Справа № 22-ц-2065/11 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Категорія: 20 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Кота І.Н., Шумської Н.Л.,

за секретаря Карнидала В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

Стрийський міськрайонний суд Львівської області 10 грудня 2010 року ухвалив рішення про задоволення вищезазначеного позову.

Оскаржуваним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, які знаходяться за адресою: вул. Шептицького, 13, м. Стрий, Львівської області, та земельної ділянки, площею 0,0494 га, наданої для обслуговування будинку, яка знаходиться за адресою: вул. Шептицького, 13, м. Стрий, Львівської області, укладений 18 листопада 2008р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 776 грн. 53 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його необґрунтованим, незаконним, оскільки при винесенні рішення суд неналежним чином оцінив обставини справи, неправильно застосував норми права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачка не навела жодних належних та обґрунтованих підстав обману з його сторони. Стверджує, що всі розписки, написані по справі є нікчемними, оскільки не завірені нотаріально.

Відповідач (апелянт) та його представник ОСОБА_5 до апеляційного суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованих листів з повісткою про розгляд справи на 14.11.2011р. (а.с.137,138), про причини неявки суд не повідомили та з повторним клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

Позивач ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с.134), повторно подала клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із захворюванням (а.с.138), однак, доказів про хворобу ні за 29 серпня 2011 року (дата відкладення засідання в суді апеляційної інстанції за її клопотанням), ні станом на 14 листопада 2011 року не подала.

За наведених обставин, розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст. 203, ст. 230 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, які знаходяться за адресою: вул. Шептицького,13, м. Стрий, Львівської області, та земельної ділянки, площею 0,0494 га, наданої для обслуговування цього будинку, укладений позивачкою під впливом обману, не відповідав її внутрішній волі та бажанням, оскільки відповідач своїми діями, а саме не виконавши обіцянку побудувати взамін належного позивачці старого будинку новий, частина якого буде її власністю і в якій вона проживатиме, умисно ввів позивачку в оману щодо природи правочину, оскільки в протилежному випадку позивачка не підписала б договору купівлі-продажу частини будинку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ч.1 ЦК України).

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ч.1 ЦК України).

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду Про судову практику в справах про визнання правочинів недійснимивід 06.11.2009р. за №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, означених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Так, відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України, належними доказами є будь-які фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка була власником одноквартирного житлового будинку, розташованого на вул. Шептицького,13 в м. Стрию на підставі виданого 05.09.2007р. Стрийською міською радою рішення виконкому від 29.08.2007р. та земельної ділянки, площею 0,0665 га (а.с.35-39).

18.11.2008р. між позивачкою та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, з якого вбачається, що позивачка продала 1/2 частину житлового будинку разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, які знаходяться за адресою: вул. Шептицького,13, м. Стрий, Львівської області, та земельної ділянки, площею 0,0494 га, наданої для обслуговування цього будинку.

Згідно з п.п. 2.2, 2.3 вищезазначеного договору продаж вчинено за 65 653 грн., які, як зазначено у договорі, позивачка отримала від відповідача до підписання договору, однак, як встановлено судом першої інстанції такі їй не передавались.

Визнаючи недійсним зазначений договір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач, давши обіцянку позивачці про те, що взамін продажу нею частини житлового будинку разом із господарськими спорудами та землею збудує новий будинок, частина якого буде її власністю і в якій вона проживатиме, умисно ввів позивачку в оману щодо природи правочину на момент укладення договору між сторонами, що підтверджується відповідними показаннями свідків, допитаних в суді першої інстанції.

Фактичним підтвердженням та визнанням порушення своєї обіцянки щодо укладення договору купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_2 (священнослужителем Стрийської єпархії УГКЦ) є наявна в матеріалах справи розписка від 06.08.2009р. (а.с.12), яка завірена печаткою канцелярії Стрийської єпархії УГКЦ і підписом віце-канцлера ОСОБА_6 (допитаного в подальшому як свідка), відповідно до якої відповідач зобов'язувався питання щодо спірної земельної ділянки, розташованої на вул. Шептицького, 13 в м. Стрию, вирішити з позивачкою мирним шляхом; у місячний термін забрати з ділянки блоки і цеглу, решту придбаних ним будматеріалів, після чого розірвати угоду з позивачкою. Остання зобов'язувалася повернути відповідачу всі понесені ним витрати, які підтверджені відповідними документами, і не чинити йому перешкод у вивезенні ним будівельних матеріалів з ділянки, навіть якщо ці будматеріали не будуть вивезені у місячний строк. На підтвердження даної розписки був складений проект мирової угоди між сторонами, згідно з якою останні погоджувалися вирішити спір мирним шляхом та розірвати оспорюваний договір, за умови, що позивачка поверне відповідачу 8000 грн., витрачених ним на приватизацію земельної ділянки на вул. Шептицького, 13 в м. Стрию.

З аналізу зазначеного вище вбачається, що судом першої інстанції здобуто та враховано всі належні та допустимі докази умисних, винних дій відповідача по введенню позивачки в оману щодо обставин, які вплинули на укладення нею спірного договору купівлі-продажу, а тому правильний висновок суду про підставність вимог позивачки, оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не відповідає її волевиявленню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та на висновки суду не впливають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам по справі в їх сукупності та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.