Справа № 22-ц-2135/11 Головуючий у І інстанції Білик Г.О.
Провадження № 22-ц/8106/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 9 14.03.2011
УХВАЛА

Іменем України

14 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Мережко М.В.

суддів: Голуб С.А., Малорода 0.1.

при секретарі: Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім»єю без шлюбу, визнання права власності на ? частину житлового будинку, ? частину земельної ділянки, ? частину автомобіля,

встановила:

В квітні 2010 року позивачка пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що з 29.09.1979 року по 04.07.1991 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

З січня 1994 року позивачка з відповідачем проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. За цей час сторонами за спільні кошти була придбана земельна ділянка площею 0,235 га з недобудованим будинком в с.В.Димерка Броварського району Київської області. Сторони на придбання земельної ділянки та добудову будинку витрачали спільні кошти.

Крім того сторонами за спільні кошти були придбані автомобілі «MAN», 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль «IVEKO», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

В травні 2008 року відповідач повідомив позивачку про те, що створив нову сім»ю і претендує на все майно, яке вони набули за час спільного проживання.

Позивачка просила встановити факт проживання її і відповідача однією сім «єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року по травень 2008 року і визнати за нею право власності на ? частину будинку № 43 по вул.Комсомольскій в с.В.Димерка Броварського району Київської області, 1/2 частину земельної ділянки за тією ж адресою, і на ? частину кожного автомобіля.

Уточнивши позовні вимоги просила визнати за нею право власності на ? частину будинку, земельної ділянки та автомобілів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Автомобіль «Iveko» 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіль «MAN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 визнані спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_2, які проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Визнано за сторонами право власності по ? частині названих автомобілів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку з підстав ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину будинку і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та інших учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з січня 1994 року по травень 2008 року сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

В 1999 році на ім»я відповідача була придбана земельна ділянка площею 0,235 га з недобудованим будинком с с.В.Димерка, вул.Комсомольська, 43.

В грудні 2005 року сторони купили автомобіль«MAN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , а в липні 2007 року купили автомобіль«Iveko» 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на ? частину будинку та ? частину земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час купівлі земельної ділянки і будівництва будинку діяв КпШС УРСР, який не регулював правовідносини щодо набуття права спільної сумісної власності на майно набуте під час спільного проживання особами, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу,

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачка не довела свою участь у придбанні земельної ділянки та будинку, а також будівництві будинку.

Судова колегія в повній мірі погоджується з такими висновками суду.

Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім»ю УРСР встановлювала лише правовий статус майна нажитого під час шлюбу подружжям. Кодекс не містив жодних застережень з приводу виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке набуте особами, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Сімейний Кодекс України, який вступив в дію з 1 січня 2003 року, врегулював такі правовідносини в ст. 74.

Сімейний кодекс не має зворотної сили, а тому він не поширюється на правовідносини, які виникли до цього моменту.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з тим, що оскільки земельна ділянка та недобудований будинок були придбані за час дії КпШС УРСР, то вони не можуть бути визнані спільним сумісним майном сторін, оскільки на час її набуття сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Позивачка, зазначивши в своєму позові, що вона проживали з відповідачем однією сім»єю і спільною працею за спільні грошові кошти сім»ї збудували будинок, мала у судовому засіданні довести ці обставини.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу на доведення цих обставин.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вказано, що оскільки згідно зі ст. 1 7 ЗК і ст. 14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли не передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу -жилий будинок у зв'язку з ним є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Позивачка не вказала і в судовому засіданні за яку суму були куплені земельна ділянка і недобудований будинок, не вказала в якій стадії готовності на час вирішення справи перебував спірний будинок, не надала суду доказів придбання земельної ділянки і належності її відповідачу на праві власності, не довела у чому конкретно полягала її участь в будівництві спірного будинку та не навела доказів існування угоди між нею та відповідачем про створення сумісної власності. Сам факт проживання у фактичному шлюбі без встановлення участі спільною працею у набутті майна не може бути доказом придбання права власності на це майно.

За наведених обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши у задоволенні позову в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки та ? частину житлового будинку. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і судовою колегією не переглядалось.

Судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів-

У X В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді