Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц-164/11 Головуючий у 1-й інст. Галацевич О.М.
Категорія 46 Доповідач Широкова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Худякова А.М., Снітка С.О.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та встановлення порядку користування житлом,-

встановила:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, поданих у березні та квітні 2010 року, просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, та встановити порядок користування житлом, виділивши їй кімнату площею 13,3 кв.м., відповідачу - площею 14,1 кв.м., а підсобні приміщення залишити у загальному користуванні сторін. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що з листопада 1986 року по жовтень 2009 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Відповідно до рішення суду від 18 березня 1986 року між відповідачем та його колишньою дружиною ОСОБА_4 поділено пай в ЖБК «Полісся», який рахувався за останньою, та виділено кожному у користування по кімнаті спірної квартири. Під час шлюбу позивачка та відповідач виплатили вартість паю за кімнату, що належала колишній дружині відповідача, а у 1991 році ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірне майно, яке ОСОБА_2 вважає обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2010 року зустрічні позови прийнято до спільного розгляду.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09 березня 2010 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2010 року по вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2. В задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема позивачка зазначає, що судом розглянуто не всі позовні вимоги та не було взято до уваги Інструкцію про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджену Міністерством комунального господарства 31.01.1995 р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцій скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 18 листопада 1986 року по листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 15.07.1992 року.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що тільки 1/2 частина паю спірної квартири була сплачена за спільні гроші подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому остання має право лише на 1/4 частину даної квартири.

Встановлені судом та наведені вище обставини підтверджуються всією сукупністю наявних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісна власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Способи поділу спільного майна подружжя визначені ст. 29 КпШС України.

Аналогічні положення містяться і в діючому СК України.

Так, згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Як встановлено судом першої інстанції, до реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 спірна квартира належала ЖБК „Полісся.

Як вбачається з довідки цього кооперативу, перший пай за квартиру у 1971 році був сплачений колишньою дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Станом на 18 листопада 1986 року (на час реєстрації шлюбу між сторонами по справі) вартість квартири була повністю виплачена ОСОБА_4 (а.с. 111).

Відповідно до рішення суду від 10.03.1986 року пай, який рахувався за ОСОБА_4, було розділено, визнано право особистої власності на пай за ОСОБА_3 на суму 2259 руб., за ОСОБА_4 - 2350 руб. (а.с.84)..

За час перебування у шлюбі вартість паю, який належав ОСОБА_4, 03.10.1989 року була сплачена ОСОБА_3 в касу ЖБК „Полісся (а.с.126).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що тільки 1/2 частина вищевказаної квартири є спільною власністю подружжя, і ОСОБА_2 має право тільки на 1/4 частину квартири.

Згідно з розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, коли жоден з подружжя не звернувся з позовом до суду про присудження грошової компенсації за майно, а неподільні речі не можуть бути реального поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Ця квартира знаходиться в багатоквартирному будинку і є неподільною річчю.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання за позивачкою права власності лише на 1/4 частину квартири та відмовив у встановленні порядку користування квартирою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не довела, що вартість паю, який належав колишній дружині ОСОБА_3 була сплачена за її особисті грошові кошти, а тому цей пай її особистою приватною власністю, і не подала таких доказів суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки ґрунтуються на обставинах справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: