АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2049/11 Справа № 22ц-9700/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Костюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3» до ОСОБА_2, третя особа служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення, вилучення кімнати та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3», ОСОБА_3, третя особа - служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про визнання права користування жилим приміщенням, вселення та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року Комунальне підприємство Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3» (КП ДМР «Жилсервіс-3») звернулося до суду з таким позовом посилаючись на те, що воно було створено з метою утримання переданого на його баланс житлового фонду (гуртожитків) та контролю за належним використанням будинків та прибудинкових територій. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 03.10.2005 року № 4013 "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків ВАТ "Будівельно-монтажний трест "Дніпромістобуд" було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста та передано на баланс КП ДМР «Жилсервіс-3» гуртожиток по вул. Свердлова, 10-б в м. Дніпропетровську, в якому відповідач займає житлове приміщення - кімнату № 82 та зареєстрований в ній 24.12.2002 року, але не проживає, а здає житлове приміщення в піднайом і в ньому проживають квартиранти, виключно якими виконуються всі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. При цьому ОСОБА_2 отримав спірне приміщення в гуртожитку 28.11.2002 року в зв'язку із роботою у ВАТ "Будівельно-монтажний трест "Дніпромістобуд", однак зі вказаним підприємством трудові відносини припинив та зараз він працевлаштований в м. Києві, де постійно проживає. З таких підстав та уточнюючи і доповнюючи свої позовні вимоги в ході розгляду справи КП ДМР «Жилсервіс-3» відповідно до ст.ст.71,72,96,132 ЖК України просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, виселити ОСОБА_2 з цього приміщення та вилучити його у ОСОБА_2 шляхом передачі КП ДМР "Жилсервіс-3".

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в листопаді 1999 року був прийнятий на роботу до АТЗТ "ДГС" на посаду спеціаліста відділу вексельного обігу та звільнений з вказаної посади за власним бажанням 28.01.2002 року. Під час перебування у трудових відносинах з АТЗТ "ДГС" йому було надано для проживання кімната № 229 у гуртожитку по вул. Свердлова, 6 в м. Дніпропетровську, в якому 11.07.2000 року його було прописано тимчасово до 11.07.2001 року та 12.10.2001 року його було прописано постійно, а 24.12.2002 року зареєстровано у кімнаті № 325 по вул. Свердлова, 6 в м. Дніпропетровську. В подальшому цю адресу було змінено на вул. Свердлова, 10-6/82. Після звільнення з АТЗТ "ДГС" він проживав за цією адресою та працював у м. Дніпропетровську в ТОВ "Гала Маркетинг" до вересня 2005 року, але із зміною місця розташування товариства його було переведено у м. Київ, де проживає його сім'я, але в спірній кімнаті знаходяться його особисті речі, він своєчасно та самостійно сплачує комунальні послуги і заборгованості не має. Його жінка, з якою він одружився у 2006 році, має власне житло, але його стосунки із сім'єю такі, що він не має можливості постійно проживати в квартирі дружини та вона заперечує проти його реєстрації у своїй квартирі. Отже, хоча він і працює в м. Києві, але постійно продовж робочої неділі приїжджає в м. Дніпропетровськ та проживає за своїм місцем реєстрації. У звязку з перебуванням деякий час у м. Києві він запропонував своїй родичці ОСОБА_4 проживати разом із ним в спірній кімнаті, доглядаючи за нею та речами під час його знаходження в м. Києві. У 2010 році йому стало відомо про зняття його 28.05.2010 року з реєстрації у спірному приміщенні по рішенню Кіровського районного суду м. Дніпропетровська та про реєстрацію у ньому ОСОБА_3, чим були порушенні його житлові права. З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просив визнати його право на користування спірним жилим приміщенням, вселити його в це приміщення та виселити ОСОБА_3 із вказаної кімнати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування кімнатою №82 гуртожитку по вул. Свердлова, 10-б в м. Дніпропетровську та ця кімната вилучена у нього шляхом передачі її КП ДМР «Жилсервіс-3», а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення та виселення відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3» та задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

Розглянувши справу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в листопаді 1999 року був прийнятий в АТЗТ "ДГС" на посаду спеціаліста відділу вексельного обігу та звільнений з вказаної посади за власним бажанням 28.01.2002 року. Рішеннями виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №4013 від 03.10.2005 року та №2987 від 27.07.2006 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста житлові будинки ВАТ "Будівельно-монтажний трест "Дніпромістобуд" та, зокрема, передано на баланс КП ДМР "Жилсервіс-3" малосімейний гуртожиток по вул. Свердлова, 10-6 в м. Дніпропетровську, в якому ОСОБА_2 було надано для проживання кімната № 229 під час перебування у трудових відносинах з АТЗТ "ДГС" та 11.07.2000 року його було прописано в гуртожитку тимчасово до 11.07.2001 року, а 12.10.2001 року йому було там постійно прописано та 24.12.2002 року зареєстровано у кімнаті № 325 по вул. Свердлова, 6 в в м. Дніпропетровську, адресу якої в подальшому було змінено на вул. Свердлова, 10-6/82. Після звільнення з АТЗТ "ДГС" він проживав за своєю адресою та працював в м. Дніпропетровську у м. Дніпропетровську в ТОВ "Гала Маркетинг", але із зміною місця розташування товариства з вересня 2005 року його було переведено у м. Київ, де він працює до теперішнього часу, одружився та постійно проживає разом із своєю сім'єю, а за місцем реєстрації з'являється періодично у спірній кімнаті, в якій проживають його родичі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується поясненнями сторін, довідкою №2225 від 21.10.2009 р., складеним працівниками КП ДМР "Жилсервіс-3" актом перевірки підстав проживання від 24.09.2009 року, показаннями свідка ОСОБА_6 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з того, що відповідач зареєстрований в гуртожитку, але більше шести місяців в ньому не проживає, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання його таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.71,72 ЖК України та залишення судом без уваги його доказів проживання у спірному приміщенні не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства (з урахуванням положень ч.8 ст.8 ЦПК України) лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

В тому числі, судом дана відповідна оцінка щодо пропуску позивачем КП ДМР "Жилсервіс-3" строків позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, гуртожиток по вул. Свердлова, 10-б в м. Дніпропетровську було передано на баланс КП ДМР "Жилсервіс-3" 01.03.2007 року, факт не проживання ОСОБА_2 в гуртожитку понад шість місяців було виявлено під час перевірки підстав для проживання в гуртожитку 24.09.2009 року, а позов до суду подано в листопаді 2009 року, тобто в межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності від дня, коли позивач фактично дізнався про відсутність підстав для проживання відповідача в гуртожитку.

Разом з тим, постановляючи рішення про вилучення у ОСОБА_2 спірного жилого приміщення шляхом передачі її КП ДМР «Жилсервіс-3» на підставі ст.96 ЖК України суд виходив з того, що ОСОБА_2 постійно проживає разом із своєю сім'єю у м. Києві, за місцем прописки з'являється періодично, а в спірній кімнаті проживає його родичка ОСОБА_4.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вилучення спірного приміщення у ОСОБА_2 не відповідає, оскільки в ньому взагалі не зазначено, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги в цій частині, в їх підтвердження судом не наведено доказів та не надано їм належної правової оцінки.

Відповідно до ч.З ст.78 Житлового кодексу України наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених ст.ст.91-99 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.91 Житлового кодексу України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Відповідно до ст.94 Житлового кодексу України здача жилого приміщення в піднайом з порушенням вимог, установлених ч.ч.1,3,4 ст.91 і ст.93 цього Кодексу, тягне за собою недійсність договору піднайму.

За ст.96 Житлового кодексу України якщо наймач систематично здає жилу площу в піднайом з метою одержання нетрудових доходів, ізольоване жиле приміщення (або жиле приміщення, яке можна ізолювати), що здається в піднайом, може бути вилучено в судовому порядку, а незаконно одержані суми - стягнуто в доход держави.

Відповідно до п.15 "Примірного положення про гуртожитки", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 року, жила площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом.

Між тим, при розгляді справи суд вищенаведені норми закону не врахував та не з'ясував чи укладав ОСОБА_2 з іншими особами, які проживають в спірному приміщенні, такий письмовий договір піднайму і чи отримував за це від них відповідні доходи, у своєму рішенні відповідних доказів не навів, як і не надав їх суду позивач в судовому засіданні, заявляючи такі позовні вимоги.

За таких обставин рішення суду в цій частині, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог на підставі ст.96 ЖК України та ст.ст.3,11,309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року в частині вилучення кімнати №82 гуртожитку по вул. Свердлова, 10-б в м. Дніпропетровську у ОСОБА_2 шляхом передачі її Комунальному підприємству Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3» скасувати та в задоволенні цієї частини позовних вимог Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс-3» відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: