Справа № 22-ц-1855/11 Головуючий у 1 інстанції: Дякович О.В.
Провадження № Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 8 червня 2010 року та додаткове рішення цього суду від 8 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поновлення строку, визнання приватизації незаконною-,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 8 червня 2010 року та додатковим рішенням цього суду від 8 грудня 2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поновлення строку звернення до суду та визнання незаконною приватизації квартири та визнання за ОСОБА_7 права власності на 3/4 квартири.

Вказані судові рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційних скаргах апелянт просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що в 1997 році його сестра (відповідач по справі ОСОБА_4І.) разом з іншими відповідачами незаконно приватизували квартиру 5а в будинку 23 на вулиці Коновальця у місті Львові. У 1973 році спірна квартира була надана їх сімї у складі: ОСОБА_2 1.1., ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (апелянта). Дана квартира була спільною сумісною власністю подружжя, а тому не могла бути приватизована без участі ОСОБА_10 Незаконна приватизація була здійснена у 1997 році, про яку апелянт дізнався лише у 2008 році.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, заперечення; колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що у 1973 році спірна квартира загальною площею 49,9 кв.м. надана сімї у складі ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та позивача ОСОБА_11, заселена на підставі ордера № 13449. ОСОБА_7 була зареєстрована за адресою спірної квартири у 1973 році і знята з реєстрації у 1991 року, а ОСОБА_11 1.1. зареєстрований за вказаною адресою у 1973 році і знятий з реєстрації у 1986 році. ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розлучились в 1984 році.

Суд встановив, що ОСОБА_7 не проживала у спірній квартирі з 1991 року, а позивач - з 1986 року. На час проведення приватизації спірної квартири у 1997 році у ній постійно проживали та були зареєстровані: ОСОБА_11 1.1., ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які мали право на приватизацію цієї квартири.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон), приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Пунктами 2, 3 і 5 ст. 8 Закону, встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

24 червня 1997 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на спірну квартиру ОСОБА_11, ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Суд прийшов до правильного висновку, що приватизація спірної квартири проведена відповідно до норм чинного законодавства України; спірна квартира не є майном подружжя, нажитим в шлюбі.

Суд мотивував чому ним не взято до уваги посилання позивача на те, що спірна квартира належала ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя і як висновок не могла бути приватизована без участі ОСОБА_7, виходячи з того, що спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім»ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 2 ст. З СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Також судом мотивовано, чому ним не взято до уваги посилання позивача на обставини, що стосуються порядку набуття права приватної власності на квартиру 4 в будинку № 26 на вулиці Драгана у місті Львові, а також наступного виселення із неї, оскільки ця квартира не є предметом розгляду в межах справи щодо визнання недійсною приватизації спірної квартири. Законність з вказаної квартири встановлена рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 5 червня 2008 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 1 грудня 2008 року. Згідно із ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Франківського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 8 червня 2010 року та додаткове рішення цього суду від 8 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: