АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Антонова В.М.

Суддів: Мартєва С.Ю., Тимчук Л.А.

при секретарі: Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року

по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року позов ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 87639,89 грн. заборгованості по поверненню кредиту за договором № 2203/3211 від 06.09.2007 року.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

З рішенням не погодився відповідач ОСОБА_3 В своїй апеляційній скарзі просив рішення місцевого суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами було укладено кредитний договір № 2203/3211 від 06.09.2007 року , згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 100 000 грн. зі сплатою за користуванням кредитом процентів в розмірі 16,5% річних, комісійної винагороди та інших платежів в порядку , на умовах та в строки визначені договором. Строк повернення кредиту визначили не пізніше 6 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 06.09.2007 року сторони уклали договір іпотеки № 1344, згідно якого ОСОБА_3 надав у іпотеку нерухоме майно , а саме двокімнатну квартиру , розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 7.10.1997 року. Вартість предмету іпотеки , визначена в договорі становить 157487 грн.

Крім того, цього ж дня для забезпечення належного виконання зобовязань ОСОБА_3 між ним, банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 1217, згідно якого ОСОБА_4 зобовязалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань по кредитному договору № 2203/3211.

Як встановлено місцевим судом, позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_3 в зазначеній сумі, проте відповідачі свої зобовязання за договорами кредиту та поруки не виконують, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 95140,61 грн., що складається з основного боргу 87639,89 грн., заборгованості зі сплати процентів 4952,75 грн., пені 2547,97 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.,

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України, встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ВАТ «Державний ощадний банк України», та стягнення коштів з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі апелянт зокрема посилається на те, що при вирішенні справи місцевий суд неповно дослідив надані сторонами докази, зокрема не врахував, що на даний час в квартирі, яка є предметом іпотеки проживає неповнолітній син відповідачів, а при укладенні договору іпотеки згода органу опіки та піклування не надавалась.

Наведені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки, як встановлено місцевим судом, на час укладення кредитного договору та договорів іпотеки та поруки малолітній син відповідачів ОСОБА_5 у вказаній квартирі не проживав та зареєстрований за даною адресою не був.

Отже, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що на час укладення договору, його умови ніяким чином не зачіпали інтереси малолітнього ОСОБА_5

Крім того, в судовому засіданні Апеляційного суду ОСОБА_3 пояснив, що для того, щоб укласти договір кредиту з банком він виписав дружину і сина із квартири АДРЕСА_2, що в м. Миргороді та передана в іпотеку вказану кватиру по рекомендації банку .

Згідно договору купівлі-продажу від 7.10.1997 року саме ОСОБА_3 є власником вищезазначеної квартири, тому колегія суддів вважає, що апелянт свідомо, знаючи наслідки укладеного договору виписав дружину і сина з квартири, щоб отримати кредитні кошти в сумі 100 000 грн.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевим судом вірно встановлено обставини виникнення між сторонами правовідносин, та дана належна оцінка доказам, наданим у справі.

Апеляційна скарга не містить у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст., 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: