Справа № 22-ц-2454/2011 Головуючий у I інстанції Овсієнко Ю.К.
Категорія цивільна Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, її представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, представників відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Українського центру з фізичної культури і спорту інвалідів „Інваспорт про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не взяв до уваги того, що трудова угода від 25.12.2008 року не була безоплатною і діюче законодавство передбачає необхідність виплати заробітної плати у розмірі, не меншому від мінімального розміру заробітної плати. Крім того, суд не розмежував кошти, які позивачка повинна була отримувати за трудовою угодою і контрактом, не розглянув вимог про стягнення авансу за травень 2010 року

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2008 року між УЦФКСІ „Інваспорт та ОСОБА_5 була укладена трудова угода зі строком дії з 01.01.2009 року до 31.12.2009 року, згідно до якої роботодавець зобовязувався компенсувати працівникові витрати за виконану роботу, передбачену п.п.1-5 цієї угоди.

29.04.2009 року між відповідачем та позивачем був ще укладений контракт на період з 01.05.2009 року по 31.12.2009 року, згідно до якого роботодавець зобовязувався виплачувати працівнику заробітну плату у розмірі 1521 грн за виконання обумовленої контрактом роботи і 40 % надбавки до посадового окладу за професійну майстерність.

Наказом № 79 від 22.04.2009 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду спортсмена-інструктора згідно до своєї заяви і вказаного контракту.

Наказом № 206 від 29.12.2009 року строк дії контракту ОСОБА_5 був продовжений на період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року.

Наказом № 54 від 18.06.2010 року ОСОБА_5 була звільнена з посади спортсмена-інструктора з 01.07.2010 року за невиконання зобовязань за контрактом.

Всі виплати сум за трудовою угодою та контрактом, передбачені трудовою угодою і контрактом, були відповідачем проведені і це підтверджено розрахунковими листами, розпорядженнями на поповнення рахунків, довідкою про доходи.

Позовні вимоги ОСОБА_5 стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 15103,44 грн за січень, лютий, березень, квітень 2009 року, авансу у сумі 820 грн за травень 2010 року, заробітної плати з липня по травень 2011 року у сумі 41534,46 грн за трудовою угодою від 25.12.2008 року.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог через відсутність підстав для стягнення заробітної плати за вказаний позивачем період.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, умовам трудової угоди, контракту і ст.ст.21, 23, 36, 94, 97 КЗпП України.

Твердження апелянта про право на отримання заробітної плати за трудовою угодою від 25.12.2008 року хоча б у мінімальному розмірі не ґрунтується ні умовах угоди, ні на нормах права, оскільки при укладенні трудової угоди 25.12.2008 року сторони обумовили обсяг робіт та виплати, але в угоді відсутні відомості про виплату щомісячної заробітної плати і позивачка не приймалась на роботу як штатний працівник, а тому не має підстав для виплати заробітної плати навіть у мінімальному розмірі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не розглянув вимог стосовно стягнення авансу за травень 2010 року є безпідставними, так як суд мотивовано зазначив у рішенні про відсутність підстав для стягнення заробітної плати, в тому числі і авансу за травень 2010 року.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на незаконність розірвання контракту від 29.04.2009 року, то вони є необґрунтованими, оскільки вимоги стосовно цього контракту позивачкою не заявлялись, а суд, згідно до ст.11 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляд справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: