Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4932/2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Кримської О.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Череватій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на земельну ділянку ку.

В позові зазначала, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 11.04.2002 року, укладеного із ОСОБА_5, належала земельна ділянка площею 0,552 га на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

01.11.2009 року ОСОБА_4, не оформлюючи на себе державний акт на право приватної власності на землю, на підставі домашньої угоди продав ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку, про що був складений письмовий договір. Продаж вчинено за 5 000 грн.

Посилаючись на те, що угода не була укладена нотаріально, а їй необхідно встановити право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 просила суд визнати договір купівлі-продажу від 01.11.2009 року земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,552 га, укладений між нею та ОСОБА_4 дійсним та виконаним, визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,552 га, розташовану на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 04У № 0451 на імя ОСОБА_5

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року позов задоволено: визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,552 га, розташовану на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 01.11.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсним та виконаним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,552 га, розташовану на території Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 04У № 0451 на імя ОСОБА_5

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові, прокурор Вільнянського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, крім того в апеляційній скарзі прокурор просить вирішити питання про поворот виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 380 ЦПК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК Україна апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленим факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, а тому дійшов до висновку про можливість задовольнити позов, визнати дійсною домашню угоду та визнати право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3

При цьому суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України суд першої інстанції не з'ясував, чому цей договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, оскільки згідно ст. 657 ЦПК України договір купівлі-продажу нерухомого майна має укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Також суд не дослідив, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, чи відповідає договір сторін вимогам ст. 203 ЦПК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору, оскільки за змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним правочин, що підлягає нотаріальному посвідченню, за умови, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, є письмові докази такої домовленості, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, не існує передбачених законом перешкод для його нотаріального посвідчення.

Суд першої інстанції не врахував, що нерухоме майно, в тому числі і земельні ділянки, є однією з основ функціонування економічної системи держави. Саме тому оптимальна організація цивільного обороту об'єктів нерухомого майна є однією з головних завдань держави в галузі економічної політики. Керівну роль в організації такого обігу відіграє правове регулювання відносин, пов'язаних з нерухомим майном. Об'єкти нерухомого майна мають особливий правовий режим, який полягає, зокрема, у тому, що дані об'єкти, а також права на них підлягають спеціальній державній реєстрації відповідним органом, що встановлено ст. 182 ЦК України та ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.

Як розяснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, вирішуючи позовні вимоги суд керувався статтями 1220-1222, 1225, 1266, 1268, 1274, 1277 ЦК України, проте зазначені статті регулюють відносини спадкування, і ніяким чином не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами спору.

За таких обставин судове рішення не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Оскільки матеріали справи не містять даних про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та прокурором не надано таких відомостей на час вирішення спору, тому колегія суддів вважає неможливим застосувати поворот виконання судового рішення відповідно до ст. 380 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах Головного управління Державного комітету України по земельних ресурсах в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на земельну ділянку залишити без задоволення.»

Питання про поворот виконання судового рішення залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: