АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3527/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1Г Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Прозорової М.Л.,

при секретарі: Бецман І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Рекорд-144», КП ДМБТІ, Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, виконком ОСОБА_4 районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсним свідоцтва про права власності на спадщину за заповітом, визнання ордеру на заселення кооперативної квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про права власності на спадщину за заповітом, визнання ордеру на заселення кооперативної квартири недійсним, визнання права власності на квартиру та виселення.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом, 20 листопада 1968 року ОСОБА_2 було надано контрольний талон до ордеру № 2105 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі затвердженого міською ОСОБА_4 13.11.1968 року списку ЖБК «Рекорд-144» на склад сімї з 3-х осіб: він, батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6. З 1968 року ОСОБА_2 був прийняти у члени кооперативу, прописався у цій квартирі і почав там проживати, а з вересня 1978 року у спірній квартирі проживав і був зареєстрований з 13.07.1978 р. батько позивача ОСОБА_5 до своєї смерті, а саме до квітня 1981 року.

Згідно довідки голови ЖБК «Рекорд-144» № 1 від 25.08.2005 р. та копій квитанцій позивач 20.11.1968 р. вступив в ЖБК і отримав талон до ордеру на вказану квартиру, вартість якої 4357 руб., з 1968 року до 1980 року здійснював платежі, з січня 1980 року платежі виписувалися на імя його батька ОСОБА_5, а з березня 1980 року по червень 1981 року здійснювала ці платежі і комунальні послуги ОСОБА_3 на загальну суму 248,32 руб..

У 1978 році позивач виписався із спірної квартири і прописався до своєї дочки ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_2, особистий рахунок на кімнату площею 21,0 кв.м. в якій рішенням Бабушкінської районної ОСОБА_4 народних депутатів м. Дніпропетровська № 1706 від 27.10.1978 р. за його заявою було переоформлено на його імя у звязку із смертю його дружини ОСОБА_8, а рішенням Бабушкінської районної ОСОБА_4 народних депутатів м. Дніпропетровська № 340 від 11.03.1979 р. вільну кімнату площею 10,9 кв. м. у цій квартирі було приєднано до жилої площі та переоформлено особистий рахунок на його імя на дві кімнати жилою площею 31,9 кв. м. та рекомендовано адміністрації трубопрокатного заводу ім. К. Лібкнехта виключити позивача із списків на отримання жилої площі.

У спірній квартирі залишився проживати ОСОБА_5, а позивач не звертався до ЖБК із заявою про повернення йому паєнагромаджень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 147 ЖК України члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу у випадку виїзду на інше постійне місце проживання.

27.05.1983 р. позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 та на підставі обмінного ордеру № 3459 від 18.11.1983 р. отримав на свою сімю квартиру АДРЕСА_3, яка ним із сімєю була приватизована 03.02.1997 р. та у 2001 році продана. Згідно довідки КП ДМБТІ № 5010 від 02.06.2006 р. за позивачем зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2000 р..

Реалізувавши таким чином передбачене діючим на той час законом своє право на житло позивач фактично відмовився від спірної квартири і законних прав на неї у цей час не має.

23 січня 1980 року ОСОБА_5 склав заповіт на імя ОСОБА_3, яка за їх домовленістю почала проживати у спірній квартирі разом із своєю сімєю та 28.07.1980 р. зняла зі своєї ощадної книжки 6000 руб. і поклала цю суму в ощадну касу на рахунок позивача за внесені ним суми паєнакопичення за квартиру, як вона пояснила в судовому засіданні, що позивачем не спростовано.

13 квітня 1981 року ОСОБА_5 помер, після чого 22 жовтня 1981 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала у спадок належні померлому паєнагромадження в сумі 4310 крб. в ЖБК № 144 «Рекорд» на спірну квартиру згідно довідки ЖБК № 144 «Рекорд» № 75 від 21.10.1981 р. № 75, а 11 грудня 1981 року на підставі протоколу загальних зборів від 17.05.1981 року їй було видано ордер № 130 на цю квартиру на склад сімї з 3-х осіб, що свідчить про включення її в члени цього кооперативу.

Факт прийняття відповідачки у члени ЖБК № 144 «Рекорд» підтверджується також довідкою ЖБК «Рекорд-144» № 3 від 18 серпня 2005 року та поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтвердили, що ОСОБА_3 дійсно приймали у члени кооперативу на загальних зборах членів ЖБК № 144 «Рекорд» у травні 1981 року замість померлого ОСОБА_5.

Згідно зі ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідних дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Проте позивач не надав суду жодних доказів в підтвердження наявності наведених у законі підстав для визнання недійсним свідоцтва про права власності на спадщину за заповітом та ордеру на спірну квартиру на імя відповідачки, при цьому строк для заявлення таких вимог пропустив та поважних причин його пропуску ним не навів, а з вимогами про стягнення на його користь внесених ним сум паєнагромадження він у встановленому законом порядку у свій час не звертався.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог суд обґрунтовано на підставі ст.ст.203,215,1301 ЦК України та ст.59 ЖК України відмовив в їх задоволенні.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про наявність у нього законних прав на спірну квартиру не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, встановлених конкретних обставинах справи та фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь і переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Викладені в скарзі доводи не спростовують правильність вищезазначених висновків суду, а рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи змін не вбачається.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: