Справа № 22-ц-1699/11 Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Категорія 52 06.04.2011
УХВАЛА

Іменем України

6 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Яворського М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Сліпченка О.І.

при секретарі: Сашко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

28 липня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив стягнути з ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго»заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 2 417, 97 грн., мотивуючи тим, що з 10.11.2008 р. по 10.05.2010 р. він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "УкрОпт "Мастер-енерго" на посаді юрисконсульта 1-ї категорії і за власним бажанням був звільнений з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до укладеного між ним та відповідачем трудового договору він виконував роботу, визначену цією угодою, а відповідач зобов'язувався виплачувати йому заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Між ним та відповідачем було досягнуто згоди про розмір заробітної плати за виконувану роботу, а саме: 3 000,00 грн. на місяць з покладенням всіх відрахувань та сплати податків і зборів на відповідача та 5% винагороди за стягнення дебіторської заборгованості населення перед відповідачем від суми, що надійде на банківські рахунки відповідача.

Зважаючи на те, що день його звільнення припав на вихідний день, то виплата всіх належних йому від відповідача сум, мала бути виплачена йому не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимоги про розрахунок.

21.05.2010 р. позивачем було направлено вимогу про проведення розрахунку, зокрема: виплати належної йому заробітної плати, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки; винагороди, належної йому згідно Трудового договору від 10.11.08 включно з актом виконаних робіт від 07.05.10 № 9.

Вимога була отримана відповідачем 25.05.2010 р., однак всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України відповідач не повідомив його письмово про належні йому до виплати суми і 31.05.2010 р. перерахував на його зарплатний рахунок грошові кошти в сумі 1 761,76 грн.

Позивач не погоджується з розміром виплаченої йому заробітної плати, оскільки йому не була виплачена винагорода за стягнення дебіторської заборгованості за період з 05.03.2010 р. по 07.05.2010 р. в розмірі 2 417,97 грн. відповідно акту виконаних робіт від 07.05.10 №9.

В ході розгляду справи 14.09.2010 року позивач надіслав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та 27.10.2010 року, в якій просив в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати стягнути з ТОВ "УкрОпт "Мастер-енерго" заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 4 704,94 грн., заборгованість по платі тимчасової непрацездатності в розмірі 690,35 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 801,57 грн. та компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в сумі 24 003,19 грн., а всього стягнути 30 200,05 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» на користь ОСОБА_2 заборгованість по оплаті тимчасової непрацездатності в розмірі 690,35 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 801,44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі в розмірі 24 003,19 грн., а всього 25 494,98 грн. В решті частині позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити повністю з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що розрахунок при звільненні з позивачем проведено в повному обсязі, оскільки товариство не повинно виплачувати позивачу винагороду за стягнення дебіторської заборгованості із споживачів, тому що дія договору за яким проводились виплати позивачу, вже закінчилась, а позивач виконував таку роботу в межах своїх трудових обов'язків.

Також зазначає, що при звільненні в повній мірі також була виплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку, а в дні, коли, за словами позивача, він перебував на лікарняному, позивач находився на роботі. В зв'язку з відсутністю перед позивачем заборгованості з розрахунку при звільненні, відсутні також підстави для сплати компенсації за час затримки виплати заробітної плати.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що по лікарняних листах позивачу не було проведено оплату, також не було виплачено всі суми в день звільнення, тому суд задовольнив позовні вимоги в цій частині, та відмовив в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки позивачем не було надано доказів в цій частині.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що позивача ОСОБА_2 з 10.11.2008 р. було прийнято на роботу до ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго» на посаду юрисконсульта 1-ї категорії (наказ від 10.11.08 № 34 (ас. 51). За заявою позивача згідно наказу від 07.05.10 № 26-к його було звільнено з посади за власним бажанням з 10.05.2010 р. (а.с. 4). Оскільки день звільнення був неробочим днем, розрахунок при звільненні з позивачем в цей день не було проведено, тому ним до відповідача було надіслано вимогу про розрахунок від 20.05.2010 р., яка надійшла до відповідача 25.05.2010 р. (а.с. 6-7). Відповідачем 31.05.2010 р. були виплачені належні позивачу кошти при звільненні, однак в них не увійшли виплати за час тимчасової непрацездатності з 17.02.2010р. по 21.02.2010р. і з 20.04.2010р. по 23.04.2010р. та неповністю виплачена компенсація за невикористану відпустку.

Позивачем не була використана відпустка за період його роботи в товаристві з 10.11.2009 р. по 10.05.2010 р. Розмір відпустки позивача відповідно до ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 30 календарних днів. Дані обставини визнали сторони в судовому засіданні, а тому вони не підлягають доказуванню.

Таким чином, за кожний відпрацьований місяць позивачу повинно бути надано 2,5 календарних дні відпустки (30 днів : 12 місяців = 2,5 дні/міс), відповідно на 6 місяців з 10.11.2009 р. по 10.05.2010 р. припадає 15 календарних днів відпустки.

Як визнали в судовому засіданні сторони, середньоденна заробітна плата для нарахування компенсації за невикористану відпустку становить 160,30 грн., а тому компенсація за невикористану позивачем відпустку становить 2 404,50 грн. (160,30 грн. х 15 днів = 2 404,50 грн.) замість виплачених йому відповідачем 1 603,06 грн.

Отже, відповідачем залишилась невиплаченою позивачу при звільненні компенсація за невикористану відпустку в розмірі 801,44 грн. (2 404,50 -1 603,06=801,44 грн.).

Також позивач хворів з 17.02.2010р. по 21 02.2010р. та з 20.04.2010р. по 23.04.2010р. в зв'язку з чим йому було видано листи непрацездатності № 277519 і № 040650 відповідно, про що свідчить виписка із медичної картки хворого (а. с. 90). Зазначені лікарняні листи не були оплачені відповідачем. Відповідачем не надано доказ на підставі якого такий табель було складено, позивач заперечує, що у вказані дні він перебував на роботі.

Відповідно до ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахуванні суми, належної працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки позивачу в день звільнення не було виплачено всі суми, що належать йому від товариства, на підставі наведеного, суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 24 003,19 грн.

Позивач вказує, що йому не була виплачена повністю заробітна плата, а саме не виплачено винагороду за проведену ним роботу по стягненню з населення на користь відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання на підставі трудової угоди від 7.0.42008 р., трудового договору від 10.11.08 № 1 та актів виконаних робіт № 5-9 до цього договору.

Однак, позивачем не було надано суду трудовий договір від 10.11.08 № 1, а відповідач наполягає на його відсутності взагалі, до того ж, акт № 9 не підписано сторонами, тому суд не взяв до уваги акти виконаних робіт на виконання такого договору.

Згідно довідки відповідача (а.с. 188-189) позивачу відповідачем виплачувалась заробітна плата, яка складається з окладу, додаткової заробітної плати за рахунок власних коштів, надбавки за напруженість в роботі, що відповідає умовам колективного договору (а.с. 23-43).

Крім того, до посадових обов'язків позивача (а.с. 113-114) відноситься, в тому числі обов'язок складати позовні заяви, захищати інтереси підприємства в суді, тому посилання позивача на те, що йому повинні були окремо виплачувати винагороду за проведену ним роботу по стягненню із боржників коштів на користь відповідача суд визнав безпідставними.

Трудову угода від 07.04.2008 р., укладену між сторонами, як визнали сторони в судовому засіданні, було укладено в період коли позивач не працював в ТОВ «УкрОпт «Мастер-енерго», по суті є цивільно-правовою угодою і вона не може врегульовувати трудові відносини, що склалися між сторонами після прийняття позивача на роботу. Крім того, роботи, які повинен був виконувати за угодою позивач, відносяться до його трудових обов'язків як юрисконсульта. Термін дії вказаної угоди відповідно до п.7.1 закінчився 06.04.2009р., і доказів продовження дії угоди не надано.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.115 КЗпПУ заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319, ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрОпт «Мастер-енерго» - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_3