єктів і території комбінату з 01 січня 2009 року передані спеціалізованому охоронному підприємству ТОВ «Сокол-КР» (а.с. 26).

На думку колегії суддів, дії власника в даному випадку є законними, оскільки проведення власником заходів щодо зміни в організації виробництва і праці - це його виключне повноваження, а встановлення режиму роботи - це право підприємства, що реалізується з дотриманням певного порядку.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції перевірив обставини щодо попередження ОСОБА_1 в установленому законом порядку про зміну істотних умов праці і врахував його відмову від продовження роботи у змінених умовах.

Висновки суду в цій частині підтверджуються наявними в справі доказами -розпорядженням № 372-к від 27 жовтня 2008 року щодо попередження позивача про зміну істотних умов праці (а.с. 15), листом ознайомлення із зазначеним розпорядженням (а.с. 27) і актом від 25.12.2008р. (а.с. 29) з якого убачається, що ОСОБА_1 від продовження роботи в нових умовах праці відмовився, а саме в ТОВ «Сокол-КР» в якості охоронника із збереженням умов праці, режиму роботи та оплати праці, а також і в структурі комбінату, що зафіксовано актами (а.с. 30, 31).

Колегія вважає, що посилання в апеляційній скарзі на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що позивачу інші пропозиції щодо працевлаштування в системі комбінату не пропонувалось необгрунтовані, тому що згідно актів (а.с. 30, 31), ОСОБА_1 зовсім не з'явився до відділу кадрів для вирішення питання для працевлаштування в структурі комбінату

На підставі досліджених доказів суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не виявив бажання працювати в нових умовах праці, тому звільнення його за п. 6 ст. 36 КЗпП України проведено у відповідності до вимог законодавства про працю.

Доводи апеляційної скарги про порушення порядку звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України жодним доказом не підтверджені.

Доводи позивача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 стосовно того, що судом не взято до уваги вимоги п. 5.1.2 Колективного договору щодо встановлення режиму роботи з неповним робочим днем можливо лише при досягненні відповідної згоди між працівником і керівником безпідставні, спростовуються висновками суду першої інстанції, яким суд обґрунтовано зазначив, що спільною постановою генерального директора ВАТ «ПівнГЗК» та профспілковим комітетом від 17.04.2008р. №19/83 (а.с. 92) згідно вимог п. 1.2 колективного договору ВАТ «ПівнГЗК» на 2007-2008 роки (а.с. 88) були внесені доповнення до колективного договору, а саме: Додаток №1.1.2 до «правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ВАТ «ПівнГЗК» доповнено новими видами режимів роботи працівників з неповним робочим часом. Зазначені зміни були зареєстровані Виконкомом Тернавської районної у місті ради за №934 від 08.08.2008р. і набрали чинності з дня підписання (а.с. 91-92).

Судом обгрунтовано зазначено, що неповний робочий час може бути встановлений не лише за згодою сторін трудового договору відповідно до ст. 56 КЗпП України, а й із ініціативою власника у випадку проведення змін в організації виробництва і праці, як зазначено у ч.З ст. 32 КЗпП України.

Інші доводи позивача та його представника, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: