АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Петренко І.О.,

при секретарі: Бецман І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до СГП ТОВ «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до СГП ТОВ «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку доказів по справі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та задовольнити її позовні вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну платуі забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договоромі угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А відповідно до ч.1 ст.95 цього Кодексу мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником погодинну нормі праці (обсяг роботи).

Як правильно встановлено в судовому засіданні, з 28.02.2000 р. до 02.07.2007 р. позивачка працювала у відповідача в якості різноробочої на умовах контракту з неповним робочим днем та, отримуючи заробітну плату пропорційну фактично відпрацьованому часу, жодного разу не зверталася до адміністрації товариства з претензією щодо умов праці і не оспорювала дії відповідача у встановленому законом порядку (а.с.6,121 т.1).

Таким чином, хоча з позивачкою і не було письмово погоджено встановлення режиму неповного робочого дня, проте їй було достовірно відомо про такий режим роботи та умови оплати праці, які були для неї прийнятними, тобто, вона виконувала роботу на таких умовах, на які вільно погоджувалася. При цьому заборгованості по заробітній платі позивачки за фактично виконану роботу відповідач не має, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні відомостями про отримання нею заробітної плати за відпрацьованими нормами робочого часу і позивачкою відповідно до вимог ст.ст.11,60 ЦПК України не спростовано (а.с.55-120 т.1).

За таких обставин, суд обґрунтовано згідно зі ст.ст.94,95,116,117,237-1 КЗпП України та ст.11 ЦПК України відмовив позивачці в задоволенні її позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Скаржницею не надано суду необхідних відповідних доказів, які б спростовували правильність та законність нарахування їй відповідачем заробітної плати, а наведені у скарзі доводи про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи в цій частині не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи змін не вбачається.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: