справа № 2-596/11
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарях Облакевич А.С., Смирновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним

в с т а н о в и в:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати пункт 1.1. кредитного договору за №004-2900/756-0430 укладеного між нею та ПАТ «Універсал Банк» від 08.11.2007 року удаваним в частині що стосується валюти кредиту та визнати, що валютою позики є гривня, а сума позики на дату укладення договору складає 1344495 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08.11.2007 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір.

Пунктом 1.1останнього передбачено, що кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 300 000 швейцарських франків, а позичальник зобовязується прийняти належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95 % річних. Вказана сума кредиту дорівнює 1344495 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

В рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 08.11.2011 року між банком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

Вищевказаний пункт кредитного договору вважає удаваним, так як фактично отримала кредитні кошти не у швейцарських франках, як передбачено умовами договору, а в національній грошовій одиниці, при цьому змушена була виконувати умови договору, повертаючи борг в гривнях по курсу на момент оплати виходячи не з суми, яку насправді вона отримала.

Крім того, валютний кредит відповідно до вимог чинного законодавства може бути виданий лише при наявності індивідуальної ліцензії, однак зазначена вимога при виконанні кредитного договору банком дотримана не була, останній не отримував індивідуальну ліцензію.

Вважає, що спірний правочин в частині, що стосується валюти кредиту є удаваним, оскільки був вчинений для приховання іншого правочину.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додав, що кредитні кошти за договором були отримані позивачем у національній грошовій одиниці., а не в швейцарських франках, як записано в умовах договору, що також підтверджується квитанцією про видачу готівки. Умови отримання кредитних коштів саме у швейцарських франках були нав»язані відповідачем позивачу і мотивовані меншою відсотковою ставкою. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, подала заяву про слухання даної справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, пояснив, що перед отриманням кредиту позивачем заповнювалася анкета-заява позичальника на отримання іпотечного кредиту, у якій позивачка сама зазначила бажану суму та валюту кредиту 365 000 швейцарських франків на строк 276 місяців та відсоткову ставку 9,95 % річних. На підставі зазначеної анкети банком було прийнято рішення про можливість видачі кредиту в сумі 300 000 швейцарських франків, строком до 01.11.2029 року зі сплатою 9,95% річних. Позивачем було свідомо зазначено бажані умови кредитування, остання не була жодним чином обмежена у виборі валюти та суми кредиту. Будь-якого іншого правочину спірним кредитним договором не приховувалося.

Уточнив, що на час видачі, що на час видачі кредиту банк мав відповідну ліценцію на здійснення таких операцій. Просить в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги та пояснення дані представника позивача підтримав.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав заяви, в якій просив суд розглянути дану справу без його участі.

Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Відповідно до пункту 1.1. названого договору кредитор зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 300 000 швейцарських франків, а позичальник зобовязується прийняти належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

В порядку забезпечення виконання умов за даним кредитним договором між ВАТ «Банк Універсальний», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки від 08.11.2007 року, за якими поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 всіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до витягу із Статуту ПАТ «Універсал Банк» в редакції затвердженій загальними зборами акціонерів ВАТ «Універсал Банк» протокол за №2-2009 від 22.06.2009 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Універсал Банк», що існувало у формі відкритого акціонерного товариства, тип якого було змінено у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» (протокол за №2-2009 від 22.06.2009 року) було змінено на публічне акціонерне товариство та який було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Заявляючи вимогу про визнання п. 1.1. кредитного договору удаваним сторона позивача посилається на ту обставину, що фактично позивач отримав кошти не в швейцарських франках, як було передбачено названою угодою, а в гривнях. Зі змісту оскаржуваного правочину вбачається, що валюта кредиту зазначена швейцарські франки.

З матеріалів справи, а зокрема анкети-заяви вбачається, що валюта кредиту та його бажана сума були особисто зазначені позивачкою, а тому посилання позивача на нав»язування умов кредитування не можуть бути прийняті судом до уваги.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідно до ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 цього ж Кодексу укладений між сторонами договір прийняте на себе зобов'язання являється обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи та власноруч проставляючи свій підпис на кредитному договорі, особисто зазначаючи валюту кредиту та отримуючи у відповідача кредитні кошти, позивачка фактично погодилась з умовами кредитного договору, при цьому факт їх отримання в гривнях свого підтвердження не знайшов.

Так, згідно із заявою на видачу готівки, в якій міститься підпис позивача 08.11.2007 року ОСОБА_1 отримала 256 000 доларів США, що в еквіваленті у гривнях складає 1292800,00.

Посилання сторони позивача на те, що банк не вправі був видавати кредит в іноземній валюті через відсутність індивідуальної ліценції не заслуговують на увагу, оскільки Національним Банком України 20 січня 1994 року, видано ВАТ "Банк Універсальний" банківську ліцензію № 226 на право здійснення банківських операції, визначених ч. 1 та п. п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та дозвіл № 92-1 від 04.12.2001 року на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до цього дозволу.

Необхідність у індивідуальній ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті передбачено підпунктом в пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Законодавство України не встановлює межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, а тому на теперішній час і не потребується індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

Надання кредиту в іноземній валюті не є використанням цієї валюти як засобу платежу.

Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії.

Стаття 2 цього ж Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставі своїх вимог та заперечень.

Судом не встановлено і стороною позивача не доведено, що спірний кредитний договір укладений сторонами з метою приховати інший правочин, при цьому будь-які підстави для визнання валюти позики гривню та суму позики в розмірі 1344495 грн. відсутні.

На момент його укладення сторонами на власний розсуд були визначені та погоджені його умови, які ніким не оспорюється. В разі коли ті чи інші умови не влаштовували ОСОБА_1 не була позбавлена можливості відмовитись від укладення такої угоди.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин відповідає вимогам закону, моральним засадам суспільства і підстави, в межах заявлених позовних вимог, визнавати його удаваним відсутні

На підставі викладеного та керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 235, 524, 533 ЦК України, Постановою Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 60,88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.П.Маценко