Справа № 22-ц-6487/11 Головуючий у І інстанції Пархоменко В.М.
Категорія 43 30.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2011 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 1992 року по 2010 рік, який розірвано 29.07.2010 року. Від шлюбу мають вже повнолітнього сина. З відповідачкою проживали у житловому будинку по вулиці Радянській №15 с.Пустовіти Миронівського району, що на праві власності належав його матері ОСОБА_4

17.12.2004 року вказаний житловий будинок ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 залишилась проживати у будинку.

Крім цього будинку, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, розташована АДРЕСА_1, де проживає його матір ОСОБА_4 Проте у квартирі зареєстровані позивач, відповідач ОСОБА_3 та їх син, а ОСОБА_4 зареєстрована у спірному будинку.

Проживаючи у його будинку, відповідач ОСОБА_3 не сплачує комунальні платежі, не підтримує його у належному стані, не обробляє земельну ділянку. Матір позивача хворіє, а тому він вирішив переселитися з нею до вказаного будинку, але у добровільному порядку відповідачка виселитись з будинку не бажає.

Позивач просив суд виселити відповідача ОСОБА_3 із будинку № 15 по вул.Радянській в с.Пустовіти Миронівського району Київської області.

Рішенням Миронівського районного суду від 21 вересня 2011 року

у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником будинку №15 по вулиці Радянській в с.Пустовіти Миронівського району Київської області на підставі договору дарування від 17.12.2004року .

Сторони з 1992року по 29 липня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вселилась у будинок як член сім»ї власника, а тому має право на користування будинком і після припинення сімейних відносин і бути виселена лише у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Підстав, встановлених ч.1 ст.116 ЖК України позивач не вказав.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ст. ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Разом із Тим, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як пояснювали сторони у судовому засіданні, відповідач вселилась у будинок у 1992 році, який на той час належав матері позивача ОСОБА_4 на праві власності з дозволу останньої як член її сім»ї. Позивач, відповідач та ОСОБА_4 проживали в цьому будинку разом однією сім»єю.

Після отримання позивачем квартири АДРЕСА_2, його матір ОСОБА_4 переселилась до квартири, а позивач і відповідач залишились проживати у будинку. Разом з тим сторони були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_4 у спірному будинку.

В 2004 році ОСОБА_4 подарувала будинок позивачу ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 продовжувала проживати в цьому ж будинку як член сім»ї власника ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач вселилась в будинок як член сім»ї власника і після припинення сімейних відносин має право на користування жилим будинком.

Посилання позивача на те, що суд не прийняв до уваги того факту, що відповідач має інше житло, а тому виселення її із будинку не призведе до порушення її житлових прав є необґрунтованими з наступних підстав.

Як визнавали сторони у судовому засіданні квартира, в якій зареєстровані сторони, належить позивачу на праві власності. Відповідач в ній ніколи не проживала, а тому вселення її в цю квартиру може відбутись лише зі згоди власника, тобто позивача ОСОБА_2 Крім того, в своєму позові ОСОБА_2 не просив виселити відповідача ОСОБА_3 із будинку в квартиру, в якій вона зареєстрована.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги його доводи про несплату відповідачем комунальних послуг, що, на його думку, може бути підставою для виселення відповідача із будинку, також є необґрунтованими, оскільки ця обставина не підпадає під умови ч.1 ст. 116 ЖК України. Такий спір може бути вирішений шляхом пред»явлення відповідного позову про відшкодування понесених витрат.

Інших доводів, які б могли бути підставою для скасування рішення суду, апелянт у своїй апеляційній скарзі не навів, а тому апеляційна скарга має бути відхилена.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: