АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого Ремеза В.А.

Суддів Можелянської З.М., Лисичної Н.М.

при секретарі Косенко І.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011р. та додаткове рішення суду від 10 серпня 2011р. за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського аграрного університету, ОСОБА_3 про визнання порушеного права, дискримінації, відновлення права, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2011р. ОСОБА_2 було відмовлено у задоволені позовних вимог до Дніпропетровського державного аграрного університету, ОСОБА_3 про визнання порушеного права, дискримінації, відновлення права, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Додатковим рішенням суду від 10.08.2011р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь державного підприємства "Інформаційні судові системи" витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права, а додаткове рішення винесено з суттєвим порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №470 від 05.05.1995р. ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду старшого викладача кафедри хірургії Дніпропетровського державного аграрного університету, строком на три роки і п'ять місяців з 02.04.1995р. по 31.08.1998р.

За заявою ОСОБА_2 від 28.04.1998 року наказом №575 від 02.07.1998р. йому було продовжено термін роботи по договору до 30.06.1999р. В подальшому щороку ОСОБА_2 за його заявами продовжувався термін роботи по трудовому договору, і останнім наказом №875, від 16.07.2002р. за заявою позивача від 05.06.2002р. термін роботи ОСОБА_2 було продовжено по договору на один навчальний рік, з 1.07.2002р. по 30.06.2003р.

Наказом № 923 від 18.06.2003р. ОСОБА_2 було звільнено з роботи по п. 2 ст. 36 КЗпП - у зв'язку з закінченням терміну строкового трудового договору з 30.06.2003р.

Відповідно до п.2, ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст.23 цього Кодексу, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Положення "Про порядок наймання та звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності", затвердженого наказом Міністерства освіти України від 5 серпня 1993 р. N 293 (яке діяло на час виникнення між сторонами правовідносин) передбачає, що відповідно до чинного законодавства і цього Положення при прийнятті на роботу педагогічних працівників, а також при продовженні трудових відносин із працюючими, може застосовуватися будь-яка наведена вище форма трудового договору: безстрокового, строкового, на час виконання певної роботи, контракту, форма і термін яких визначаються угодою сторін, а контракту, крім того, за бажанням працівника на умовах, передбачених колективним договором, статутом закладу освіти. Вносити пропозиції щодо терміну договору або контракту має право кожна із сторін.

Таким чином, діючим спеціальним законодавством передбачена можливість прийняття на роботу за строковим трудовим договором науково педагогічних працівників, про що зазначено у ч.2 ст.23 КЗпП України. А тому відсутні підстави вважати укладений між сторонами трудовий договір на підставі ст. 39-1 КЗпП України безстроковим, та визнавати звільнення позивача з роботи у зв'язку з закінченням строку дії укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем строкового трудового договору незаконним.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволені позовних вимог про визнання порушеного права, дискримінації, відновлення права, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду постановлено з суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права безпідставні, і не спростовують висновків суду про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки судом розглянуто справу на підставі законодавства, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини, і рішення суду відповідає ст. 213 ЦПК України.

Додатковим рішенням суду від 10.08.2011р. з ОСОБА_2 на користь державного підприємства "Інформаційні судові системи" стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн.

Відповідно до вимог ч.3, ст. 81 ЦПК України (яка діяла на час розгляду справи та ухвалення рішення суду), не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне забезпечення у справах в тому числі поновлення на роботі.

Враховуючи, що при зверненні до суду, і під час усього розгляду справи, ОСОБА_2 неодноразово надававши заяви про збільшення своїх вимог не сплачував витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд в порядку ст. 220 ЦПК України обґрунтовано вирішив питання про судові витрати, стягнувши їх з позивача по справі, оскільки основним рішенням вказане питання не було вирішено, і підстав для скасування додаткового рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином рішення суду та додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення суду та на додаткове рішення суду підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011р. та додаткове рішення суду від 10 серпня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: