АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 32 (1 ) ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю : позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, які також діють в інтересах ОСОБА_7, до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, які також діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 22 серпня 2006 року сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті вул.Костенка та пр.Гагаріна в м.Кривому Розі, в результаті якої відповідач ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Жигули» державний номер ДН 38109 АА, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 В результаті наїзду останній отримав легкі тілесні ушкодження, та з 22.08.2006 року по 13.09.2006 року проходив амбулаторне лікування в дитячій поліклініці КЗ «Міська лікарня № 1». Неправомірними діями відповідача позивачам та їх малолітньому сину спричинена моральна шкода. У звязку із чим, позивачі просять суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_7Ю у відшкодування моральної шкоди 8000 грн., на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по 2000 грн., кожному, та витрати, повязані із наданням правової допомоги адвоката.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 вересня 2010 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_6, які також діють в інтересах ОСОБА_7Ю, до ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 - 5000 грн., на користь ОСОБА_3 - 1000 грн., на користь ОСОБА_6 - 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати 17 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи 4, 50 грн., а також 3000 грн. за правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 25.20 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Саксаганського районного суду від 24 березня 2011року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 16 вересня 2010 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Зокрема: вважають, що судом першої інстанції не досліджено та не підтверджено доказами вина відповідача та те, що саме він здійснив наїзд на малолітнього ОСОБА_7

Вважають, що судом порушені права відповідача, так як у звязку із не викликом його до судового засідання відповідач не мав змоги надати суду докази про свою невинність. Окрім того, вважають, що стягнення коштів на правову допомогу є безпідставним, оскільки ОСОБА_8 був представником позивачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі є батьками малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 серпня 2008 року на перехресті вул.Костенка та пр.Гагаріна в м.Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було травмовано малолітнього пішохода ОСОБА_7 транспортним засобом ВАЗ 21043 державний реєстраційний номер ДН 38109 АА, під керуванням відповідача ОСОБА_4,

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначили, що 22 серпня 2008 року на перехресті вул.Костенка та пр.Гагаріна в м.Кривому Розі автомобілем ВАЗ 21043 державний реєстраційний номер ДН 38109 АА, під керуванням відповідача ОСОБА_4, було травмовано їх сина малолітнього пішохода ОСОБА_7

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачем ОСОБА_9, внаслідок якої малолітній ОСОБА_7 був травмований.

Зазначений факт підтверджується протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього, а також поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були свідками дорожньо- транспортної пригоди.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, згідно акту судово-медичного обстеження №3006 від 14.09.2006 року, тілесні ушкодження малолітнім ОСОБА_7 у вигляді ссадин мяких тканин в області ліктьових та колінних суглобів відносяться по характеру до легких тілесних ушкоджень та по часу виникнення відповідають вказаному строку.

Відповідно до висновку експерта №2825 від 31.08.2007 року, у малолітнього ОСОБА_7 на ділянках шкіри на обох верхніх та обох нижніх кінцівках є місця від колись можливо мавшихся садин. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що ушкодження у нього виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмежено- подовженою контактуючою поверхнею, по типу удару, якими могли бути виступаючи частини рухаючогося автомобілю, з послідуючим відбракуванням тіла та падінням на тверде дорожнє покриття, що могло бути при обставинах дорожньо- транспортної пригоди та умовах, зазначених у постанові про призначення судово- медичної експертизи та самим потерпілим. За характером ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень. Час виникнення тілесних ушкоджень може відповідати 22.08.2006 р. (том1 а.с.54).

Згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Дніпропетровській області від 28.07.2008 року №58/27-163, за показаннями відповідача ОСОБА_4, для запобігання ДТП водій повинен був виконати п. 12.3 ПДР.. За показаннями ОСОБА_7, водій ОСОБА_4 у вказаній дорожній обстановці повинен був діяти згідно п.п.10.1, 16.2 ПДР України; у діях водія відповідача ОСОБА_4 з керування а/м ВАЗ-21043 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, 16.2 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з наслідками технічного характеру наїздом на пішохода.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини відповідача у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди, внаслідок якої малолітній ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про те, що саме відповідач здійснив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_7, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачам спричинена моральна шкода.

Згідно з положеннями ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода може полягати в у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок дорожньо- транспортної пригоди малолітній ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, став боязливо ставитися до дороги та автомобілів, малолітній ОСОБА_7 пережив нервовий струс, викликаний збиттям. Батьки малолітнього ОСОБА_7, позивачі по справі, перенесли душевні хвилювання за стан здоров'я їх сина після наїзду, що призвело до зміни способу життя, відновлення звичайного способу життя та потребує від них додаткових зусиль.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру отриманих малолітнім ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та наслідків дорожньо- транспортної пригоди, з урахуванням вини відповідача, виходячи з засад розумності та справедливості.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд першої інстанції також правильно стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати по оплаті правової допомоги, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», згідно якої, граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі, у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40%: розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_3 надавалася правова допомога на підставі договору про надання правової допомоги № 56/07 від 2007 року, яка оплачена виходячи з меж, визначених зазначеною вище Постановою Кабінету Міністрів України, згідно акту надання послуг правової допомоги від 24.06ю.2010 року ( а.с.34 том2).

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 16 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.В. Карнаух

ОСОБА_12