АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія -26 ( ІІІ ) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Карнаух В.В.,Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та не зявились в судове засідання, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Суха Балка (на даний час публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2») про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, та просив стягнути з відповідача на його користь 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2010 року, в якому усунуто описку ухвалою від 16 травня 2011 року, позов задоволено: стягнуто з публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» (надалі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2») на користь ОСОБА_3 60 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2011 року заяву ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди, не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; не застосовано строк позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить рішення суду , як законне та обґрунтоване, залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 працював на шахті «ім..Фрунзе» ВО «Кривбсруда» , (надалі- ВАТ «Суха Балка») з 09.08.1983 року по 26 квітня 2006 року на різних посадах у шкідливих умовах.

ОСОБА_4 № 4 розслідування професійного захворювання позивача від 20 січня 2006 року, комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_3. є тривала робота протягом 22 років 5 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ПДК, та підвищеного рівня шуму та в умовах важкої фізичної праці, винними у профзахворенні є керівництво шахти ім.. Фрунзе рудника ОСОБА_2,ВАТ «Суха Балка» в період роботи на цих підприємствах (а.с.16).

Висновком МСЕК від 02.03.2006 року позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності: 35%- по радикулопатії, 10%- захворювання легенів; 5%- нейросенсорна приглухуватість та третя група інвалідності. При наступних переглядах відсоток втрати професійної працездатності залишився незмінний.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання, під час праці на підприємстві.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_4 № № 4 розслідування професійного захворювання позивача від 20 січня 2006 року, комісією встановлено, що причиною захворювання позивача є робота на протязі 22 років 5 місяців в умовах фізичного перевантаження, запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства відповідача, де працював ОСОБА_3, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у ОСОБА_3, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 02.03.2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення . Обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності за 22 роки 5 місяців праці на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і повязані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з ВАТ «Євраз «ОСОБА_2 балка», повинен бути зменшений з 60000 грн. до 40 000 грн., а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України, у звязку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309 ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2010 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди з публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 зменшивши цей розмір до 40000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: