Справа № 2/2506/1584/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2011 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі: головуючого - судді Лямзіної Н.Ю.,

при секретарі Хурси О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1В представника

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в :

03 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору позики від 29.03.2011 року недійсним, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначила, що оскаржуваний договір, відповідно до положень статті 65 СК України міг бути укладений її чоловіком відповідачем ОСОБА_5 із ОСОБА_4 лише за її згодою, якої вона не надавала, тому вважає, що на підставі ст. 215 ЦК України він є недійсним.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні.

Позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не зявився, не повідомивши причини неявки. Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

29.03.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_6 було надано грошові кошти в сумі 122000 доларів США строком користування до 29 квітня 2010 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того не слід ототожнювати договір позики та розписку. Розписка не є письмовою формою договору позики і не замінює її. Вона є лише борговим документом, що підтверджує укладання договору позики.

Посилання позивача на ст. 215 ЦК України, яка передбачає випадки визнання правочину недійсним, перелічені в ст. 203 ЦК України, є помилковими, оскільки оспорюваний позивачем правочин повністю відповідає вимогам закону і підстави для визнання його недійсним, в даному випадку, відсутні.

Доводи позивача відносно того, що порушені її права, як дружини та при укладенні договору не додержані положення статті 65 Сімейного кодексу України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Оскільки приписи статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя, як в даному випадку, на укладення кредитного договору.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 533, 590, 1046, 1050, ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: