АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю торгово-будівельна компанія «Валган» про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.181-183) до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ТОВ торгово-будівельна компанія «Валган» про стягнення заборгованості, мотивуючм свої вимоги тим, що між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2007-039 від 23 березня 2007 року, за умовами якого відповідачка отримала 800 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 грудня 2019 року.

Зобовязання ОСОБА_2О за вказаним договором, забезпечене порукою на підставі договору поруки № 467 від 12 січня 2009 року, укладеним з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», а також на підставі договорів поруки укладених з іншими відповідачами.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 1 жовтня 2010 року у сумі 1 001 898,88 доларів США, що становить 7 924 820,14 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, вказуючи на те, що на час укладення договору в іноземній валюті співвідношення курсу долара США до гривні було стабільним на протязі декількох років, вона не мала уявлення, що обставини можуть змінитися і буде мати місце така різка девальвація гривні, крім того, світова економічна криза позначилася на її підприємницькій діяльності. Враховуючи те, що банком було здійснено перерахування суми кредиту по новому курсу долара та збільшено в односторонньому порядку процентну ставку за користування даним кредитом, вона не мала можливості погашати кредит. Посилаючись на те, що вказаний договір явно порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору, ОСОБА_2 просила його розірвати (а.с.71-76).

Пізніше вона звернулась до суду ще з одним зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання договору недійсним, вказуючи на те, що договір поруки № 467 від 12 січня 2009 року укладений між відповідачами умисно, про людське око і не мав на меті дійсно забезпечити порукою виконання зобовязань основним відповідачем, а укладався лише для зміни підсудності розгляду справи (а.с.85-87) .

Вказані зустрічні позови були прийняті судом до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 02 липня 2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості виділені в окреме провадження (а.с.175).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ торгово-будівельна компанія «Валган» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 924 820,14 грн., визнано недійсним договір поруки № 467 укладений 12 січня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в частині забезпечення зобовязань по кредитному договору № 2007-039 від 23 березня 2007 року. В задоволені іншох частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, як прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2007-039, поручителями в якому за окремими договорами поруки виступили ОСОБА_3 та ТОВ торгово-будівельна компанія «Валган».

Після отримання кредитних коштів ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання з погашення кредиту виконувала неналежним чином, має заборгованість, що виникла з непогашеної суми кредиту, несплачених процентів та пені, в загальному розмірі 1 001 898,88 доларів США, що становить 7 924 820,14 грн., а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів суми боргу.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про неточність чи неправильність розрахунку банку щодо заборгованості за кредитним договором не є підставою для скасування рішення з огляду на таке.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилалась на те, що за вказаним договором вона повернула банку біля 290 000 доларів США, із них тільки по кредиту сплачено 184 549,94 доларів, а також вказувала на додання до відзиву довідкової таблиці про дати та розміри своїх платежів за договором. Проте ніяких доказів щодо вказаних сум суду не надано, зазначена таблиця до апеляційної скарги не додана і в матеріалах справи відсутній відзив ОСОБА_2 з доданням вказаної таблиці.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ніяких пояснень щодо викладених обставин надати не зміг, вказуючи на те, що дані про погашення відповідачкою кредиту повинен надати банк.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 та ТОВ торгово-будівельна компанія «Валган» договори поруки з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладали, не може бути взяте до уваги, оскільки таких пояснень в суді вказані особи не давали і позовних вимог про визнання договорів поруки недійсними не заявляли.

В матеріалах справи містяться дві заяви, в яких ОСОБА_3 зазначав, що не памятає щоб укладав з позивачем від свого імені чи від імені ТОВ ТБК «Валган» договори поруки, але категорично проти їх укладення не заперечував.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_3 має декілька договорів поруки з ПАТ КБ «ПриватБанк», але не памятає чи входить в їх число договір поруки за кредитним договором ОСОБА_2

Розглядаючи зустрічний позов про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні цього позову.

Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

За наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою про розірвання кредитного договору ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» не зверталася.

Разом із тим ч.2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно.

Крім того, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_2 не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору.

Також згідно зі ст.36 Закону України «Про ОСОБА_5 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України.

Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», установлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. ОСОБА_2 не доведено, що сторони під час укладення кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи зі змісту ст.ст.1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено ст. 617 ЦК України.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не питав позивачку про докази звернення до банку з пропозицією про розірвання кредитного договору, не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки сторонам по справі судом було розяснено їх право (ст.27 ЦПК України) на подання доказів, а доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону є обовязком певного субєкта (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення для вирішення спору і висновки суду не спростовують, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: