АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-918/11Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Категорія - 27 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2011 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Кузьми Р. М., Ткач О. І.,

при секретарі - Прус Л.С.

з участю сторін - представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИЛА:

у березні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою від 07 липня 2010 року посилаючись на те, що у неї відповідачка позичила 21 824 євро, з яких 9 920 євро під 8% місячних, й зобов'язалась відати вказані кошти до 1 грудня 2010 року, проте грошей не повернула.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 квітня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти, згідно розписки від 07.07.2010 року, в розмірі: 242 682, 88 грн. (двісті сорок дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісім копійок) сума основного боргу; 42 131, 44 (сорок дві тисячі сто тридцять одна гривня сорок чотири копійки) 8% місячних із 110 310, 4грн. за 4 місяці та 24 дня; 84273,82 грн. (вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят три гривні вісімдесят дві копійки) 3% річних від простроченої за 108 днів суми в розмірі 284814,32 грн. Загалом 369 088, 14 гривень та 1820 грн. в повернення сплачених судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2011 року за заявою позивачки ОСОБА_1 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 квітня 2011 року в частині стягнення 3% річних від простроченої за 108 днів в розмірі 84273,82 грн. скасовано і в цій частині позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини між сторонами, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Судом встановлено, що 7 липня 2010 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_3 21 824 євро з них 9920 євро під 8% місячних терміном до 1 грудня 2010 року, що підтверджується борговою розпискою ( а.с. 33). У вищевказаний строк відповідачка кошти не повернула.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що вказані кошти фактично були отримані ОСОБА_5, а не нею, оскільки відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, а в даному випадку є письмова розписка, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Голослівними є також твердження ОСОБА_3 про те, що судом порушено норми ст. 1, 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, оскільки цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг (ст.2 Закону).

Правовідносини між фізичними особами, що виникають із договору позики, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Ці відносини не належать до ринків фінансових послуг, визначених ст.1, ч.1, п.6 цього Закону, самі фізичні особи відповідно до вимог ст.1, ч.1, п.7 Закону не відносяться до учасників ринків фінансових послуг, а тому на них не поширюються положення Закон України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Також, у відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Тому, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 242682,88 грн. (двісті сорок дві тисячі шістсот вісімдесят дві гривні вісімдесят вісім копійок) суми основного боргу; 42 131, 44 (сорок дві тисячі сто тридцять одна гривня сорок чотири копійки) 8% місячних із 110 310, 4грн. за 4 місяці та 24 дня, а також 1820 грн. сплачених судових витрат - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6