АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 20 (1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

«15» листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3 особи сектор громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Центрально-Міського районного відділу КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні будинком, виселення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним і в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.12.2004р. між нею та її сином ОСОБА_2, відповідачем по справі, укладено договір дарування б. 32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі. 22.07.2010р. зазначений будинок ОСОБА_2 був проданий відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, в якому у п. 7 було зазначено про зобовязання продавця виписати її з будинку та звільнити будинок для безперешкодного користування покупцем.

Оскільки даний пункт договору суперечить нормам законодавства, під час укладення договору купівлі-продажу дії нотаріуса щодо посвідчення договору на таких умовах є неправомірними, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через суперечливість його змісту чинному законодавству, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком, виселення та зобовязання вчинити певні дії. Позов обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2010р. їй належить буд. №32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі, в якому на момент купівлі зареєстрована відповідач ОСОБА_1

Згідно п. 7 договору купівлі-продажу домоволодіння, продавець ОСОБА_2 зобовязувався зняти з реєстраційного обліку відповідачку, але станом на момент звернення із даним позовом до суду, остання не знята з реєстраційного обліку, що перешкоджає їй у здійсненні права користування власністю.

Посилаючись на ці обставини, просила суд усунути перешкоди з боку ОСОБА_1 в користуванні та розпорядження домоволодінням №32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі, виселити ОСОБА_1 із спірного будинку та зобовязати Сектор громадянства зняти ОСОБА_1 з реєстрації б. 32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2011 року зазначені позови обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 22.06.2011р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Сектору громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб (надалі СГІРФО) в частині вимог до СГІРФО залишено без розгляду та змінено статус з відповідача на 3 особу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2011 року ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі - продажу - відмовлено, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог та відмову у позові ОСОБА_3 з тих підстав, що рішення є незаконним. Зокрема, позивач вважає, що укладений між її сином та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки сторони не надали доказів розрахунку за домоволодіння; судом не враховано, що після продажу будинку відповідач ОСОБА_2 продовжує в ньому мешкати; відповідач позбавив її права проживання у спірному будинку. Крім того, договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ст. 377 ЦК України і суд помилково послався на норми Цивільного кодексу України і на застосував норми житлового законодавства.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду, як законне і обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 22.07.2010р., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, належить домоволодіння №32 по вул. Грудневій у м. Кривому Розі (а.с. 5-8). Зазначеним договором, а саме п. 7, зобовязано відповідача ОСОБА_2 зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у спірному будинку, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу домоволодіння була зареєстрована в ньому.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні, розпорядженні будинком, виселення та зобовязання вчинити певні дії суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, правильно дійшов висновку про те, що укладеним договором житлові права позивачки ОСОБА_1 не порушені, положення договору купівлі-продажу домоволодіння щодо зняття з реєстраційного обліку відповідає положенням Цивільного та Житлового законодавства, а тому оспорюваний договір не може бути визнано недійсним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічні положення передбачено і Житловим кодексом, а саме ст. 150 ЖК України зазначає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки, що у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком, крім випадків, установлених законом.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що право власності ОСОБА_3 порушено ОСОБА_1 і підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком із виселенням останньої із спірного домоволодіння.

Доводи позивача щодо фіктивності укладеного договору купівлі-продажу і не надання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 доказів розрахунку за продаж домоволодіння є безпідставними, оскільки під час розгляду спору судом першої інстанції не було встановлено порушення вимог ст. 215 ЦК України щодо недійсності правочину.

Вище зазначене узгоджується і з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» в якій вказано, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину і враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Не приймає до уваги колегія посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 продовжує мешкати у спірному будинку враховуючи те, що у суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 давались пояснення, що ОСОБА_3 не може вселитися до спірного домоволодіння через проживання в ньому позивачки, у звязку із чим вимагала здійснювати схоронність і доглядати за будинком ОСОБА_2, а факт позбавлення її житла спростовується поясненнями апеляційному суду, про те що вона мешкає в квартирі чоловіка і періодично мешкає у квартирі доньки.

Необґрунтованими вважає колегія доводи про невідповідність спірного договору вимогам ст. 377 ЦК України з тих підстав, що дана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції і не може бути підставою для оспорювання проточину, а є його нікчемністю, що в силу презумпції правомірності правочину не тягне його недійсність за відсутності відповідного рішення.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: