АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( ІІІ ) ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю : позивача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатна рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат ( на даний час - Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат ) про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, та просив стягнути з відповідача на його користь 125 000 грн. у відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням та 1000 грн. у відшкодування судових витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час з 1978 року по 2008 рік працював в підземних умовах на ш. «ім..Леніна» ВО «Кривбасруда», на даний час - публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») У звязку із встановленим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності він переносить моральні страждання.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 29 червня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КЗРК» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 65000 грн. та 1000 грн. за надання правової допомоги. Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати : 15,0 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 8,50 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3. у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; розмір моральної шкоди, стягнутой судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності , виваженості і справедливості; судом в порушення ст.88 ЦПК України стягнуто судові витрати на юридичну допомогу без урахування пропорційності задоволеним вимогам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час працював на шахті «ім..Леніна» ВО «Кривбасруда» ПАТ «КЗРК» на різних посадах в підземних умовах в шкідливих умовах праці.

Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 24 лютого 2009 року позивачу встановлено професійне захворювання.

ОСОБА_5 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 01 квітня 2009 року , комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_3 є тривала робота протягом 27 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів в умовах важкої , напруженої фізичної праці , яка відноситься до 3 класу 3 ступеню шкідливості, винними у профзахворенні є адміністрація ВКБ РУ шахти «ім..Леніна» ВО «Кривбасруда», ВАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.17-19).

За висновком МСЕК від 29 вересня 2009 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, з яких, первинно: 30% - по радикулопатії, 15% - дефартрози, 5 %- полінейропатія та повторно : 15% - травматичне каліцтво з 1997 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_5 розслідування професійного захворювання від 01 квітня 2009 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної та напруженої праці, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємства, де працював ОСОБА_3, положень ст. 153 КЗпП України, якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_3 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 29.09.2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «КЗРК» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Окрім того, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено первинно 50% втрати професійної працездатності за 27 років 7 місяців праці на підприємстві відповідача в умовах тяжкої фізичної праці та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і повязані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає , що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з ВАТ «КЗРК », повинен бути зменшений з 65 000 грн. до 30 000 грн., а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До складу судових витрат діюче цивільно-процесуальне законодавство відносить також витрати на правову допомогу, тобто витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права (п.2 ч.3 ст. 79, ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції в поряду ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу, які на думку колегія суддів, всупереч діючому законодавству та встановленим обставинам не відносяться до складу судових витрат.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є представником ОСОБА_3 за дорученням (а.с. 20) й приймав участь як в суді першої інстанції, як його представник.

Отже, ОСОБА_6 має процесуальний статус саме представника, що передбачено ст.ст. 26, 42 ЦПК України, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене й те, що витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст.. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню на підставі п.3, п.4 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з невідповідністю рішення суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні на користь позивача ОСОБА_3 з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат ( у теперішній час Публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат) - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( на даний час - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»), зменшивши цей розмір до 30000 грн.

Рішення суду в частині стягнених судових витрат з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( на даний час - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат») на правову допомогу на користь ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: