Справа №22ц-1702/11
Категорія: 67 Головуючий в І-й інстанції Сіденко С.І.
Доповідач Закарян К.Г.

Р І Ш Е Н Н Я
2011 року квітня місяця 14 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: Пузанової Л.А.
суддів: Воронцової Л.П.
при секретарі: Пашковій Д.І.
за участю прокурора: Пуляєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами УМВС України в Херсонській області, прокурора Цюрупинського району Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 червня 2010 року в справі за заявою ОСОБА_2 Ху, заінтересована особа - ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -
в с т а н о в и л а:
У червні 2010 року ОСОБА_2 Ху звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання його батьків на території України до 24.08.1991 року, зазначаючи, що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання й роботу на підприємствах й організаціях СРСР від 02.04.1981 року, його батьки ОСОБА_2 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Тхі Ньи з 1988 р. 1992 р. працювали на Ворошиловградській трикотажній фабриці. Після закінчення строку Міжурядової угоди та звільнення з вищевказаного підприємства його батьки переїхали до м. Херсона, де проживали в гуртожитку по вул. І.Кулика, 139/4. В 1999 році батьки заявника виїхали до Вєтнаму, а він залишився проживати на території України в м.Херсоні. На теперішній час заявник проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлення факту проживання батьків на території України необхідно йому для отримання громадянства за територіальною ознакою, згідно ст.8 Закону України «Про громадянство України».
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 червня 2010 року заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт постійного проживання батьків заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Тхі Ньи до 24.08.1991 року на території України.
В апеляційних скаргах УМВС України в Херсонській області та прокурор Цюрупинського району Херсонської області просять рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.
Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що заявнику ОСОБА_2 Ху факт постійного проживання його батьків на території України до 24.08.1991 року необхідно встановити для набуття громадянства України за територіальним походженням.
У ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», яка регламентує набуття громадянства України за територіальним походженням, зазначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву ОСОБА_2 Ху, суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального права та наданих заявником доказів.
Так, із копій паспорту та свідоцтва про народження заявника вбачається, що він народився на території Соціалістичної Республіки Вєтнам, є громадянином цієї держави.
На думку колегії, заявником не надано доказів на підтвердження того, що його батьки на законних підставах постійно проживали на території України з 1988 року.
Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство»- це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Із матеріалів справи вбачається, що батьки заявника знаходилися на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, а тому проживали на території України тимчасово на період роботи та після її завершення мали повернутися до Вєтнаму.
Після розпаду СРСР заявник залишився проживати в України, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України, так само як і доказів про отримання посвідки на постійне проживання в Україні в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, він суду не надав.
Також, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»), так як при відсутності такої письмово оформленої заяви - зобовязання припинити іноземне громадянство факт проживання заявника на території України у зазначений ним період не породжує для нього юридичних наслідків і не може бути встановлений судом.
Заявник не надав суду належних доказів про те, що він звернувся до органів МВС за місцем проживання з відповідною заявою зобовязанням про припинення громадянства Вєтнаму і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявника юридичне значення і про те що цей факт у зазначений ним період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.
Крім того, прийнявши до свого провадження та розглянувши по суті заявлені ОСОБА_2 Ху вимоги суд не врахував, що відповідно до встановлених ЦПК України принципів цивільного судочинства, право на звернення до суду має кожна особа що до захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В даній справі порушено питання про встановлення факту проживання на території України осіб які до суду за захистом своїх прав не звертались і до участі у справі не залучалися.
Застосувавши до спірних правовідносин Інструкцію «Про порядок прийняття, розгляду та проходження в органах внутрішніх справ України клопотань, заяв, інших документів з питань громадянства України», затверджену наказом МВС України від 30.03.1998 року №211, суд не врахував, що наказом МВС України від 28.05.2001 року №431 зазначений вище наказ №211 від 30.03.1998 року визнаний таким, що втратив чинність у зв'язку з набранням чинності з 01 березня 2001 року Закону України "Про громадянство України" та затвердженням Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
Суд прийняв до свого провадження та розглянув по суті заяву ОСОБА_2 Вієт Туан, який в якості заінтересованої особи зазначив ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, в той час як відповідно до п.90 наведеного вище Порядку, повноважним органом щодо вирішення питання про набуття громадянства є управління МВС України в Херсонській області.
Слід зазначити, що при вирішенні даної справи представник органу внутрішніх справ, заперечуючи проти заявлених в ній вимог, не заявляв своїх заперечень щодо достовірності наданих заявником у підтвердження факту і підстав проживання та місця роботи у спірний період на території України доказів, тому їх достовірність судом не перевірялася в силу закріпленого ст.10 ЦПК України принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві та відповідно до ст.60 ЦПК України.
На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги з цього приводу не обґрунтовані належними доказами і не мають правового значення для кінцевого результату перегляду судового рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви із наведених вище підстав, зважаючи на те, що відповідно до діючого в Україні цивільного процесуального законодавства суд вправі встановити лише ті факти, які мають для заявника юридичні наслідки.
На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги УМВС України в Херсонській області, прокурора Цюрупинського району Херсонської області задовольнити.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 червня 2010 скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 Ху у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання його батьків на території України до 24.08.1991 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді