Р І Ш Е Н Н Я 2-199/ 2011 р.

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2011 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд»), Державного департаменту інтелектуальної власності про визнання недійсним ліцензійних договорів та ліцензій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він є співвласником патенту № 51844 „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає", отриманого за заявкою № НОМЕР_1 від 30.01.2001р., що занесений до Державного реєстру винаходів та співвласником патенту № 54616 „Пристрій для спалювання газу", отриманого за заявкою № НОМЕР_2 від 12.03.2001р., що занесений до Державного реєстру винаходів. Зазначеними патентами засвідчено його права інтелектуальної власності на винаходи, крім того, патент надає його власнику виключне право використовувати винахід за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів. Другим співвласником Патенту № 51844 та Патенту № 54616 є ОСОБА_2 , відповідач по справі. ОСОБА_1 зазначав, що договору щодо врегулювання взаємовідносин при використання винаходів між ним та ОСОБА_2 укладено не було. ОСОБА_1 зазначав, що шляхом підроблення невідомою особою його підпису на договорах, тобто без його згоди як співвласника патенту, право власності на винаходи було передано іншим особам, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права інтелектуальної власності. ОСОБА_1 зазначав, що з листа Відділення забезпечення державної реєстрації Українського інституту промислової власності №519/11 від 04.03.2009р. та доданих до нього копій договорів йому стало відомо, що:

1) існує договір про передачу права власності у співвласність винахода „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 від 04.03.2003р., за яким нібито він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали усі права, що випливають з Патенту № 51844 у співвласність ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Даний договір 14.04.2003 року було зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на винаходи за реєстраційним номером 1553, що підтверджується Випискою від 12.01.2009 року №34/11, та цього ж числа до Державного реєстру було внесено відомості про передачу права власності на винахід за Патентом № 51844, згідно яких співвласниками цього патенту, крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вказані також ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

2) існує Договір про передачу права власності у співвласність винахода „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 від 16.03.2004р. за яким, нібито він, ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 передали всі права, що випливають з Патенту № 54616 у співвласність ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4Даний договір 15.11.2004 року було зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на винаходи за реєстраційним номером 1904, що підтверджується Випискою від 12.01.2009 року №34/11, та цього ж числа до Державного реєстру було внесено відомості про передачу права власності на винахід за Патентом № 54616, згідно яких співвласниками цього патенту, крім ОСОБА_1Р, та ОСОБА_5 вказані також ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 зазначав, що договір від 16.03.2004 року та договір від 04.03.2003 р. ним не підписувались, що також підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №7004/02 від 12.07.2010р.,проведеної експертами Одеського НДІСЕ в ході розслідування кримінальної справи №49-2953, яка знаходиться в провадженні Генеральної прокуратури України. Даним висновком, зокрема, підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 на Договорі від 16.03.2004 та Договорі від 04.03.2003р. виконані не ОСОБА_1, а іншою невстановленою особою.

Той факт, що він, ОСОБА_1, не підписував Договору від 04.03.2003 р., за яким передано у співвласність іншим особам всі права, які випливають з Патенту № 51844, та Договору від 16.03.2004р., за яким передано у співвласність іншим особам всі права, які випливають з Патенту № 54616, свідчить про недодержання в момент вчинення даних правочинів вимог актів цивільного законодавства - ст. 428 ЦК України та абзацу 3 ч. 2, ч. 8 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі".

На підставі оспорюваних договорів Державним департаментом інтелектуальної власності було прийнято рішення від 10.04.2003р. і рішення від 07.10.2004р. про внесення відомостей до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи. З даних рішень вбачається, що Державним департаментом інтелектуальної власності було внесено відомості до Реєстру про передачу права власності на Винаходи ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також було видано доповнення до Патенту № 51488 та доповнення до Патенту № 54616, в яких як співвласники даних патентів були зазначені ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, хоча останні двоє не набули права власності на Винаходи в силу зазначених підстав недійсності договорів. Таким чином, на думку ОСОБА_1, оспорювані договори не створили підстав для внесення Державним департаментом інтелектуальної власності відомостей до Реєстру про ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласників винаходів. В зв'язку з цим, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права, доповнення до Патенту № 51488 та доповнення до Патенту № 54616, в яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані співвласниками винаходів, підлягають визнанню недійсними та до Реєстру повинні бути внесені відповідні зміни. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним Договір про передачу права власності у співвласність винахода „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 від 04.03.2003р. та Договір про передачу права власності у співвласність винахода „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 від 16.03.2004р.; визнати недійсними Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 10.04.2003р., реєстраційний номер 1553 та Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 07.10.2004р., реєстраційний номер 1904; визнати недійсним доповнення до Патенту № 51844; визнати недійсним доповнення до Патенту № 54616; зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести зміни до Реєстру патентів України на винаходи в частині виключення зі співвласників патенту України №51844 ОСОБА_3 та ОСОБА_4; зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести зміни до Реєстру патентів України на винаходи в частині виключення зі співвласників патенту України №54616 ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що шляхом підроблення невідомою особою його підпису на ліцензійних договорах, тобто без його згоди як співвласника патенту, право використання Винаходів було передано іншим особам. Зокрема, з листа Відділення забезпечення державної реєстрації Українського інституту промислової власності №519/11 від 04.03.2009р. та доданих до нього копій договорів йому стало відомо, що існує ліцензійний договір на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та доповненню до нього та ліцензійний договір на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р. по Патенту № 54616 та доповненню до нього. У відповідності з зазначеними ліцензійними договорами він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нібито надали невиключну ліцензію на використання технічних рішень по Патенту №51844 та по Патенту № 54616 Товариству з обмеженою відповідальністю „Запорізький виробничий комбінат „Спецгазпром" (на даний момент - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд»). На підставі цих ліцензійних договорів 16.10.2006 року до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи було внесено відомості про видачу ліцензії на використання винаходу за вказаними патентами.

Ліцензійний договір від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та Ліцензійний договір від 15.06.2006р. по Патенту № 54616 ним не підписувались, що також підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №7004/02 від 12.07.2010р., проведеної експертами Одеського НДІСЕ в ході розслідування кримінальної справи №49-2953, яка знаходиться в провадженні Генеральної прокуратури України. Даним висновком, зокрема, підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 на Ліцензійному договорі від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та на Ліцензійному договорі від 15.06.2006р. по Патенту № 54616 виконані іншою невстановленою особою.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним Ліцензійний договір на використання права інтелектуальної власності винаходу від 15.06.2006р., за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього; визнати недійсним Ліцензійний договір на використання права інтелектуальної власності винаходу від 15.06.2006р., за яким надано право на використання винаходу „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 та доповненням до нього; визнати недійсним ліцензію, видану на підставі Ліцензійного договору на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р., за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього; визнати недійсним ліцензію, видану на підставі Ліцензійного договору на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р., за яким надано право на використання винаходу „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 та доповненням до нього; визнати недійсним Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 23.08.2006р.,реєстраційний номер 2212; визнати недійсним Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 23.08.2006р., реєстраційний номер 2213; зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести відомості до Реєстру патентів України на винаходи про скасування ліцензії, виданої на підставі Ліцензійного договору на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р., за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього; зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести відомості до Реєстру патентів України на винаходи про скасування ліцензії, виданої на підставі Ліцензійного договору на використання права інтелектуальної власності винаходу від 15 червня 2006 року, за яким надано право на використання винаходу «Пристрій для спалювання газу»за патентом №54616 та доповненням до нього.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, в письмовій заяві просив слухати справу у своєї відсутності.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з*явились, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись судовими повістками, рекомендованими листами, а також шляхом поміщення оголошення в газетах «Сумщина»та «Урядовий кур*єр».

Представник Державного департаменту інтелектуальної власності в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. В письмовому поясненні Державний департамент інтелектуальної власності просив слухати справу у відсутності представника. Заперечуючи про ти позову, Державний департамент інтелектуальної власності зазначив, що внесення до відповідного Державного реєстру відомостей щодо передачі прав власності на винахід( корисну модель) регулюється Інструкцією про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на винахід ( корисну модель) та видачу ліценції на використання винаходу ( корисної моделі),затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 16 липня 2001 року №521, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2001 року за №644/5835. Державний департамент інтелектуальної власності вважав, що документи, подані для внесення відомостей щодо передачі у співвласність іншим особам всіх прав, які випливають з патентів України №№51844,54616 на винаходи, відповідали вимогам зазначеної Інструкції. Отже, у Державного департаменту інтелектуальної власності не було підстав для відмови внесення відповідних даних до Реєстру. Крім того, Державний департамент інтелектуальної власності зазначав, що Держдепартамент є субєктом владних повноважень у сфері інтелектуальної власності з делегованими повноваженнями Міністерства освіти і науки України центрального органу виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності. Враховуючи, що позивачем, крім іншого, оспорюється рішення Держдепартаменту інтелектуальної власності від 10 квітня 2003 року та 7 квітня 2004 року за №№ 1553 та 1904, департамент вважав, що в цій частині провадження по справі необхідно припинити, оскільки такий спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а в задоволенні інших позовних вимог, пред*явлених до Державного департаменту інтелектуальної власності слід відмовити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд») в судовому засідання позов не визнав, пославшись на те, що ОСОБА_1, як технічний директор НПО «СНТ», співзасновник ТОВ «НТЦ «Флогістон», співавтор багатьох наукових статей (написаних крім того у співавторстві із ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7А.) не міг не знати про існування ліцензійних договорів у ТОВ «ЗВК «Спецгазпром», оскільки неодноразово виступав з різними лекціями з приводу винаходів, у ТОВ «ЗВК «Спецгазпром». Крім того, з приводу винаходів проводились зустрічі із керівниками різних підприємств, на яких були присутніми як ОСОБА_8 в якості представника підприємства - виробника, так і ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як винахідники, оскільки впровадження нового обладнання, яким були пальникові пристрої, передбачало проведення роз'яснювальної роботи із представниками заводів-покупців з метою надання відомостей про переваги нового обладнання та роз'яснення принципу роботи обладнання. Сумісно із фірмою «НТЦ «Флогістон», співзасновником якого був ОСОБА_1, ТОВ «ЗВК «Спецгазпром»приймало участь у Всеукраїнському конкурсі «ОСОБА_9 КОМПЛЕКСУ»2006 році, де стали переможцями у номінації «Енергозберігаючий проект». Про участь у зазначеному конкурсі ОСОБА_1 згадував у статті «Спалювати газ «за наукою», опублікованою в Українській технічній газеті № 47 (151) від 30.11.2010р. Про участь у вищезазначеному конкурсі також згадується у публікації «Технология сжигания - определяющий фактор эффективности огнетехнических обьектов» (журнал «Новости теплоснабжения № 11»за 2009 г., автори ОСОБА_2, ОСОБА_1- директор НТЦ «Флогістон», ОСОБА_6М.). Про досвід впровадження пальникових пристроїв при модернізації мартеновських печей, міксерів, постов сушки, ковшей зазначено у праці «Струйно-нишевая технология сжигания топлива - решение проблем современных горелочных устройств»(автори ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11И.), опублікованої у Працях XV Міжнародної конференції «Теплоенергетика та енергетика в металургії, М.Дніпропетровськ, 2008рік». Отже, зазначені вище фактичні обставини, на думку представника ТОВ «Євроресурс-Трейд», свідчать про те, що ОСОБА_1 було відомо про існування ліцензійних договорів у ТОВ ЗВК «Спецгазпром»з дати їх укладання. Враховуючи ту обставину, що ліцензійні договори були укладені 15.06.2006 року, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності на даний час сплив. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилаючись на ці обставини, представник ТОВ «Євроресурс-Трейд» просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником патенту № 51844 „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає", отриманого за заявкою № НОМЕР_1 від 30.01.2001р., що занесений до Державного реєстру винаходів, а також є співвласником патенту № 54616 „Пристрій для спалювання газу", отриманого за заявкою № НОМЕР_2 від 12.03.2001р., що також занесений до Державного реєстру винаходів. Зазначеними патентами засвідчено права інтелектуальної власності ОСОБА_1 на винаходи.

Другим співвласником Патенту № 51844 та Патенту № 54616 є ОСОБА_2, відповідач по справі.

Виходячи із визначення терміну „патент", даного в ст. 1 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", патентом № 51844 та патентом № 54616 засвідчено права інтелектуальної власності ОСОБА_1 на винаходи „Пристрій для спалювання газу" та „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає". Патент надає його власнику, зокрема, виключне право використовувати винахід за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.

Згідно ст. 420 Цивільного кодексу України винаходи належать до об'єктів права інтелектуальної власності, а відповідно до ст. 431 цього Кодексу порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно ст. 428 ЦК України право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" також передбачено, що взаємовідносини при використанні винаходу (корисної моделі), патент на який належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник патенту може використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) та передавати право власності на винахід (корисну модель) іншій особі без згоди інших власників патенту.

З листа Відділення забезпечення державної реєстрації Українського інституту промислової власності №519/11 від 04.03.2009р. та доданих до нього копій договорів вбачається, що на підставі договору про передачу права власності у співвласність винахода „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 від 04.03.2003р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали усі права, що випливають з Патенту № 51844 у співвласність ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.( ар.с.6).

Даний договір 14.04.2003 року було зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на винаходи за реєстраційним номером 1553, що підтверджується Випискою від 12.01.2009 року №34/11, та цього ж числа до Державного реєстру було внесено відомості про передачу права власності на винахід за Патентом № 51844, згідно яких співвласниками цього патенту, крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вказані також ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.(ар. с.24-25).

У відповідності з договором про передачу права власності у співвласність винахода „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 від 16.03.2004 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали всі права, що випливають з Патенту № 54616 у співвласність ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.(ар.с.129).

Даний договір 15.11.2004 року було зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на винаходи за реєстраційним номером 1904, що підтверджується Випискою від 12.01.2009 року №34/11, та цього ж числа до Державного реєстру було внесено відомості про передачу права власності на винахід за Патентом № 54616, згідно яких співвласниками цього патенту, крім ОСОБА_1Р, та ОСОБА_5 вказані також ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.( ар.с.131).

Згідно ч. 8 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" договір про передачу права власності на винахід вважається дійсним, якщо він укладений у письмовій формі і підписаний сторонами.

Судом встановлено, що договір від 16.03.2004 року та договір від 04.03.2003 р. ОСОБА_1 не підписувались, що також підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №7004/02 від 12.07.2010р.,проведеної експертами Одеського НДІСЕ в ході розслідування кримінальної справи №49-2953, яка знаходиться в провадженні Генеральної прокуратури України. Даним висновком, зокрема, підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 на Договорі від 16.03.2004 та Договорі від 04.03.2003р. виконані не ОСОБА_1, а іншою невстановленою особою.( ар.с.76-80)

Внаслідок укладення згаданих договорів, право власності на винаходи, яке засвідчене Патентом № 54616 та Патентом № 51844, передано ОСОБА_2 у співвласність іншим особам без його, ОСОБА_1, волевиявлення та згоди, що суперечить нормам згаданих ст. 428 ЦК України та абзацу 3 ч. 2, ч. 8 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі".

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, частина 2 цієї статті визначає договір різновидом правочину (як дво- чи багатосторонній правочин). Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, і недодержання в момент вчинення правочину цієї вимоги, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою визнання його недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Той факт, що ОСОБА_1 не підписував Договору від 04.03.2003р., за яким передано у співвласність іншим особам всі права, які випливають з Патенту № 51844, а також не підписував Договору від 16.03.2004р., за яким передано у співвласність іншим особам всі права, які випливають з Патенту № 54616, свідчить про недодержання в момент вчинення даних правочинів вимог актів цивільного законодавства - ст. 428 ЦК України та абзацу З ч. 2, ч. 8 ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі".

Дані обставини, враховуючи норми ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України, надають достатньо підстав для визнання цих договорів недійсними.

Здійснення державної реєстрації та ведення державних реєстрів щодо об'єктів інтелектуальної власності, реєстрації договорів про передачу прав на об'єкти інтелектуальної власності та ліцензійних договорів, видача в установленому порядку охоронних документів (в тому числі патентів) на об'єкти інтелектуальної власності відповідно до п. 4 Положення про Державний департамент інтелектуальної власності (затв. Постановою КМУ від 20.0б.2000р. № 997) віднесено до повноважень Державного департаменту інтелектуальної власності.

Судом встановлено, що на підставі оспорюваних договорів Державним департаментом інтелектуальної власності було прийнято рішення від 10.04.2003р. і рішення від 07.10.2004р. про внесення відомостей до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи. З даних рішень вбачається, що Державним департаментом інтелектуальної власності було внесено відомості до Реєстру про передачу права власності на винаходи ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.( ар.с. 105, 106).

У зв'язку з внесенням даних відомостей до Реєстру, у відповідності з п. 2.7 Положення про Державний реєстр патентів і деклараційних патентів України на винаходи, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 12.04.2001р. № 291 (в редакції, чинній на момент внесення відомостей до Реєстру), Державним департаментом інтелектуальної власності було видано доповнення до Патенту № 51488 та доповнення до Патенту № 54616, в яких як співвласники даних патентів були зазначені ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, хоча останні двоє не набули права власності на Винаходи в силу зазначених вище підстав недійсності договорів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, с недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оспорювані договори не створили юридичних наслідків, зокрема не створили підстав для внесення Державним департаментом інтелектуальної власності відомостей до Реєстру про ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласників винаходів. В зв'язку з цим, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права, доповнення до Патенту № 51488 та доповнення до Патенту № 54616, в яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані співвласниками винаходів, підлягають визнанню недійсними з внесенням до Реєстру відповідних змін.

Крім того, судом встановлено, що шляхом підроблення невідомою особою підпису ОСОБА_1 на ліцензійних договорах, тобто без його згоди як співвласника патенту, право використання Винаходів було передано іншим особам. Зокрема, було укладено ліцензійний договір на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та доповненню до нього та ліцензійний договір від 15.06.2006р. на використання права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006р. по Патенту № 54616 та доповненню до нього.( ар.с. 8-14, 15-21).

У відповідності з зазначеними ліцензійними договорами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нібито надали невиключну ліцензію на використання технічних рішень по Патенту №51844 та по Патенту № 54616 Товариству з обмеженою відповідальністю „Запорізький виробничий комбінат „Спецгазпром" (на даний момент - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд»). На підставі цих ліцензійних договорів 16.10.2006 року до Державного реєстру патентів і деклараційних патентів України на винаходи було внесено відомості про видачу ліцензії на використання винаходу за вказаними патентами.

Ліцензійний договір від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та Ліцензійний договір від 15.06.2006р. по Патенту № 54616 ОСОБА_1 не підписувались, що також підтверджується Висновком судово-почеркознавчої експертизи №7004/02 від 12.07.2010р., проведеної експертами Одеського НДІСЕ в ході розслідування кримінальної справи №49-2953, яка знаходиться в провадженні Генеральної прокуратури України.

Даним висновком, зокрема, підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 на Ліцензійному договорі від 15.06.2006р. по Патенту № 51844 та на Ліцензійному договорі від 15.06.2006р. по Патенту № 54616, на договорах про передачу права власності у співвласність винаходу від 4 березня 2003 року за патентом України №51844, на договорі про передачу права власності у співвласність винаходу від 16 березня 2004 року за патентом України №51844, на заяві до Державного департаменту інтелектуальної власності від 23 червня 2006 року виконані не самим ОСОБА_1, а іншою особою.( ар.с. 49-53).

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд») послався на те, що підпис від імені ОСОБА_1 міг поставити ОСОБА_12, який займався справами ОСОБА_1

Разом з тим, з висновку судово-почеркознавчої експертизи №7004/02 від 12.07.2010р., проведеної експертами Одеського НДІСЕ в ході розслідування кримінальної справи №49-2953, яка знаходиться в провадженні Генеральної прокуратури України вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у двох договорах про передачу права власності у співвласність винаходу від 4 березня 2003 року за патентом України №51844 та у двох довіреностях на імя ОСОБА_12 від 18 березня 2003 року виконані не самим ОСОБА_1, а з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1, ймовірніше за все, по памяті.(ар.с. 49-53).

Посилання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд») на те, що ОСОБА_1 пропущений встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 стверджував, що про порушення його прав він дізнався в 2009 році з листа Відділення забезпечення державної реєстрації Українського інституту промислової власності №519/11 від 04.03.2009р. та доданих до нього копій договорів. Саме тоді від дізнався про існування договорів про передачу права власності у співвласність винахода „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 від 04.03.2003р. та про передачу права власності у співвласність винахода „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 від 16.03.2004р. За цими договорами він та ОСОБА_2 нібито передали усі права, що випливають з Патенту № 51844 та 54616 у співвласність ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Саме з цього часу ОСОБА_1 довідався про порушення його прав.

У відповідності з ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст. 10,60 ЦПК України представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд») не надав суду доказів на підтвердження пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності.

Заперечуючи проти позову з підстав пропуску строку позовної давності, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром» послався на те, що ОСОБА_1 був співавтором багатьох наукових статей (написаних крім того у співавторстві із ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7А.), неодноразово виступав з різними лекціями з приводу винаходів, брав участь у зустрічах із керівниками різних підприємств, на яких проводив роз'яснювальну роботу з представниками заводів-покупців з метою надання відомостей про переваги нового обладнання та роз'яснення принципу роботи обладнання. Крім того, сумісно із фірмою «НТЦ «Флогістон», співзасновником якого був ОСОБА_1, ТОВ «ЗВК «Спецгазпром»приймало участь у Всеукраїнському конкурсі «ОСОБА_9 КОМПЛЕКСУ» 2006 році, де стали переможцями у номінації «Енергозберігаючий проект». Про участь у зазначеному конкурсі ОСОБА_1 згадував у статті «Спалювати газ «за наукою», опублікованою в Українській технічній газеті № 47 (151) від 30.11.2010р. Про участь у вищезазначеному конкурсі також згадується у публікації «Технология сжигания - определяющий фактор эффективности огнетехнических обьектов» (журнал «Новости теплоснабжения № 11»за 2009 г., автори ОСОБА_2, ОСОБА_1- директор НТЦ «Флогістон», ОСОБА_6М.).

Зазначені обставини, на думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром», свідчать про те, що ОСОБА_1 не міг не знати про існування ліцензійних договорів у ТОВ «ЗВК «Спецгазпром»і йому було відомо про існування ліцензійних договорів у ТОВ ЗВК «Спецгазпром»з дати їх укладання.

Разом з тим, зазначені представником ТОВ «Запорізький виробничий комбінат «Спецгазпром»(на момент прийняття рішення - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд») обставини не можуть свідчити про те, що ОСОБА_1 було відомо про існування оспорюваних договорів з підробленими підписами від його імені. Беручи участь у різних зустрічах та конкурсах, виступаючи з лекціями з приводу своїх винаходів, публікуючи статті в пресі з приводу переваг нового способу спалювання газу, ОСОБА_1 виступав як науковець та вчений і міг не знати про порушення його прав.

У відповідності з ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки ОСОБА_1 узнав про порушення його права з листа Відділення забезпечення державної реєстрації Українського інституту промислової власності №519/11 від 04.03.2009р. та доданих до нього копій договорів, суд, задовольняючи позов, виходить з того, що строк позовної давності ОСОБА_1 не порушений.

За таких обставин посилання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроресурс-Трейд»про пропущення строку давності не можуть бути прийняті до уваги і слугувати підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки судом достовірно встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 на оспорюваних договорах виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, порушене право інтелектуальної власності ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.

Враховуючи, що оспорювані договори не створили підстав для внесення Державним департаментом інтелектуальної власності відомостей до Реєстру про ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як співвласників винаходів, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення права, доповнення до Патенту № 51488 та доповнення до Патенту № 54616, в яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказані співвласниками винаходів, підлягають визнанню недійсними з внесенням до Реєстру відповідних змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 28 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", ст.ст. 428, 202, 203, 215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним ліцензійний договір на використання об»єкта права інтелектуальної власності винаходу від 15.06.2006 року, за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього.

Визнати недійсним ліцензійний договір на використання об»єкта права інтелектуальної власності винаходу від 15.06.2006 року, за яким надано право на використання винаходу „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 та доповненням до нього.

Визнати недійсним ліцензію, видану на підставі ліцензійного договору на використання об»єкта права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006 року, за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього.

Визнати недійсним ліцензію, видану на підставі ліцензійного договору на використання об»єкта права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006 року, за яким надано право на використання винаходу „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 та доповненням до нього.

Визнати недійсним Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 23.08.2006 року, реєстраційний номер 2212.

Визнати недійсним Рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 23.08.2006 року, реєстраційний номер 2213.

Зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести відомості до Реєстру патентів України на винаходи про скасування ліцензії, виданої на підставі Ліцензійного договору на використання об»єкта права інтелектуальної власності - винаходу від 15.06.2006 року, за яким надано право на використання винаходу „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 та доповненням до нього.

Зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести відомості до Реєстру патентів України на винаходи про скасування ліцензії, виданої на підставі Ліцензійного договору на використання об»єкта права інтелектуальної власності-винаходу від 15.06.2006 року за яким, надано право на використання винаходу «Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 та доповненням до нього.

Визнати недійсним договір про передачу права власності у співвласність винахода „Спосіб спалювання природного газу у потоці повітря, що набігає" за патентом України № 51844 від 04.03.2003 року.

Визнати недійсним договір про передачу права власності у співвласність винахода „Пристрій для спалювання газу" за патентом № 54616 від 16.03.2004 року.

Визнати недійсним рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 10.04.2003 року, реєстраційний номер 1553.

Визнати недійсним рішення Державного департаменту інтелектуальної власності від 07.10.2004 року, реєстраційний номер 1904.

Визнати недійсним доповнення до патенту України № 51844.

Визнати недійсним доповнення до патенту України № 54616.

Зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести зміни до Реєстру патентів України на винаходи в частині виключення зі співвласників патенту України №51844 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зобов'язати Державний департамент інтелектуальної власності внести зміни до Реєстру патентів України на винаходи в частині виключення зі співвласників патенту України №54616 ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /