АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 22-ц-19/11
Провадження №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.,

за участю секретаря: Товкан І.І.

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ПАТ КБ „ПриватБанк

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-941 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно заставного договору, зобов»язання повернути сплачені суми кредиту, відсотків за кредитно заставним договором та отримати вартість автомобіля з розстрочкою платежів, виключення з державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію про обтяження транспортного засобу.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

09.09.2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про про визнання недійсним кредитно заставного договору, зобов»язання повернути сплачені суми кредиту, відсотків за кредитно заставним договором та отримати вартість автомобіля з розстрочкою платежів, виключення з державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію про обтяження транспортного засобу. І в обґрунтування позову вказувала, що 17.03.2008р. уклала кредитно-заставний договір №НМSО 02004684 із ЗАТ КБ «Приватбанк» на суму 11502,2 долара США терміном до 16.03.2015р. і в забезпечення наданого кредиту надала в заставу автомобіль НОМЕР_1. Позивачка вважає, що відповідачем при укладенні даного договору були порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та «Про заставу», а саме: не було розяснено умов кредитування, згоди на оцінку автомобіля позивачка не надавала, а кредитно заставний договір є недійним, оскільки був наданий у іноземній валюті без відповідної індивідуальної ліцензії та відповідачем було збільшено відсоткову ставку в односторонньому порядку.

Позивачка 03.12.2010р. уточнила свої позовні вимоги і просила суд визнати укладений кредитно-заставний договір недійсним з тих підстав, що надання

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Справа № 22ц-941

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 27

відповідачем позивачці кредиту у іноземній валюті відбулося без наявної індивідуальної ліцензії, порушено вимоги щодо форми договору , адже договір в частині застави автомобіля підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню, що не було дотримано відповідачем. А тому, позивачка і просила суд визнати недійним кредитно заставний договір, зобов»язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути позивачці 35597,50грн., що сплачені як частина суми кредиту і відсотки за кредит, зобов»язати відповідача прийняти від ОСОБА_1 суму у розмірі 55118,93грн. на погашення кредиту та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна інформацію про обтяження автомобіля НОМЕР_1.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 14 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, просить скасувати та ухвалити нове рішення, задоволивши її позов, оскільки судом не було взято до уваги, що індивідуальна ліцензія для надання валютного кредиту у ЗАТ КБ «ПриватБанк» відсутня, кредитний договір, за умовами якого надано у заставу автомобіль НОМЕР_1 є недійсним, оскільки нотаріально не посвідчений, крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст.1055 ЦК України та ст.ст.203, 215, 217 і 220 ЦК України щодо визнання положень кредитного договору в частині застави автомобіля недійсним і, як наслідок, недійсним кредитно-заставний договір вцілому і судом необґрунтовано зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується лише в момент укладення споживчого договору, а вподальшому відносини між сторонами після його підписання регулюються нормами ЦК України.

Представник позивачки ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, а представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні апеляції просить відмовити і рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обгрунтованність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 17.03.2008р. між ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитно заставний договір №НМSО 0200468 про надання останній споживчого кредиту в сумі 115023,02 долари США з метою: частина кредиту в розмірі 10732,34 долари США видається для придбання Позичальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 548,26 доларів США надається для оплати перших страхових платежів за Договором Страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 6,77 доларів США надається для оплати коштів за реєстрацію Предмета застави в Державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 214,65 доларів США надається для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту не пізніше ніж 17.03.2008р.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про невідповідність кредитно заставного договору від 17.03.2008р. вимогам закону та його вчинення сторонами без відповідного дозволу (ліцензії) у валюті, а саме щодо недійсності правочину з підстав, передбачених ст.ст. 203 ч. 1, 215 ч. 1, 227 ч. 1 ЦК України.

Так, у відповідності до положень ст. 192 ЦК України законним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 524 цього Кодексу зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Частиною 3 статті 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно до вимог ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Відповідно до положень ст.ст. 47, 49 цього Закону на підставі відповідної банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик, операції з валютними цінностями, надання кредитів.

Операції з валютними цінностями банки вправі здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавцем не визначено межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, операція з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

На час укладення між сторонами кредитного договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» здійснювало банківську діяльність на підставі банківської ліцензії Національного банку України від 24 грудня 2001р. № 33 і мало письмовий дозвіл №22-2 від 29 липня 2003р. на здійснення операцій з валютними цінностями.

Отже, банк правомірно видав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті. Цей правочин не суперечить вимогам чинного законодавства, у тому числі і положенням Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ.

Також, згідно ст. 628 ч.2 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не впливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляції в тій частині, що кредитно заставний договір від 17.03.2008р. підлягав обов»язковому нотаріальному посвідченню в частині застави, адже станом на час укладення сторонами даного кредитно - заставного договору ст. 13 Закону України «Про заставу» передбачалося, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі і нотаріальне посвідчення договору застави транспортного засобу не вимагалося.

Згідно ч.1ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

А тому, кредитно заставний договір від 17.03.2008р., що укладений між сторонами є дійсним .

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк