Справа № 22-ц-5567/11 Головуючий у І інстанції Пархоменко О.В.
Категорія 26 11.10.2011
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Яворського М.А.

суддів: Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі Григор»євій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2011 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним , -

в с т а н о в и л а :

В травні 2011р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно, одночасно подавши заяву про забезпечення позову шляхом обмеження відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань; заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області видачі відповідачу паспорта/проїзного документа; вжиття адміністрацією Державної прикордонної служби України заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспорта/проїзних документів, обмеження особи боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2011 року клопотання про забезпечення позову частково задоволено, а саме тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі та заборонено відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області видачі ОСОБА_2 паспорта/проїзного документа для виїзду за кордон.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду про забезпечення позову скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вважає обмеження права виїзду за кордон безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Окрім того, судом не взято до уваги той факт, що виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно укладеного кредитно-заставного договору забезпечено заставою автомобіля, який вже вилучений банком.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали заяви та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження виїзду відповідача за межі України може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Підставою для застосування вказаних заходів суд зазначив ч. 3 ст. 151, п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України та ст. ст. 1, 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України".

Однак із зазначеними висновками не можна погодитись із таких підстав.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та у межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього Закону гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обовязків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року та "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову .

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України.

Серед видів такого забезпечення ст. 152 ЦПК України не передбачає вжиття судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Таким чином, ураховуючи, що в Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у звязку з порушенням у суді цивільної справи, слід дійти висновку про те, що суд застосував зазначений спосіб забезпечення позову з порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України виходячи за межі своїх процесуальних повноважень.

Порушення судом зазначених вимог є порушенням принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України, та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом, оскільки ухвала про забезпечення позову прийнята судом поза межами його компетенції, тому в розумінні цих норм не можна визнати, що ухвала постановлена "судом, встановленим законом".

Таким чином, оскільки ухвали щодо застосування способу забезпечення позову постановлена судом першої інстанції з перевищенням передбачених законом процесуальних повноважень, вона підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.2 ст.307, п.1 ст.312, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2011 року скасувати і постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді