Справа № 2-3/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" травня 2011 р.Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Тустановського А.О.,

при секретарі - Тарєлкіной Н.М.,

представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселиново Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з позовом про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.02.2009 року в період з 11 до 12 годин відповідач в кабінеті директора Варюшинської загальноосвітньої школи безпричинно ображала позивача та висловлювала в її адресу погрози розправою, а також обвинуватила її у некомпетентності та упередженості щодо внучки відповідача.

В результаті перенесеного стресу у ОСОБА_3 стався інсульт, що потягло за собою тривалий розлад здоровя, перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, та її визнано інвалідом 3 (третьої) групи.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинено матеріальну та моральну шкоду. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 в якості відшкодування майнових збитків 4 481 (чотири тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 90 копійок та в якості відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з тих же підстав. Позивач суду додатково пояснила, що 11.02.2009 року вона зробила зауваження ОСОБА_5, яка є онукою відповідача, з приводу неналежно виконаної самостійної роботи. Невдовзі до школи прибігла бабуся та вчинила сварку, в результаті чого у позивача піднявся тиск, їй стало дуже погано, на вечір почали терпнути пальці на лівій нозі, і на ранок вона піднятися вже не змогла та до школи не пішла. До лікарні позивач звернулася 16.02.2009 року.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Відповідач суду пояснила, що в цей день після 11 години її онука прийшла до дому обідати, при цьому вона була дуже схвильована, трусилася, і повідомила, що ОСОБА_6 (позивач вчитель історії) сказала їй про те, що контрольна робота виконана не правильно, при цьому зауважила, що на екзамені папи не буде, і вона (онука) отримає нуль балів та атестата не одержить. Після чого, на прохання сина відповідач пішла до школи розібратися з приводу контрольної роботи онуки, де її запросила до себе в кабінет директор школи ОСОБА_7. При цьому, вона нікому не погрожувала та нікого не ображала, а вчителя історії (позивача) раніше в обличчя не знала.

Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11.02.2009 року в період часу з 11 до 12 години в кабінеті директора Варюшинської загальноосвітньої школи ОСОБА_7, в присутності вчителя історії ОСОБА_3, класного керівника ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 ОСОБА_9 відбулася розмова між вказаними особами, що була ініційована відповідачем, з приводу професійних, педагогічних та особистих якостей вчителя ОСОБА_3. В ході цієї бесіди ОСОБА_4, перебуваючи в збудженому нервовому стані, в підвищеному тоні висловила своє негативне ставлення до позивача з приводу особистого відношення останньої до онуки відповідача ОСОБА_10, яка є інвалідом з дитинства, оскільки страждає захворюванням серця. Далі, продовжуючи обурюватися на ОСОБА_3, ОСОБА_4 пригрозила, що буде скаржитися на неї Президенту України. Зазначене підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які заслуговують більшої довіри, а ніж пояснення відповідача ОСОБА_4 і свідка ОСОБА_9 щодо відсутності з боку відповідача погроз і нарікань, так як покази останніх є неконкретними та суперечать показам інших свідків, зокрема ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які хоча і не були очевидцями події, але їм про неї було відомо внаслідок їхньої трудової діяльності.

Після вказаної події у позивача ОСОБА_3 погіршилося самопочуття, та з приводу стану здоровя остання 16.02.2009 року звернулася до лікарні і тривалий час стаціонарно та амбулаторно лікувалася, а 04.08.2009 року рішенням медико-соціальної експертної комісії їй було встановлено 3 (третю) групу інвалідності по причині загального захворювання (а. с. 107).

Згідно з п. 3 Висновку експерта № 20-к від 05.04.2011 року «причиною виникнення, двократного повторення порушення мозкового кровообертання з розвитком при повторному приступі ішемічного інсульту є існуючі (до 11.02.2009 року) у громадянки ОСОБА_3 захворювання з порушенням обмінних процесів в організмі та кровяного тиску. Події 11.02.2009 року не мають прямого причинно-наслідкового звязку з настанням порушень мозкового кровообертання і розвитком ішемічного інсульту»(а. с. 147).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Між тим, як зазначено вище, Висновком експерта № 20-к від 05.04.2011 року встановлено, що події 11.02.2009 року не мають прямого причинно-наслідкового звязку з настанням порушень мозкового кровообертання і розвитком ішемічного інсульту у позивача ОСОБА_3 (а. с. 147).

На підставі викладено, суд приходить до переконання, що в позовних вимогах ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Таким чином, з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню сплачені останньою витрати на правову допомогу. Також, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 81 ЦПК України з позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 81, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 15 (п'ятнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_14