Справа № 22-ц-2523/11 Головуючий у 1 інстанції: Качмар В. Я.
Категорія - 51 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Курій Н.М.,

суддів: Зверхановської Л.Д., Бойко С.М.,

за секретаря Карнидала В.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства Дрогобицьке АТП-24655на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного товариства Дрогобицьке автотранспортне підприємство 24655, з участю третіх осіб: Територіальне управління Держгірпромнагляду по Львівській області, Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дрогобицькому районі Львівської області про зобовязання скласти акт про нещасний випадок на виробництві,

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 січня 2011 року задоволено позов ОСОБА_5.

Зобовязано Відкрите акціонерне товариство Дрогобицьке автотранспортне підприємство 24655скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що повязаний з виробництвом, який стався з ОСОБА_5 08.02.2006р. під час відрядження в м. Запоріжжя.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство Дрогобицьке АТП-24655(до перейменування - Відкрите акціонерне товариство Дрогобицьке автотранспортне підприємство 24655). Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати з посиланням на те, що рішення суду є безпідставним, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми права, висновки суду не відповідають обставинам.

Представника відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції доводи скарги підтримав.

Представник позивача ОСОБА_2 та представник третьої особи Територіального управління Держгірпромнагляду по Львівській області ОСОБА_4 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа - Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дрогобицькому районі Львівської області до апеляційного суду не з'явилась та про причини своєї неявки не повідомила. Про день і час слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка на повідомленні (а.с.249).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.3 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади.

Статтею 13 означеного Закону визначено, що нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону - є страховим випадком, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, визначаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових обов'язків, у тому числі у відрядженні а також ті, що сталися у період прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням роботодавця.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року № 218/2658, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його основної роботи. У п. 1.1 даної Інструкції встановлено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформлюється наказом (розпорядженням) із зазначенням пункту призначення, назви підприємства, куди відряджений працівник, строку і мети відрядження.

Зі змісту ст.153, 159-161 КЗпП України, ст.13, 17, 18 Закону України Про охорону працівбачається, що обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці лежить на роботодавцеві.

Відповідно до ст.5-7, ч.2 ст. 18 Конвенції про тривалість робочого часу і відпочинку на дорожньому транспорті N 67, максимальна загальна тривалість водіння, зокрема, понаднормової роботи, не повинна перевищувати дев'яти годин на день або сорока восьми годин на тиждень. Кожний роботодавець веде, згідно зі зразком, затвердженим компетентним органом влади, відомість із зазначенням годин роботи та відпочинку будь-якої особи, яка працює на його підприємстві. Ця відомість надається в розпорядження контрольних органів влади згідно з умовами, встановленими компетентним органом влади.

Відповідно до п.6.13 Наказу Міністерства транспорту та зв'язку Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв автотранспортних засобів№18 від 17.01.2002 року облік щоденної тривалості керування та тривалості безперервного керування автотранспортними засобами, тривалості перерв для відпочинку та харчування водіїв проводиться за допомогою контрольних пристроїв (тахографів), реєстраційних листків для тахографів, дорожніх листів, графіків роботи та інших документів.

Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатностівизначено, що ушкодження здоров'я працівника внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, які настали внаслідок порушення працівником нормативних актів про охорону праці, визнається страховим випадком, що дає працівникові право на одержання страхових виплат і відповідних соціальних виплат і відповідних соціальних послуг.

Лише розмір одноразової допомоги, що виплачується працівникові при стійкій втраті професійної працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, може зменшуватися (не більше ніж на 50 відсотків), якщо комісія з розслідування нещасного випадку встановить, що ушкодження здоров'я відбулося не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення правил з охорони праці потерпілим (ч.2 ст.34 зазначеного Закону).

Суд першої інстанції встановивши, що позивач ОСОБА_5 до моменту нещасного випадку 10 днів перебував у відрядженні протягом яких проїхав близько 8000 км. по визначеному йому маршруту; був направлений у відрядження без підмінного водія, та з урахуванням неналежної організації відповідачем охорони праці водія ОСОБА_5, правильно дійшов висновку, що нещасний випадок, який мав місце з позивачем, є пов'язаний з виробництвом, а тому, відповідач зобов'язаний скласти відповідний акт за формою Н-1 про нещасний випадок.

При цьому, ухвалюючи рішення про задоволення уточнених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 17.05.2001 року працював водієм вантажного автомобіля на ВАТ Дрогобицьке АТП-24655.

24.01.2006 року ОСОБА_5 було направлено у відрядження за маршрутом Україна (Дрогобич) - Бельгія - Україна (Запоріжжя - Дрогобич) на автомобілі НОМЕР_1.

08.02.2006 року в м. Запоріжжі, з ОСОБА_5 стався нещасний випадок - через порушення останнім п.15.12 Правил дорожнього руху, як наслідок - його придавив автомобіль НОМЕР_1, який рухався самовільно, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження.

Комісією, що була створена для розслідування даного нещасного випадку, складено акт № 2 за формою НПВ від 26.09.2006 року, (а.с.12-15, 17-20) про те, що нещасний випадок, який стався з водієм ОСОБА_5 не вважається повязаним з виробництвом.

До акту про розслідування нещасного випадку страховим експертом з охорони праці відділення виконавчої дирекції ФСНВ у Дрогобицькому районі Львівської області ОСОБА_6 викладено окрему думку, про те, що спірний нещасний випадок є пов'язаний з виробництвом і по ньому повинен бути складений акт за формою Н-1. (а.с.. 16).

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 04.04.2006 року ОСОБА_5, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 грн., за те, що 08.02.2006 року о 21.10 год в м.Запоріжжя по вул.Куйбишева він залишив свій автомобіль, не вживши всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху автомобіля, внаслідок чого той покотився та скоїв наїзд на автомобіль ГАЗ-322132, який від удару покотився та наїхав на автомобіль ЗАЗ-1102. (а.с.146).

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Всупереч ст. 10, 60 ЦПК України, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не представлено доказів належної організації відповідачем охорони праці, зокрема, ОСОБА_5, а саме - не подано графіку робочого часу та часу відпочинку останнього у відрядженні, маршрутного листа, в якому б мали бути відмітки про початок руху та зупинки-стоянки, тахографічної картки, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів про неналежну організацію охорони праці позивача.

Постанова господарського суду Львівської області від 04 травня 2007 року, яку в апеляційній скарзі зазначає відповідач, не досліджувалась ні судом першої, ні апеляційної інстанцій, оскільки в матеріалах справи відсутня та клопотань про приєднання її до справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не заявлено.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні запереченням на позов і на уточнення позову та досліджувалися судом першої інстанції, їм дана оцінка в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Дрогобицьке АТП-24655відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.