АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 40 (1) ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Соколан Н.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Алісовій Т. С.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2011 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказів незаконними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказів незаконними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2011 року в позові ОСОБА_4 до ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказів №449 від 07.04.2010 року, № 540 від 09.04. 2010 року, № 596 від 20.04.2010 року, розпоряджень № 427 від 07.04.2010року, № 437 від 07.04.2010 року незаконними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні матеріальної та моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, а саме: необхідно було застосувати положення ст. 233 КЗпП України відповідно до частини 2 якої за позовами про стягнення належної йому заробітної плати має право звернутися без обмеження будь-якими строками; судом не взято до уваги, що відповідно до ст.. 18 Закону України «Про охорону праці, п.3.1. Типового положення про проведення навчання і перевірку знань з питань охорони праці, затвердженого Міністерством юстиції України 15.02.2005 року за № 231/10511 за рахунок роботодавця проводиться навчання і перевірка знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці; стягнення моральної шкоди підлягає на підставі ст. 237-1 КЗпП України, факт її спричинення доведений позивачем в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 працював слюсарем з ремонту рухомого складу УЗТ ПАТ «ЦГЗК» та входив до складу профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України ПАТ «ЦГЗК». Відповідно до наказів №449 від 07.04.2010 року, №540 від09.04.2010 року, №596 від 20.04.2010 року по ПАТ «ЦГЗК», розпоряджень №427 від 07.04.2010 року, №437 від 07.04.2010 року по УЗТ ПАТ «ЦГЗК» позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності та був відсторонений від роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем під час накладення стягнень на позивача не було порушено вимог законодавства. Колегія суддів погоджується із таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України сторони уклали трудовий договір та позивачі зобовязані виконувати роботу, визначену трудовою угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.7 ст.153 КЗпП України на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу /навчання/ працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

Відповідно до вимог вищевказаного трудового законодавства, наказом №449 від 07.04.2010 року по ВАТ «ЦГЗК» за результатами перевірки спеціалістів відділу охорони праці від 18.03.2010 року було виявлено порушення ОСОБА_4 норм охорони праці, внаслідок чого по підприємству було видано розпорядження №427 від 07.04.2010 року про проведення повторного інструктажу з перевіркою знань 07.04.2010 року та №437 від 07.04.2010 року був призначений ще один іспит з перевірки знань позивача на 09.04.2010 року. Позивач на обох перевірках показав незадовільні знання з питань охорони праці за професією, чим порушив Закон України «Про охорону праці», «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з охорони праці» ВАТ «ЦГЗК».

У вищевказаних наказах визначено графік занять, перевірки знань та накази доведено до відома працівників.

Згідно ст.139 КЗпП України, працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Тому відповідач відповідно до вимог ст..46 КЗпП України наказом №540 від 09.04.2010 року по ВАТ «ЦГЗК» позивача було відсторонено від роботи у звязку з незадовільним рівнем знань з після повторного інструктажу у строк до 19.04.2010 року. За наслідками перевірки наказом №596 від 20.04.2010 року ОСОБА_4 було відсторонено від робіт підвищеної небезпеки до успішного проходження перевірки знань, але не пізніше 29.04.2010 року.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо порушення позивачем вимог КЗпП України та «Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці» та відповідач відповідно до ст.46 КЗпП України скористувався своїм правом відсторонити позивача від роботи.

Тому, на думку колегія суддів, вирішуючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не отримано частку заробітної плати в розмірі 1863 грн. 68 коп. не можуть бути прийняті до уваги. Наказами №540 від 09.04.2010 року по ВАТ «ЦГЗК» та №596 від 20.04.2010 року, відсторонюючи ОСОБА_4 від роботи, відповідач пропонував перевести його на роботу, не повязану з умовами підвищеної небезпеки, однак позивач від переведення відмовився.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то ст.. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак позивачем не було надано доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог законодавства під час накладення на позивача стягнень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: