АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

10 листопада 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8, Амур-Нижньодніпровський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про оспорювання батьківства, виключення відомостей з актового запису, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому просила суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дочкою повноліття.

У квітні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом про виключення відомостей про його батьківство з актового запису відділу РАГС виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради м. Дніпропетровська № 79 від 24.01.2997 року про народження ОСОБА_9, посилаючись на те, що на час народження та реєстрації дитини він не досяг повноліття та не може бути батьком ОСОБА_9.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені повністю, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_6, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.03.2010 р., та до досягнення ОСОБА_9 повноліття; рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено повністю; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2011 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції від 11.02.2011 року з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (післяшлюбне прізвище ОСОБА_6), що стверджується копіями актових записів відділу РАГС виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради м. Дніпропетровська про народження № 79 від 24.01.1997 року та про встановлення батьківства № 9 від 24.01.1997 року, копією свідоцтва про народження, виданого 12.09.1997 року (а.с. 5, 44, 45).

Відповідно до заяви про встановлення батьківства за спільною заявою батьків №9 від 24.01.1997 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнав себе батьком дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 46).

Крім того, відповідно до висновку судово-медичного експерта Київського міського бюро СМЕ за № 318 від 09.08.2010 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_6 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_9 складає величину не менше 99,999999 %, тобто біологічне батьківство ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_9 є практично доведеним (а.с. 77 80).

Також судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_9 проживає з позивачкою ОСОБА_7 та перебуває на її утриманні, між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем коштів на утримання дочки (а.с. 6, 25).

Згідно ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст. 56 КпШС України, з відповідними змінами та доповненнями, що діяли на час народження та реєстрації ОСОБА_9, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини. Особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред'явлення позову, а в окремих випадках можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 про оспорюваний запис стало відомо 24.01.1997 року, а повноліття він досяг 19.06.1997 року, колегія дійшла висновку, що при зверненні до суду з даним зустрічним позовом у квітні 2010 року ОСОБА_6 порушив передбачений ч. 1 ст. 56 КпШС України річний строк, який закінчився 20.06.1998 року.

Крім того, у суді зазначеними вище доказами доведено наявність кровного споріднення між батьком ОСОБА_6 та неповнолітньою ОСОБА_9.

Посилання апелянта на недостатній стаж роботи за фахом судово-медичного експерта ОСОБА_12, яким було надано висновок за № 318 від 09.08.2010 року, неточність оформлення письмового висновку є надуманими та не спростовують правильність висновку експерта, яким встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_6 по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_9 складає величину не менше 99,999999 % (а.с. 77 80).

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, стан здоров»я та матеріальне становище ОСОБА_6, який є працездатним, відсутність стягнень з його доходів за виконавчими документами, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та задоволення первісного позову, стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_6, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.03.2010 р., та до досягнення ОСОБА_9 повноліття.

Доводи апелянта про наявність поважних причин неявки до суду першої інстанції і безпідставність проведення заочного розгляду справи не спростовують правильність та законність оскаржуваного судового рішення, порушень прав відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 не встановлено.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування районним судом положень ст.ст. 88, 367 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді