Оріхівський районний суд Запорізької області
18 листопада 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 27 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого Позивач передав Відповідачу грошові кошти у розмірі 5300,00 дол. США (пять тисяч триста доларів США), а відповідач прийняв позику та зобовязався повернути отримані грошові кошти до 31 липня 2010 року.
Підтвердженням фактичного отримання грошових коштів від Позивача є власноручно написана розписка Відповідачем від 27.05.2010 року. При цьому факт отримання грошових коштів підтверджується присутністю двох свідків, які зазначені в розписці, а саме: ОСОБА_3, та ОСОБА_4. Так, відповідно до ч. 2, ст. 1047 ЦК України визначено, що: «На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошовий суми або визначеної кількості речей.»
При цьому відповідно до ч. 1, ст. 1049 ЦК України визначено: «Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.»Так, відповідно до умов договору позики від 27.05.2010 року та розписки встановлений обовязок Відповідача повернути отримані грошові кошти 31.07.2010 року.
Однак, Відповідач свої зобовязання у встановлені строки не виконав та грошові кошти до теперішнього часу не повернув.
Відповідно до ч. 1, ст. 1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.»
Так, Відповідач користується грошовими коштами Позивача з 27.05.2009 року. На момент предявлення позовної заяви 16.11.2010 року відсоток за користування грошових коштів становий 211,38 дол. США (двісті одинадцять дол.. США 38 центів) (розрахунок додається).
Також, відповідно до ч. 1, ст. 1050 ЦК України встановлено: «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.». Так, відповідно до ст. 625 ЦК України визначено: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Відповідно до вищевказаних норм закону сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить: сума індексу інфляції 153,16 дол. США (сто пятдесят три долари США 16 центів); 3% річних 75,80 дол. США (сімдесят пять доларів США 80 центів). (розрахунок додається).
20 січня 2011 року позивач уточнив свої вимоги, в уточнені зазначив, що з моменту подання позовної заяви та розгляду справи по суті Відповідач продовжував й надалі користувався грошовими коштами Позивача у звязку з чим сума заборгованості збільшилась за рахунок збільшення відсотка за користування позики, 3% річних, а також індекс інфляції (розрахунок додається).
В судове засідання відповідач не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнений позов визнав, та вважає за можливе його задовольнити.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що згідно розписки, датованою 27.05.2010 року, Позивач 27 травня 2010 року надав у борг Відповідачу грошові кошти у розмірі 5300 доларів США. Зазначена розписка відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, і слугує доказом укладення договору позики.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК і є право відношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строку та в порядку, що встановлені договором.
Крім того, згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином.
Згідно поданої заяви, Відповідач визнав позов та вважає за можливе його задовольнити, факт отримання грошових коштів у розмірі 5300 доларів США не заперечує.
Згідно представленого розрахунку, позивачем було вірно зроблено розрахунок заборгованості в національній валюті, а також розрахунок 3% річних, відсотків за користування позикою та втрат від інфляційних процесів, до того ж визнані відповідачем та не оспорюються ним.
При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 509, 530, 1046, 1049 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачене державне мито у розмірі 471 грн. 36 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Плечищева