АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Соколан Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Соколан Н.О.,

Суддів Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.,

при секретарі Бондарі Ю.А.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

прокурора - Кривцуна Сергія Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2006 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 2» про відшкодування шкоди здоровю, спричиненим застосуванням медпрепарату мономіцин ,про компенсацію моральної шкоди, спричиненої погіршенням здоровя внаслідок застосування препарату мономіцин (джерела підвищеної небезпеки), -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2004 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди здоровю, спричиненим застосуванням медпрепарату мономіцин, про компенсацію моральної шкоди, спричиненої погіршенням здоровя внаслідок застосування препарату мономіцин (джерела підвищеної небезпеки).

Позивач та її представники, уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду одноразово з 1993 року по 1.01. 2004 року по 3 гривні за кожний місяць, що сукупності складає 348000 гривень, а з 1.01. 2004 року по 3000 гривень щомісячно, матеріальну шкоду 9997 грн., відшкодування втраченого заробітку за період з травня 1992 року по грудень 2005 року з урахуванням інфляції за період з січня 1998 року по серпень 2005 року, зобовязавши відповідача виплачувати щомісячно, починаючи з січня 2005 року позивачу по 92 грн 91 коп до зміни обставин, а також стягувати з відповідача на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять пропорційно мінімальної зарплати на день ухвалення рішення і кількості днів участі у судових засіданнях.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2006 року в задоволенні позовних відмовлено в повному обсязі в звязку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд, оскільки вважає рішення суду незаконним, тому що суд не вжив необхідних заходів для повного, обєктивного та всестороннього зясування всіх обставин по справі; не дав відповідної оцінки уже достовірно виявленим експертизою обставинам та допустив грубу помилку в дослідженні дати встановлення інвалідності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При вирішенні спору судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні у Другій криворізькій міськлікарні з 25.01.1973 року та після операції їй було призначено та застосовано лікарський препарат мономіцин.

Висновком МСЕК від 21.06.1973 року позичу встановлена друга група інвалідності за діагнозом:отоневрит з повною втратою слуху, мочекамяна хвороба, Хр.пієлонефрит, хр.ниркова недостатність в 1 ст., велика післяопераційна грижа в лівій підвздошній області, коліт.

Ці обставини стали підставою для звернення позивача ОСОБА_2 до суду з позовом до відповідачів про стягнення шкоди, з посиланням на те, що діями відповідачів, які призначили їй для лікування медичний препарат мономіцин, спричинено шкоду її здоровю, тому вони повинні її відшкодувати відповідно до ст. 440 ЦК України.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 27.12.2000 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Криворізької міськради, Криворізького відділу охорони здоровя, Другої криворізької лікарні про відшкодування шкоди.

В січні 2004 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з інших підстав, зазначаючи, що шкоду їй завдано застосуванням лікарського препарату мономіцин, який є джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суду вважає, що при відмові в задоволенні позову ОСОБА_2, суду першої інстанції слід було керуватися положеннями п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 року «Про судове рішення», де зазначено, що при встановленні, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд в рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

На думку колегії суддів, суд в мотивувальній частині рішення навів мотиви відмови в задоволенні позову як за недоведеністю так і за спливом часу, що протирічить вище зазначеному, та відмовив в позові за спливом часу, тому колегія суддів вбачає підставу для скасування рішення та ухвалення нового рішення відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі повинні регулюватися Цивільним Кодексом України в редакції 1963 року.

Із висновку експертизи № 330/07 від 13.09.2010 року вбачається, що розвиток у позивача ОСОБА_2 глухоти виник саме внаслідок застосування антибіотику мономіцину із-за його ототоксичного ефекту (тобто вбачається прямий причинно-наслідковий звязок між застосуванням антибіотику мономіцину та ураженням слухових нервів у хворої).

Однак згідно ст.450 ЦК України в редакції 1963 року та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людиною, тому лікарський препарат мономіцин не є джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на зазначене, та приймаючи до уваги, що рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27.12.2000 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за ст. 440 ЦК України, яке є чинним на час розгляду справи, та єдиною підставою для звернення до суду з позовом в 2004 році зазначено спричинення шкоди позивачеві джерелом підвищеної небезпеки, колегія суду доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню за недоведеністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні за недоведеністю.

Керуючись ст.,ст.303, 307, п.4 ч.1 ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рога від 14 липня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 2» про відшкодування шкоди здоровю, спричиненим застосуванням медпрепарату мономіцин ,про компенсацію моральної шкоди, спричиненої погіршенням здоровя внаслідок застосування препарату мономіцин (джерела підвищеної небезпеки) за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя: Н.О. Соколан