Справа № 2-60/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2011 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Рябченко Ю.О.,

за участі секретаря Мотроненко І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Пирятина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання частки у праві спільної часткової власності на новозбудоване нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у січні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання частки у праві спільної часткової власності на новозбудоване нерухоме майно.

У судовому засіданні позивач пояснив суду, що у квітні 2008 року цьому було запропоновано ОСОБА_7 продати квартиру та вкласти кошти у спільний бізнес, у будівництво розважального комплексу розташованого на м-ні. Незалежності, 3 м. Пирятина Полтавської області, в якому були задіяні ОСОБА_4 її мати та ОСОБА_7 (третя особа), що це буде вигідно, гарантом буде доручення на його квартиру на вул. Саксаганського у м. Києві, у звязку з чим позивач звільнився з роботи, продав квартиру, почав вкладати у будівництво кошти. ОСОБА_4 вела фінансову частину, прийом та передачу, все це фіксувалося, за іншу частину коштів, виручених за квартиру, був придбаний вантажний автомобіль за 11 тис. доларів США та будинок у с. Тарасівка Гребінківського району Полтавської області за 1400 доларів США, на автомобілі ОСОБА_1 працював, їздив за будівельними матеріалами, згодом був оформлений офіційно на роботу до ОСОБА_4 як водій. Пізніше, у дружини позивача виникли питання, куди вкладені кошти виручені за продаж квартири на що останній їй показав будівництво торгового комплексу, куди вкладав кошти. А ОСОБА_7 всім представляв ОСОБА_1, як компаньйона. Коли будівництво йшло до завершення, у 2008 році, то почалися різні негаразди у домовленості. Після чого позивач почав писати свою фінансову книгу, яка згодом зникла, де було зафіксовано вкладених коштів на суму близько до 100 тис. доларів США. Кошти вносилися частинами у будівництво. З документами на оформлення будівництва звернулися до нотаріуса, але поскільки воно було ще не завершеним, нотаріус відмовилася вчиняти будь які процесуальні дії, пояснюючи, що спочатку потрібно добудувати комплекс, зробити оцінку і потім поділити частки у відповідності до вкладених коштів. Після чого позивач наполягав на написанні розписки-угоди відповідачкою ОСОБА_4, згідно якої останньому наділено право на частину в нерухомості пропорційно вкладеним коштам в будівництво, розмір визначено усно ?. Дана розписка-угода була укладена без послідуючого посвідчення у нотаріуса. Що стосується передачі коштів, то вони передавалися частинами. Кошти передавалися ОСОБА_4, а вона в свою чергу розраховувалася з робітниками. Інколи позивач сам розраховувався, а відповідач записувала у книгу. Сума вказана в розписці накоплена за весь час і виведена з фінансового журналу. Кошти надавалися у доларах США і вкладалися в основному у будівельні матеріали. Після того, як позивач перестав надавати кошти та почав вимагати оформлення частини нерухомого майна, пішли погрози від третьої особи, чоловіка відповідачки, про що ОСОБА_1 19.11.2008 року було написано заяву до Гребінківського РВ УМВС України в Полтавській області. В результаті перевірки викладених фактів було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину.

Представник позивача у судовому засіданні доповнив позовні вимоги щодо предмету, підстав та збільшення позовних вимог, та просив суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку в розмірі 3/5 частини нерухомого майна, яким є кафе Оболонь, розташованого на майдані Незалежності, 3/2 м. Пирятина Полтавської області, як обєкт комерційного призначення. Пояснюючи суду те, що обрахунок частини нерухомого майна проводився пропорційно вкладеним коштам у будівництво і є пайовою участю у будівництві. При знятті коштів з особових рахунків позивач не доотримував відсотків, враховуючи, що всі первинні матеріали бухгалтерського обліку були знищені то позивач користується тільки тією сумою яку може довести у судовому засіданні. Станом на 31 серпня 2006 року вкладено 328867 грн. згідно курсу Національного банку. Крім того, позивач розплачувався з робітниками ОСОБА_8В та ОСОБА_9 додатково вклавши кошти у сумі 43312 грн. Станом на 2008 рік загальна сума інвестицій позивача становить 372179 грн. В результаті реконструкції загальна площа нерухомого майна, що виникла в результаті вище наведених дій становить 307,40 кв.м. В результаті чого, згідно ОСОБА_8 готовності обєкту до експлуатації від 19.03.2009 року вартість основних фондів становить 620000 грн., а вклад позивача становить 372179 грн. Таким чином, частка позивача в майні, пропорційне право на яку виникло згідно зобовязання складає 3/5 частини нерухомого майна розташованого за адресою м-н. Незалежності, 3 у м. Пирятині, подільна для сприймання нотаріальному посвідченню. Дії відповідача позбавили права позивача отримати у власність майно в будівництво якого він уклав інвестиції. Боржник, яким порушено зобовязання має відшкодувати завдані позивачу збитків. Збитки повинні бути визначені з урахуванням ринкових цін у місці, де зобовязання має бути виконане. Тому розмір неодержаних доходів позивача становить, з урахуванням: площі майна 184,44 кв.м.; орендної ставки 100 грн. міс.; терміну, з якого позивач міг би здавати майно в оренду від 19.03.2009 року по 14.10.2010 року (відповідно до ОСОБА_8 введення майна в експлуатацію) 350436 грн.

Відповідач позов не визнала та пояснила суду, що у 2000 році її мати ОСОБА_10 придбала у свою власність кафе Оболонь, що розташоване на майдані Незалежності, 3 у м. Пирятині, про що укладено відповідний договір купівлі-продажу від 06.11.2000 року. Відповідачка в свою чергу у 2003 році, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.2000 року придбала у власність квартиру № 2 розташованої на м-ні. Незалежності 3 у м. Пирятині, яка межувала з кафе Оболонь. Пізніше у березні 2009 року відповідачка разом з матірю обєднали вказані два приміщення, де і ведуть господарську діяльність, мати як підприємець, а відповідачка як виконавчий директор. Все будівництво здійснювалося за її власні кошти, кошти матері, батька та кредитні кошти. Ніхто інший фінансової участі у розбудові майна не приймав. Ремонти та будівництво почали здійснюватися у 2006 році і завершилося у березні 2009 року. Все це проводилося у відповідності до оформлених документів, дозволів, що безпосередньо бралися та оплачувалися відповідачкою і її матірю. Кінець весни, початок літа 2008 року ОСОБА_11 познайомив свою дружину ОСОБА_4 з його товаришем ОСОБА_1, який приїхав із м. Києва та придбав будинок у с. Тарасівка Гребінківського району та землю, де почав розбудову. У звязку з чим, від чоловіка відповідачки та ОСОБА_1 надійшли два прохання, перше: влаштувати на роботу на посаду водія позивача, друге: написати виправдовувальний документ для дружини позивача, що він веде будівництво на засадах спільної власності та вклав у нього кошти виручені з продажу квартири, оскільки дружина позивача контролювала витрачені кошти. По першій пропозиції відповідач погодилася та пішла разом з позивачем до Пирятинського районного центру зайнятості оформити відповідні документи, про що ОСОБА_4 мала нотаріально посвідчене доручення від матері на ведення справ. В результаті чого з позивачем було оформлено трудовий договір, без внесення запису у трудову книжку. На другу пропозицію про надання оправдовуючого документу, відповідачка відмовилася, проте протягом декількох місяців чоловік та його товариш ОСОБА_1 наполягали на написанні такого документу, результатом чого була написана розписка, списана із заготовленої, набраної на компютері позивачем із сумами та умовами. Добровільної волі відповідачка на написання такого документа не надавала. Відповідачка вважає вимоги позивача безпідставними, недоведеними і нікчемними. Кошти ОСОБА_1 не надавалися. Сам позивач не працював ні одного дня, тільки був оформлений і за нього платилися податки по січень 2009 року. Про що мати ОСОБА_4 не знала і лише у липні 2009 року коли її притягнули до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП та наклали адміністративне стягнення, а саме: у звязку з порушенням законодавства про працю, де згідно договору від 26.05.2008 року до приватного підприємця ОСОБА_10 був прийнятий на роботу ОСОБА_1, та на момент перевірки трудовий договір з останнім не був розірваний, хоча заробітна плата не нараховувалася і не велися табеля обліку робочого часу; ОСОБА_10 дізналася про існування такого договору, за наданим дорученням дочці, з ОСОБА_1 Що стосується ОСОБА_8В та ОСОБА_9, цих людей відповідачка знала ще з 2004 року, так як вона їх наймала робити ремонт та особисто розраховувалася за виконані роботи. Яким чином він написав таку розписку відповідачці було невідомо. Після встановлення всіх фактів встановлено, що їм погрожували люди ОСОБА_1 та зобовязали написати дану розписку. Про що на звороті копії даної розписки ОСОБА_8В та ОСОБА_9 написали, що розписка написана зі слів ОСОБА_12, сина позивача, неуважно прочитана та підписана. Пояснення з цього приводу маються у матеріалах справи.

Треті особи ОСОБА_11 та комунальне підприємство Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації у судове засідання не зявилися, надіслали на адресу суду листи у яких просили справу слухати у їхню відсутність.

Судом установлено:

31 серпня 2008 року ОСОБА_4 написано розписку-зобовязання, згідно якої остання отримала кошти у сумі 67860 у.о. вкладених у спільну діяльність, а саме в будівництво, а також придбання основних засобів для ведення спільного бізнесу з урахуванням затрат понесених ОСОБА_1 під час передачі засобів. Також надання гарантованого права при веденні спільного бізнесу у наступному: право на частину в нерухомості, еквівалентну вкладених коштів в будівництво по адресу майдан Незалежності 3/2; розподілення основних засобів згідно вкладених коштів; згода обох сторін на розподіл функціональних обовязків та вирішення адміністративних питань по діловодству бізнесу; рівноправне та підвідомче ведення обома сторонами фінансової діяльності спільного бізнесу. (том 1 а.с. 7)

У розписці (без дати) наданої ОСОБА_9 вказано, що ним спільно з ОСОБА_8 були проведені будівельні роботи по адресі майдан Незалежності 3/2, м. Пирятина, по домовленості з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 А також про отримання від ОСОБА_1 коштів за виконані роботи у сумі 10662 грн. та 1500 доларів США. (том 1 а.с. 9) Розписка від 08.02.2009 року надана ОСОБА_9, в якій зазначено, що договір був укладений лише з ОСОБА_4 про виконання робіт та гроші отримувалися з рук останньої, попередню розписку вважати такою, що не відповідає дійсності. (том 1 а.с. 157)

Розписка (без дати) надана ОСОБА_8 в тому, що за виконані будівельні роботи у квартирі № 2 майдана Незалежності 3 у м. Пирятині, по домовленості з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ним було отримано кошти у сумі 1500 доларів США та 18700 грн. (том 1 а.с. 10) Розписка від 08.02.2009 року надана ОСОБА_8, в якій зазначено, що договір був укладений лише з ОСОБА_4 про виконання робіт та гроші отримувалися з рук останньої, попередню розписку вважати такою, що не відповідає дійсності. (том 1 а.с. 156)

ОСОБА_4 є власником зазначеного майна, що підтверджується довідкою виданою КП Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради, актом готовності обєкта до експлуатації. (том 1 а.с. 8, 133, 180)

Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.01.2009 року було накладено арешт на майно, а саме на новозбудовані та реконструйовані приміщення за адресою: м-н. Незалежності, 3 у м. Пирятині, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (том 1 а.с. 33)

19 листопада 2008 року позивачем написано заяву до Гребінківського РВ УМВС України в Полтавській області щодо перевірки факту погроз ОСОБА_11 (том 1 а.с. 127-128)

25.03.2009 року Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області за № 23 житлову прибудову розміром 10,73х15,30 до кафе Оболонь, що належить ОСОБА_4 за адресою м-н. Незалежності, 3 м. Пирятина Полтавської області, визнано як обєкт комерційного призначення. (том 1 а.с. 133)

24.05.2006 року Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області за № 398 надано дозвіл ОСОБА_4 на побудову над власним приміщенням кафе Оболонь на м-ні. Незалежності, 3, другий поверх, зблокований з другим поверхом над приміщенням магазину Компютер +. (том 1 а.с. 160)

24.05.2006 року Рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області за № 372 надано дозвіл ОСОБА_4 на побудову житлової прибудови розміром 11,0х16,0 для влаштування коридору, ванної кімнати, кухні, житлової кімнати, до квартири № 2 житового будинку № 3 на м-ні. Незалежності, що належить їй згідно з договором купівлі-продажу від 09.12.2003 року. (том. 1 а.с. 161)

21.05.2007 року за № 7 Пирятинською районною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю надано дозвіл на виконання будівельних робіт. (том 1 а.с. 173-179)

ОСОБА_10 18.10.2007 року було укладено кредитний договір № 94939-CRED про отримання кредиту у сумі 15 тис. грн. (том 2 а.с. 48-51)

ОСОБА_4 укладено розписку від 30.06.2008 року про отримання коштів у борг від ОСОБА_13 у сумі 50000 грн. (том. 2 ст. 53), розписка укладена 29.11.2007 року на отримання коштів від ОСОБА_14 за квартиру у сумі 3600 доларів США (том. 2 а.с. 54), розписка укладена 22.05.2008 року на отримання коштів від ОСОБА_14 за квартиру у сумі 7200 доларів США (том 2 а.с. 55) Договір оренди квартири укладений між ОСОБА_4 та ООО Георанс (том 2 а.с. 60-62)

Відповідно до зошиту ведення бухгалтерії (по-денно), в якому зазначено перелік проведених робіт із сумою затрачених коштів, видно проведені проплати. (том. 2 а.с. 67-81)

Відповідно до постанови Пирятинського районного суду Полтавської області на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення за порушення вимог законодавства про працю. (том 2 а.с. 84, 100)

28 серпня 2008 року громадянкою США ОСОБА_15 уповноважено ОСОБА_16 правом продажу від її імені квартири державного житлового фонду, за адресою АДРЕСА_1. (том 2 а.с. 103-104)

Викладене також підтверджується:

- показаннями свідка ОСОБА_8, який пояснив суду наступне, що ОСОБА_4 найняла його разом з батьком на роботу два роки назад. У обовязки входило проведення ремонтних робіт у кафе Оболонь. ОСОБА_1 бачив на території кафе, він ходив із власниками оглядав приміщення та вивозили сміття. Особисто, кошти від ОСОБА_1 не отримував, розписки писав за вказівкою батька, оскільки на той час був ще неповнолітнім.

- показаннями свідка ОСОБА_17, який пояснив суду наступне, що два, три роки назад до нього приїхала ОСОБА_4 зі своїм чоловіком з пропозицією зробити ремонтні роботи у кафе Оболонь. ОСОБА_1 в той час привозив матеріал для оздоблення приміщення, а також вивозив сміття. За виконану роботу платила особисто ОСОБА_4 Перша розписка написана ОСОБА_3 і стоїть підпис свідка. Друга розписка надана ОСОБА_4 написана власноручно свідком. Погроз від сторін не поступало.

- показаннями свідка ОСОБА_18, який на запитання головуючої пояснив наступне, що спочатку між ним, третьою особою та ОСОБА_1 була розмова, про працевлаштування, а потім в кінці весни 2008 року останні попросили з м. Києва привезти музичний апарат у кафе Оболонь, по приїзду відповідачка зробила каву та запитала чи привіз позивач гроші. Потім ОСОБА_1 витягнув дві пачки 100 доларових купюр, відповідачка забрала їх та понесла у підсобку.

- показаннями свідка ОСОБА_19, який підтвердив суду, що бачив як ОСОБА_1 знімав гроші з рахунку у банку та віддавав ОСОБА_4 два рази по 20 тис. доларів США. 2 тис. доларів США забирав у квартирантів, які проживали на квартирі у м. Києві у ОСОБА_11 Разом вони домовлялися, що будуть господарями у кафе. В той час свідок працював на машині, перевозив будівельні матеріали, допомагав по господарству у селі, де й тимчасово мешкав. Коли ОСОБА_4 перестала платити кошти то повернувся у м. Київ.

- показаннями свідка ОСОБА_20, батька відповідачки, який повідомив суд, що кошти які вкладалися у будівництво торгівельного комплексу з 2006 року надавалися і ним близько 600 тис. грн., закупалися будівельні матеріали. Оскільки 25 років працював на Півночі, кошти частинами клав на книжку та на депозит, на прохання дочки допомагав коштами. На той час через кордом можна було перевезти 10 тис. доларів. Також, свідок мав квартиру, яку здавав, а кошти надавав дочці на ведення бізнесу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Як зазначено в ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З метою підвищення рівня захищеності фізичних осіб відповідно до ст. 208 ЦК України передбачається обов'язкова письмова форма для фізичних осіб між собою на суму, що у двадцять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, за винятком правочинів, вчинюваних усно відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК. Нині такий неоподатковуваний мінімум доходів громадян відповідно до Указу Президента України від 25 серпня 1996 р. N 762/96 становить 17 грн., в даному випадку сума перевищує у сотні разів.

Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Будь-який правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб'єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб'єктом правочину його очікуваного юридичного результату. За таких обставин дії особи не можуть об'єктивно відображати внутрішню волю суб'єкта цивільних правовідносин досягти бажаного юридичного результату.

В даному випадку, як показує відповідач, вчинити даний правочин її зобовязали позивач та третя особа чоловік ОСОБА_11 Здійснення даного правочину відповідно до ст. 235 ЦК України є удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, з метою приховання договору купівлі-продажу, в подальшому набуття права власності на новозбудоване нерухоме майно розташоване на м-ні. Незалежності, 3 у м. Пирятині Полтавської області. В даній ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Закон прямо не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Оскільки відповідачкою все ж таки було написано розписку зобовязання то відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України обумовлено, що якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку не мало місце звернення сторін до нотаріальної контори, про що свідчить відповідь Пирятинської державної нотаріальної контори від 12.11.2010 року № 1117/01-14. (том 2 а.с. 40) За таких обставин в окремих випадках вимагається нотаріальне посвідчення правочинів щодо забезпечення виконання зобов'язань, а також його державна реєстрація. А оскільки обєкт нерухомості на той час не було введено в експлуатацію то сторонни автоматично позбавлялися права нотаріального посвідчення даної угоди. Пізніше 19.03.2009 року ОСОБА_4 було видано акт готовності до експлуатації. (том 1 а.с. 180-186)

Особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Відповідно до ст. 328, ст. 319 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечить закону. Непорушність права власності гарантується Конституцією України та ст. 321 ЦК України, а також відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 206, 208, 235, 319, 328, 334 ЦК України, с у д

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 3/5 частини нерухомого майна та стягнення збитків, завданих порушенням зобовязання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 10 днів.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24.03.2011 року