Справа № 22-ц-2020/2011 Головуючий у I інстанції Кулініч Ю.П.
Категорія цивільна Доповідач - Ішутко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2011 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі: ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, ОСОБА_7,її представника ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Деснянського районного суду від 05 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,

в с т а н о в и в:

В березні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1 є її власністю і вона має намір продати її. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в добровільному порядку виселятися і зніматися з обліку не бажають.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2011 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_10 та ОСОБА_9 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою 49 по вул. Бєлова, 17 у м. Чернігові.

Виселено ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з зазначеної квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати заочне рішення Деснянського районного суду від 05 травня 2011 року та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції виселяючи її та ОСОБА_9 з квартири, виходив з того, що проживання в квартирі порушує права позивачки встановлені ст. 319, 383 ЦК України. Крім того суд керувався положеннями ст. 109 ЖК України, якою взагалі на думку апелянта не можуть регулюватися спірні відносини, які виникли між нею та позивачкою.

Апелянт зазначає, що судом не враховано те, що у 2007 році зі згоди власника квартири та членів родини ОСОБА_7 ( невістка) та ОСОБА_9 (онук позивачки) вселилися до квартири та були зареєстровані як члени сімї позивачки. У звязку з розірванням шлюбу у 2008 році між нею та сином позивачки - ОСОБА_11 склалися неприязнені відносини з позивачкою.

Апелянт посилається на те, що вона та ОСОБА_9 після шлюбу набули права та обовязки, які не припиняють діяти і після розірвання шлюбу.

На думку апелянта, позивач не обґрунтував позов про виселення її та ОСОБА_9 нормами визначеними законом та не надав відповідних доказів, тому, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для винесення рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та виселяючи ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Позивачка має намір продати квартиру, відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі, чим порушують права позивачки.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов в порушення вимог діючого законодавства та матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселяючи з квартири, суд не звернув уваги на те, що зазначені підстави для задоволення позову є взаємовиключними.

Апеляційним судом встановлено, що у 2007 році зі згоди власника квартири та членів родини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вселилися до квартири та були зареєстровані, як члени сімї позивачки. Шлюб між ОСОБА_7 та сином позивачки - ОСОБА_11А був розірваний у 2008 році.

Проте, ОСОБА_7 та її син ОСОБА_9 після шлюбу набули право на проживання в спірній квартирі, яке не припиняється і після розірвання шлюбу.

Неприязненні стосунки, які склалися у позивачки з відповідачами не є підставою для виселення їх з квартири.

Крім того, посилання суду на ст. 109 ЖК України є неправильним, оскільки спірні відносини, які виникли між відповідачами та позивачкою не регулюються ст.ст.319 та 383 ЦК України. В даному випадку підлягає застосуванню ст.405 ЦК України „ Право членів сімї власника житла на користування цим житлом.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.405 ЦК України, ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:Судді: