АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 5(4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та

його представника ОСОБА_3, представника

відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_5, про вселення в житлове приміщення та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. В червні 2006 року у вказаній квартирі він зареєстрував ОСОБА_6, з якою його син мав намір зареєструвати шлюб, але їх сумісне життя не склалось і відповідач переїхала жити до своєї матері. Він неодноразово пропонував відповідачу знятися з реєстраційного обліку в його квартирі, але вона відмовлялася. У теперішній час він має намір продати належну йому квартиру, проте реєстрація в ній відповідача перешкоджає йому це зробити. Тому просив суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою № 2 у будинку № 81 по вулиці Садовій в селі Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області та зобовязати Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Відповідач ОСОБА_6 звернулась до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про вселення в житлове приміщення та стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що дійсно поселилась в квартирі ОСОБА_2 за його згодою оскільки співмешкала з його сином і мала намір укласти з ним шлюб. За час проживання в квартирі вона взяла кредит, за який було здійснено ремонт у квартирі та проведено газ. Але згодом їх стосунки з сином відповідача погіршились і одного разу, коли вона прийшла від матері, її не впустили в квартиру. Деякі речі вона забрала, інші ще знаходяться в квартирі. Тому просила суд, вселити її у квартиру АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 12500 грн., витрачених нею на газифікацію та ремонтні роботи у вказаній квартирі.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, усунуто йому перешкоди в користуванні квартирою № 2 в будинку № 81 по вулиці Садовій в селі Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області, визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування зазначеною житловою квартирою та зобовязано Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати її реєстрацію. ОСОБА_6 в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку щодо створення нею перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою, не врахував, що вона з поважних причин не мешкає в квартирі позивача, а також залишив поза увагою, що вона, як член сімї, якою визнав її позивач, має рівне право з іншими членами сімї користуватися цією квартирою. Крім того, відкриваючи провадження у даній справі суд не звернув увагу, що позовна заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якої є ОСОБА_2, проте з жовтня 2009 року за місцем реєстрації не проживає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 втратила право користування житлом, належним позивачу, оскільки не користується ним понад рік без поважних причин, тому зобовязав Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію ОСОБА_6 і відмовив останній у вселенні.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.. 156 ЖК члени сімї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їхнє право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК).

Особи, що вселились у жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сімї не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.. 65 ЖК України).

Право на користування житлом виникає в членів сімї власника житла, якщо вони проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, у червні 2006 року ОСОБА_6 зареєстрована у житловому приміщенні, належному ОСОБА_2, в якості члена сімї, оскільки син позивача третя особа у справі ОСОБА_7 мав намір укласти шлюб із відповідачкою.

Протягом більше трьох років ОСОБА_6 проживала в квартирі разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як член їх сімї, несла разом з ними обовязки щодо підтримання житла в належному стані, приймала участь власними коштами у ремонтних роботах, а залишила квартиру в жовтні 2009 року через сварку з третьою особою ОСОБА_7

Той факт, що шлюб укладено не було внаслідок погіршення стосунків відповідачки і третьої особи, на думку колегії суддів, свідчить про поважність причин відсутності ОСОБА_6 в місті реєстрації.

Наявність у квартирі позивача особистих речей відповідачки, що визнано ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитаних судом першої інстанції, стосовно намагань ОСОБА_6 потрапити у спірну квартиру підтверджують заперечення ОСОБА_6 проти позову і її зустрічні позовні вимоги про вселення.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про стягнення матеріальних витрат у сумі 12500грн., витрачених нею на газифікацію і ремонт квартири ОСОБА_2 При цьому суд послався на відсутність доказів того, що ці роботи були виконані на підставі домовленості із власником житла, за особисті її кошти, та дійшов висновку про те, що належним відповідачем у цій частині позову є третя особа ОСОБА_5

З таким рішенням суду також неможна погодитись через невідповідність висновків суду обставинам, встановленим у справі.

Як убачається із пояснень, викладених ОСОБА_6 у зустрічній позовній заяві, остання в липні 2006 року отримала цільовий кредит на ремонт квартири позивача і з дозволу ОСОБА_2 провела в квартирі ремонтні роботи, на що витратила 15000грн.

У запереченнях на зустрічний позов ОСОБА_2 частково погодився із викладеними ОСОБА_6 обставинами, зазначивши, що на газифікацію квартири була дійсно витрачена частина коштів, отриманих нею у кредит, тому він добровільно повернув їй 2500грн., що на його думку значно перевищує її дійсні витрати.

Проте під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що 2500грн. це половина тих коштів, які він обіцяв повернути ОСОБА_6 в обмін на її зняття з реєстрації у квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У звязку з визнанням ОСОБА_2 свого зобовязання перед ОСОБА_6 повернути їй 2500грн., ця сума підлягає стягненню з нього на користь відповідачки.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі пятсот)грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_11