Справа № 2-1972/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2011 року Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Родько Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Універсал Банкпро визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору купівлі-продажу розірваним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 10.08.2007 р., дарувальником якого є карнелюк В.А., обдарованою ОСОБА_2, недійсним. При цьому, посилається на те, що по вказаному договору він подарував своїй доньці ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Однак цей договір є фактично договором купівлі-продажу, бо ОСОБА_5 за підписання договору дарування зобовязалася виплатити йому 80000 грн. для закінчення будівництва дачного будинку, розташованого в Садовому товаристві Інтеграл, або закупити на ці кошти будівельні матеріали, що не виконала, і вважає, що договір дарування носить удаваний характер. Після підписання договору дарування він продовжує проживати в квартирі та оплачувати за неї за житлово-комунальні послуги. Укладали саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу, виходячи також з того, що державне мито при вказаних договорах сплачується в різних розмірах і при укладанні договору дарування сплата державного мита набагато у меншому розмірі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнив та доповнив позовні вимоги і просить визнати договір дарування від 10.08.2007 р. недійсним (удаваним), визнати договір купівлі-продажу в кредит ( з розстроченням платежу) квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який вони насправді вчинили, (прихований)-дійсним, визнати такий договір купівлі-продажу, який є прихованим, договором дарування від 10.08.2007 р., розірваним. При цьому, мотивує свої вимоги тим, що удаваним правочином є договір дарування від 10.08.2011 р., прихованим правочином, який вони насправді вчинили, є договір купівлі-продажу, а оскільки договір купівлі-продажу, як один із видів договірних зобовязань, не тільки не суперечить і передбачений чинним законодавством, договір купівлі-продажу квартири укладений між ним і ОСОБА_2, є дійсним.

Представники ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала частково і предявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення 15000 грн., посилаючись на те, що фактично придбала квартиру у батька в розстрочку, бо домовленість була, що вона в рахунок оплати квартири буде фінансувати будівництво його дачного будинку в розмірі 80000 грн. на протязі 3-х наступних років (2008-2010 років). На виконання домовленості достроково в 2007 р. вона надала ОСОБА_1 5000 грн. на придбання будівельних матеріалів, в 2008 р. нею були придбані для батька будівельні матеріали та інструменти на суму 10000 грн. Повністю виконати домовленість відносно батькової квартири вона не змогла у звязку з непередбачуваними обставинами в фінансово-економічній ситуації України, в результаті яких її доходи різко зменшились.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав позицію своєї довірительниці.

Третя особа ОСОБА_3 проти основного та зустрічного позовів не заперечує, пояснивши, що при укладанні договору дарування не були враховані також і його інтереси, що стосується майна, до якого він може мати відношення в разі спадкування.

Третя особа державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 подала заяву про слухання справи без її участі, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставин справи, вважає за можливе вирішити спір без її участі.

Притягнуте до участі в справі в якості третьої особи Головне управління юстиції у м. Києві належним чином про час, місце слухання справи повідомлялось, його представник в судове засідання не зявився, тому суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, матеріали та обставин справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника вказаної третьої особи.

Представник притягнутого до участі в справі в якості третьої особи Публічного акціонерного товариства Універсал Банкпозови не визнав, пояснивши, що спірна квартира знаходиться в іпотеці по договору іпотеки від 28.03.2008 р., укладеного між ПАТ Універсал Банкта ОСОБА_2, що був укладений в забезпечення виконання кредитного договору №010-2008-921, укладеного 28.03.2008 р. між ПАТ Універсал Банкта ОСОБА_2, згідно якого банк надав ОСОБА_2 позику в розмірі 95670 швейцарських франків під 11, 45 річних, зі строком повернення до 3.10.2028 р. ОСОБА_2 залишається боржником за кредитним договором і зобовязана повернути запозичені грошові кошти. Визнання недійсним договору дарування квартири від 10.08.2007 р. позбавляє ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки і відповідно права на вчинення договору іпотеки від 28.03.2008 р. і такі дії направлені на порушення прав банку як іпотеко держателя та припинення забезпечення зобовязання ОСОБА_2, що випливають з кредитного договору. Позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають способам захисту права, передбаченим чинним законодавством, позивач не довів укладення договору купівлі-продажу в кредит між сторонами по справі. Крім того, ОСОБА_1 пропустив строки позовної давності звернення з позовом до суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третіх осіб, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що основний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2007 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири №39, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Академіка Корольова, 1-а. Згідно з умовами договору дарування ОСОБА_1 подарував своїй доньці ОСОБА_2 вищевказану квартиру, належну йому на праві приватної власності. Договір був посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 (а.с.9. 10).

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодна норма матеріального права не вказує на недійсність удаваного правочину і враховуючи положення ст. 215 ЦК України удаваний правочин не є нікчемним.

Оскільки удаваний правочин не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України або будь-яким іншим актам цивільного законодавства, то сам по собі удаваний правочин не може бути визнаний судом недійсним

ОСОБА_2 реально прийняла дар у вигляді квартири, яку передала в іпотеку ПАТ Універсал Банкпо договору іпотеки від 28.03.2008 р., укладеного між ПАТ Універсал Банкта ОСОБА_2, що був укладений в забезпечення виконання кредитного договору №010-2008-921, укладеного 28.03.2008 р. між ПАТ Універсал Банкта ОСОБА_2, згідно якого банк надав ОСОБА_2 позику в розмірі 95670 швейцарських франків під 11, 45 річних, зі строком повернення до 3.10.2028 р.

Суду залишилося недоведеним, що договір дарування квартир був удаваним та прихованим, що прикривав інший договір купівлі-продажу.

Не може бути безумовною і достатньою підставою для визнання договору дарування квартири недійсним посилання позивача та його представника, відповідача, її представника на те, що домовленість між сторонами була про оплатну передачу квартири, бо нотаріус, посвідчуючи договір дарування квартири діяв відповідно до вимог Закону України Про нотаріат, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. №20/5, згідно п.36 якої нотаріус посвідчує правочин, пересвідчившись, що кожна сторона однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Сторони по справі під час посвідчення договору дарування не заявляли про те, що вони насправді мають на увазі укласти інший договір, а саме договір купівлі-продажу. Сторони по справі скарг на дії державного нотаріуса не подавали. Отже, суд вважає, що дійсними намірами сторін по справі було саме укладення договору дарування, про що свідчить і п.5 договору дарування квартири.

Посилання сторін на розписку від імені ОСОБА_2 про заборгованість ОСОБА_1 65000 грн. по договору дарування квартири від 10.08.2007 р. за квартиру суд не приймає до уваги як належні (а.с.11)..

Так, згідно ст. 695 ЦК України істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою по розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Ні позивач, ні відповідач, ні їх представники не надали суду доказів у підтвердження згоди сторін з такими істотними умовами договору, а їх усні пояснення в судовому засіданні згідно вимог цивільного процесуального кодексу України не є доказами.

Суд враховує, що існують родинні інтереси по предмету спору-оспорювання договору дарування квартири від батька до доньки, й таке оспорювання відбувається, коли квартира перебуває в іпотеці банку, у ОСОБА_2 існує заборгованість перед банком по кредитному договору, і в разі невиконання умов кредитного договору звернення стягнення може відбутись на цю квартиру (а.с. 69, 70, 90-93).

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, коли відсутні законні підстави визнавати недійсним договір дарування квартири, то не можуть бути задоволені й позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири в кредит дійсним та розірваним.

Не може бути задоволений і зустрічний позов ОСОБА_2, бо не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, що договір дарування квартири укладався на платній основі.

Крім того, суд вважає, що подавачем позову пропущений трирічний термін подачі позову до суду про оспорювання договору дарування, про застосування позовної давності заявив представник третьої особи ПАТ Універсал Банк, і від позивача по справі заяви про поновлення строку звернення з позовом до суду не поступало, то відповідно до ст.ст. 257, 267 ЦК України ця обставина також є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 235, 717-719 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Головне управління юстиції у м. Києві, Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Універсал Банкпро визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору купівлі-продажу розірваним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя