АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5400/11 Справа № 22ц-7891/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

25 серпня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про виключення із договору іпотеки пункту та розірвання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що 14 березня 2008 року між сторонами були укладені три договори: кредитний договір за №DNR0GA00000076, відповідно до умов якого вона, позивачка, отримала кредит в сумі 30000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2028 року; договір іпотеки №DNR0GA00000076, згідно якого вона, позивачка, надала в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 37 у с. Камяне Солонянського району Дніпропетровської області, предмет іпотеки визначено у пункті 35.3 даного договору; договір про задоволення вимог іпотекодержателя до договору іпотеки №DNR0GA00000076 від 14 березня 2008 року. У зв'язку із настанням економічної кризи та істотною зміною обставин на фінансовому ринку, а саме стрімким підвищенням курсу долара США по відношенню до національної валюти України - гривні, позивачка просила суд на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України виключити із договору іпотеки №DNR0GA00000076 від 14 березня 2008 року пункт 35.3 та розірвати вказаний вище договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення і направлення справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за №DNR0GA00000076, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 30000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.03.2028 року (а.с. 7 - 9).

В порядку забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 14.03.2008 року між сторонами у письмовій нотаріальній формі укладено договір іпотеки №DNR0GA00000076, згідно якого позивачка надала в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Шевченка, 37 у с. Камяне Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 14 - 16). Предмет іпотеки визначено у пункті 35.3 даного договору.

14 березня 2008 року по реєстру № 1310 між сторонами (іпотекодавцем та іпотекодержателем) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя до договору іпотеки №DNR0GA00000076 від 14 березня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог відповідача - іпотекодержателя за кредитним договором №DNR0GA00000076 від 14 березня 2008 року (а.с. 10).

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотека відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, з інших підстав, передбачених Законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладення договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв»язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладені з дотриманням передбаченої діючим законодавством форми, позовні вимоги про визнання договорів недійсними не заявлені, приймаючи до уваги, що зміна договору за рішенням суду допускається лише у виняткових випадках передбачених ст. 652 ЦК України, місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, зокрема, наявності сукупності усіх обов»язкових умов передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, та відсутність правових підстав для виключення із договору іпотеки пункту 35.3, що обумовлює відсутність підстав для розірвання у судовому порядку договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді