АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Ворота" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Ворота", треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання дій протиправними, захист прав споживачів, визнання недійсниою частини договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ворота» (даді по тексту Банк) про визнання недійсною частини договору та відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем було укладено три договори банківського вкладу, з настанням строку повернення вкладів він звернувся до працівників банку за інформацією про день повернення коштів та дізнався, що його вклади разом із нарахованими процентами було списано в погашення заборгованості перед банком за договором про надання споживчого кредиту № 20-К/07 від 26 червня 2007 року, за яким він виступає поручителем кредитних зобовязань ОСОБА_5 Вважає, що відповідач не мав права здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, тому просив суд визнати протиправними дії ОСОБА_4 щодо списання в рахунок погашення заборгованості за кредитними зобовязаннями ОСОБА_5 суми належних йому банківських вкладів та процентів за ними, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто на його користь з ПАТ «ОСОБА_4 ворота» суму вкладів та процентів за ними на загальну суму 53269 грн. 60 коп., три проценти річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 932 грн. 94 коп., а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_4 ворота» на користь держави 562 грн. 83 коп. судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку відносно того, що списання коштів з рахунку позивача здійснене після припинення дії договору поруки, не врахував, що рішення суду не є фактичним поверненням коштів і на момент списання коштів виконано не було, а також судом невірно застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо строку предявлення вимоги до поручителя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком «ОСОБА_4 ворота», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 ворота», укладено три договори банківського вкладу: договір № 26 строкового банківського вкладу (депозиту) «Стандартний 1» від 22.09.2009 року, на суму 29000 грн. строком - 28.12.2009 року; договір № 27 строкового банківського вкладу (депозиту) «Стандартний 1» від 22.09.2009 року, на суму 8000 грн. строком до 28.12.2009 року; договір № 409/В строкового банківського вкладу (депозиту) «Супер» від 10.09.2008 року, на суму 15000 грн. строком до 18.12.2009 року. Загальна сума вкладів складає 52000 грн.

Зазначені вклади разом з нарахованими процентами 17.12.2009 року та 18.12.2009 року було списано в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем за договором про надання споживчого кредиту № 20-К/07 від 26.06.2007 року, позичальником за яким є громадянин ОСОБА_5, та за виконання зобовязань якого ОСОБА_2 поручився, уклавши з банком 26 червня 2007 року договір поруки № 20/1 -П/07.

Згідно довідки від 06.05.2010 року загальна сума списаних з позивача грошових коштів та процентів за договорами банківського вкладу-1,2,3 складає 53269,60 грн.

На момент списання коштів з рахунків позивача Центрально-Міським районим судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення від 23.12.2008 року по справі № 2-4058/08 про стягнення з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь АКБ «ОСОБА_4 ворота» суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 20-К/07 від 26.06.2007 року у розмірі 49 135,51 грн. За вказаним рішенням суду видано два виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебувають на виконанні у ВДВС Новобузького районного управління юстиції та Центрально-Міському ВДВС Криворізького міського управління юстиції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що відповідач отримав задоволення своїх вимог в подвійному розмірі, здійснивши списання боргу з рахунків позивача як з поручителя, та отримавши рішення суду про стягнення заборгованості по кредиту з боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6, що дія договору поруки була припинена стягненням коштів згідно рішення суду, тому Банк не мав правових підстав здійснювати списання грошових коштів без узгодження з позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та діючому законодавству.

Приписами ч.1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруки відповідають перед кредитором солідарно.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки, укладеного з позивачем, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до моменту припинення поруки з підстав, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином ЦК України передбачає підстави для припинення договору поруки, укладеного на невизначений строк, пов'язані зі встановленням певного строку для надання можливості кредитору пред'явити вимогу поручителю.

Відповідно до положень ст.. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Як убачається із матеріалів справи, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23.12.2008 року про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 135,51 грн. не виконано в повному обсязі, тому висновок суду про припинення договору поруки, укладеного з позивачем, та отримання відповідачем задоволення своїх вимог в подвійному розмірі є неправильним.

Також неправильним є висновок суду про те, що строк виконання основного зобов'язання боржником перед відповідачем настав 08.05.2008 року (05.05.2008 року + 3 дні), а порука позивача перед відповідачем за договором поруки припинена після спливу шести місяців після цього - 08.11.2008 року.

Як убачається із умов укладеного 26.06.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору про надання споживчого кредиту № 20-К/07, боржник зобовязався повернути кредит в сумі 50 000,00 грн. зі сплатою процентів 21% річних у термін не пізніше 24 червня 2012 року. Звернення ОСОБА_4 із вимогою до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про дострокове повернення кредиту не свідчить про припинення дії кредитного договору та настання строку виконання основного зобовязання боржником і не припиняє дію договору поруки, у звязку з чим рішення суду в цій частині є неправильним.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно п. 4.5 Договору поруки № 20/1 -П/07 від 26.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, сторони домовилися про договірне списання коштів, тобто, у разі порушення Боржником умов кредитного договору, зокрема строку повернення кредиту та/або сплати процентів, кредитор самостійно здійснює списання відповідної заборгованості боржника з рахунків поручителя (у випадку, коли поручитель є клієнтом банку).

Зважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором № 20-К/07 від 26.06.2007 року боржником ОСОБА_5 не виконувалися, а поручитель ОСОБА_2 є клієнтом ОСОБА_4 та має три рахунки за депозитними вкладами, відповідач правомірно самостійно, без узгодження з позивачем, здійснив списання заборгованості із належних останньому рахунків суми банківських вкладів та проценти за ними в розмірі 53 269,60 гри.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права, рішення суду необхідно скасувати на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсною частини договору та стягнення коштів.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову стосовно несправедливості та недійсності умов договорів банківського вкладу по відношенню до позивача, як до споживача послуг, а саме другого абзацу пункту 3.1, який передбачає: «Якщо вкладник не отримав проценти за вкладом у зазначений в п. 3.1 термін, то такі проценти обліковуються на рахунку нарахованих процентів вкладника і не додаються до основної суми вкладу», не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3,4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Ворота" задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Ворота" про визнання дій протиправними, визнання недійсною частини договору та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_8