Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-5908 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
2011 р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що нажито в період шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення правового режиму спільно нажитого майна та визнання недійсним угоди купівлі-продажу автомобілю.

В позові зазначала, що з 26 серпня 1995 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час їх подружнього життя у квітні 2007 року ними за спільні кошти було придбано легковий автомобіль „ВАЗ-21121, який оформили на імя відповідача.

Частина коштів для придбання автомобіля, а саме 26 000 грн. були отримані нею за укладеним з АТ „ПроКредитБанк кредитним договором від 29.03.2007 року, кредит за рахунок спільних коштів був повернутий у повному обсязі у березні 2010 року.

У червні 2010 року сторони припинили шлюбні відносини, а у серпні 2010 року їй стало відомо, що відповідач продав придбаний ними за спільні кошти автомобіль без її згоди та відома.

Посилаючись на те, що спірний автомобіль є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний у період шлюбу, а відчуження автомобілю відбулося без її згоди, що порушує її право власності, просила суд визнати за нею право власності на ? частину легкового автомобіля „ВАЗ-21121, державний номер АР 4699АТ, як обєкт спільної сумісної власності подружжя, визнати недійсноюм угоду по відчуженню відповідачем зазначеного автомобілю із застосуванням наслідків, передбачених ч.1 ст.216 ЦК України.

У ході розгляду справи ОСОБА_3 неодноразово уточнювала позовні вимоги, зазначивши, що 20 липня 2007 року спірний автомобіль по заяві відповідача був знятий з обліку для реалізації в межах України та проданий через ТОВ „Компанія „Прогрес ОСОБА_5, який зареєстрував спірний автомобіль на своє імя та поставив його на тимчасовий облік у Бердянському ВРЕР.

За вказаних обставин виникли перешкоди у здійсненні її права на користування автомобілем, відсутній доступ до нього і до реєстраційної документації для внесення до них відповідних змін щодо його належності, а тому просила визначити правовий режим спірного автомобіля, визнавши його обєктом спільної сумісної власності, з правом внесення відповідних змін до реєстраційних документів на нього, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ТОВ „Компанія „Прогрес та ОСОБА_5М, зобовязавши останнього повернути автомобіль, затвердити порядок користування автомобілем, визначивши їй першу половину кожного місяця, з передачею реєстраційних документів на нього, стягнути судові витрати.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 березня 2011 року залучено до участі у справ в якості співвідповідача ОСОБА_5

У серпні 2011 року ОСОБА_3 остаточно уточнила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію за частку проданого відповідачем без її згоди спільного майна подружжя автомобіля „ВАЗ-21121 у розмірі 26 303 грн. 64 коп.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2011 року прийнято відмову від позовних вимог в частині щодо визначення правового режиму легкового автомобіля, затвердження порядку користування автомобілем та визнання недійсним угоди купівлі-продажу легкового автомобіля „ВАЗ-21121, чорного кольору, 2007 року випуску.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за частку в спільному майні подружжя у розмірі 26 303 грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 550 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 26 серпня 1995 року(а.с.2), від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано(а.с. 198-199).

Згідно даним довідки-рахунка та договору (а.с.83,88-89) 03.04.2007 року ОСОБА_2 у ТОВ „Компанія „Прогрес був придбаний автомобіль ВАЗ-21121 за 44660 гр., зареєстрований 06.04.2007 року Токмацьким ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на імя ОСОБА_2. 20.07.2010 року зазначений автомобіль був знятий з обліку ОСОБА_2 для реалізації(а.с.79), за договоом купівлі-продажу був проданий ОСОБА_5М.(а.с.134-135).

Стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набути за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 визнавав, що придбаний у період шлюбу з ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ-21121 був проданий ОСОБА_5 за 6600доларів США, без погодження з позивачкою.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 26303 гр. 64 коп. компенсації за проданий відповідачем без згоди ОСОБА_3 автомобіль, суд виходив з того, що зазначене майно було набуте сторонами за час шлюбу і являлося їх спільним майном, а факт продажу автомобіля відповідачем позбавляє можливості виділення його в натурі.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до вимог ч.ч.2,4 ст. 65 СК України під час укладання договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Заперечення ОСОБА_2 проти стягнення з нього ? частки грошей, отриманих від продажу автомобіля з тих підстав, що зазначений автомобіль був придбаний не за спільні кошти, а за кошти, що згідно його письмової розписки були отримані за договором позики від 03.03.2007 року від ОСОБА_6, у звязку з чим отримані від продажу автомобіля гроші у сумі 5000 доларів США були повернуті позикодавцеві 17.08.2010 року(а.с.119), як спільний з позивачкою борг, а решта суми була використана на потреби сімї, суд обгрунтовано не визнав доведеним, враховуючи, що даних про цільове призначення отриманих ОСОБА_2 в порядку позики від ОСОБА_6 грошей надана відповідачем розписка не містила.

Переконливих доказів, що позичені гроші з відома ОСОБА_3 були використані на придбання автомобіля в інтересах сімї, а отже являлися спільним боргом, відповідач не надав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору і являються безумовною підставою для скасування судового рішення, вони не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2011 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: