Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-4200/11
РІШЕННЯ

Іменем України

29.11.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Дем»яновича, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, зобов»язання повернути майно та правовстановлюючий документ,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що 14 березня 2010 року померла його рідна тітка ОСОБА_4 14 травня 2003 року нею був складений заповіт ВАЕ № 815764, посвідчений 14 травня 2003 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1001, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала в рівних частинах йому та своєму сину ОСОБА_5

18 травня 2010 року ним була подана заява за № 495 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. У вересні 2010 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_2 з позовом про визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. 4 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишила без змін. Отже, його право на спадщину за заповітом було визнано в судовому порядку.

17 лютого 2011 року ним була подана заява за № 212 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 17 лютого 2011 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою на його ім»я було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14 травня 2003 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1001, на ? частку жилого будинку № 44, розташованого по вул. 50 років Жовтня, м. Боярка, ще ? частина будинку належить померлій 14 березня 2010 року ОСОБА_4 Дем»янівні. 17 лютого 2011 року він приїхав до будинку, який йому належить, але, як з»ясувалось, у ньому без будь-яких законних підстав знаходяться ОСОБА_2, ОСОБА_3 та сторонні особи, яких дані особи незаконно вселили для проживання. На його вимогу звільнити будинок відповідачі та особи, які в ньому знаходились, відмовились звільнити жиле приміщення. З приводу протиправної поведінки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 лютого 2011 року він звернувся із заявою до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України. Перевірку заяви проводив дільничний інспектор Телеш Ю.В., який 22 лютого 2011 року виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи виключно на поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які ввели в оману дільничного інспектора, стверджуючи, що вони ще оспорюють зазначений вище заповіт в судовому порядку.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 без будь-яких законних підстав. Своєю присутністю в будинку відповідачі перешкоджають йому як власнику ? частини жилого будинку, здійснювати своє право власності на майно та користуватися ним.

Крім того, 20 травня 2010 року він заїхав до будинку померлої ОСОБА_4, де виявив, що майно, яке належало померлій, та яке за заповітом належить йому, а саме холодильник марки «Samsung» вартістю 4200 грн. був самовільно привласнений та вивезений відповідачами. Крім того, відповідачі незаконно забрали державний акт на право приватної власності на землю, який належить ОСОБА_4 На вимогу повернути зазначене майно відповідачі відповіли відмовою. 20 травня 2010 року він з приводу протиправної поведінки відповідачів звернувся із заявою до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області. Перевірку заяви проводив дільничний інспектор Ю.В. Телець. Він з»ясував, що дійсно холодильник марки «Samsung» та державний акт на право приватної власності на землю було вивезено з будинку відповідачами 19 травня 2010 року, про що вони самі засвідчили в своїх поясненнях та про що дільничний інспектор зазначив в постанові про відмову в порушені кримінальної справи від 26 травня 2010 року.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 386, 387, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України просив зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, зобов»язати повернути йому холодильник марки «Samsung», зобов»язати відповідачів повернути йому державний акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_4, а також стягнути понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, яка є також представником відповідача ОСОБА_2, позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2010 року померла ОСОБА_4 Дем»янівна, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя 14 травня 2003 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було б і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 і ОСОБА_5 в рівних частинах кожному. 18 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 17 лютого 2011 року позивачу у справі ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину жилого будинку № 44 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка Київської області, належного померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 2 жовтня 2002 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2367. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 246/2010 Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого 14 березня 2010 року ОСОБА_4 Дем»янівни.

Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 16 листопада 2011 року № 2241ю/5268 право власності на жилий будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах-по ? частині за кожним.

Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 спадщину не прийняв, оскільки за відомостями Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області відносно ОСОБА_5 заведено розшукову справу № 13-5043.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_8 про визнання заповіту від 14 травня 2003 року недійсним у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 4 лютого 2011 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2010 року залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові просив зобов»язати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як пояснила відповідач ОСОБА_3, яка одночасно є представником іншого відповідача ОСОБА_2, вона з ОСОБА_2 в спірному жилому будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка не проживають і не використовують дане жиле приміщення для власних потреб.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 травня 2010 року та 22 лютого 2011 року Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області як на доказ щодо незаконності зайняття відповідачами спірного жилого будинку, необгрунтовані, оскільки в даних постановах не міститься відомостей про те, що відповідачі проживають в даному будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка та користуються даним жилим приміщенням.

Крім того, з даних постанов вбачається, що ОСОБА_1 звертався із заявами до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області ще в травні 2010 року та у лютому 2011 року, з даним позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2011 року. На час розгляду даної справи позивач та його представник не надали суду доказів, не вбачається і з вказаних постанов, що відповідачі займають даний жилий будинок та відмовляються його звільнити на вимогу позивача ОСОБА_1, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог щодо зобов»язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Також суд вказує і на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 просив зобов»язати відповідачів звільнити належний йому на праві приватної власності будинок № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, однак з наявних в справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 є власником ? частини жилого будинку, а не всього жилого будинку, як він зазначає в своїх позовних вимогах.

Що стосується заявлених вимог позивача ОСОБА_1 про зобов»язання відповідачів повернути йому холодильник марки «Samsung» та державний акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_4, то суд дійшов висновку про задоволення даних вимог з огляду на наступне.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, яка є також представником відповідача ОСОБА_2, вона з своїм чоловіком після смерті ОСОБА_4 дійсно забрали з будинку № 44 по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка холодильник марки «Samsung», який належав померлій ОСОБА_4 на праві власності, а також у її чоловіка ОСОБА_2 знаходиться оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, згідно якого ОСОБА_4 Дем»янівна є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Боярка, вул. 50-років Жовтня, 44, і даний державний акт ОСОБА_2 відмовляється повернути позивачу ОСОБА_1

Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи. яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 незаконно, без відповідних правових підстав заволоділи холодильником марки «Samsung» та відповідач ОСОБА_2 незаконно утримує Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, власником якого була померла ОСОБА_4, оскільки як встановлено судом, спадкоємцями після смерті майна ОСОБА_4 за заповітом від 14 травня 2003 року є позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_5, і позивач прийняв в установленому законом порядку спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, а тому суд задовольняє позов в цій частині і зобов»язує ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 холодильник марки «Samsung», та зобов»язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, згідно якого ОСОБА_4 Дем»янівна є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Боярка, вул. 50-років Жовтня, 44.

Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 386, 387, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2 Дем»яновича та ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 холодильник марки «Samsung», та зобов»язати ОСОБА_2 Дем»яновича повернути ОСОБА_1 оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 073994 від 28 грудня 2002 року, згідно якого ОСОБА_4 Дем»янівна є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Боярка, вул. 50-років Жовтня, 44.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 Дем»яновича і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 51 грн. та 80 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.