Справа № 22-ц-194/2011 Провадження № Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Куровський Доповідач - Страшний М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою державного територіально-галузевого обєднання „Південно-Західна залізниця на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до державного територіально-галузевого обєднання „Південно-Західна залізниця про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державного територіально-галузевого обєднання „Південно-Західна залізниця, в якому просив поновити його на посаді провідника пасажирських вагонів вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року ОСОБА_5 поновлено на роботі на посаді провідника пасажирських вагонів Вагонної дільниці ст. Київ-пасажирський державного територіально-галузевого обєднання „Південно-Західна залізниця, стягнуто з відповідача на користь позивача 6914 грн. 52 коп. за час вимушеного прогулу та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в розмірі платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

ДТГО „Південно-Західна залізниця звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що позивачем не були виконані вимоги п.п.7.2 та 7.3 „Правил перевезень пасажирів,багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», в результаті чого допустив перевезення безквиткових пасажирів. Ці обставини підтверджуються протоколом оперативної наради від 18.05.2010 р. За невиконання вказаних Правил відповідно до п. 18.6 контракту та п. 18а додаткової угоди до контракту від ОСОБА_5 було звільнено з роботи. На думку апелянта, ненадання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача не має значення для вирішення справи, оскільки попередня згода виборного органу профспілкової організації передбачена лише при розірвання трудового договору за ст.. 40 та 41 КЗпП України, а з позивачем був укладений контракт і саме з підстав, передбачених контрактом його було звільнено. Апелянт вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального права, оскільки не зазначив в оскаржуваному рішенні, якою частиною ст.88 ЦПК України керувався приймаючи рішення у справі в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Також суд не застосував у рішенні норми ст.237 КЗпП України в частині покладення на службову особу, винну у незаконному звільненні, обовязку покрити шкоду, завдану підприємству у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та п.8 ст.134 КЗПП України в частині понесення повної матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, службовими особами, винними в незаконному звільненні. Також, на думку апелянта, суд повинен був застосувати норми цивільного права, що стосуються відшкодування моральної шкоди. Апелянт наполягає на тому, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 1993 року ОСОБА_5 працював у відповідача провідником пасажирських вагонів Вагонної дільниці ст.Київ-пасажирський.

П.18 п.п. а,б додаткової угоди від 21.02.2004 р. до контракту № 131 від 20 липня 2000 року встановлено, що працівник може бути звільнений, а контракт розірваний з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії у разі: встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі; порушення митного законодавства України.

Наказом № 608/ос від 04 червня 2010 року ОСОБА_5 звільнено з роботи у звязку з порушенням умов контракту за п.8 ст.36 КЗпП України.

Згідно доводів апеляційної скарги, позивача було звільнено з роботи за перевезення безквиткових пасажирів, виходячи з того, що 10.05.2010 р. при здійсненні посадки пасажирів у вагон №1, що обслуговував позивач, останній не здійснив перевірку необхідних документів у пасажирів, що засвідчують особу і надають право на безкоштовний проїзд.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушень посадових обовязків провідника пасажирських вагонів.

Апеляційний суд враховує, що згідно протоколу засідання профспілкового комітету від 25.05.2010 року вина позивача в проїзді пасажирів від ст. Трускавець до ст..Київ відсутня.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині незазначення відповідної частини ст.88 ЦПК України в силу положень ч.3 ст.309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом посилання апеляційної скарги на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки районний суд дійшов вірного висновку, що незаконне звільнення позивачки призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Незастосування судом ст.237 та п.8 ст. 134 КЗпП України в частині відшкодування шкоди підприємству в звязку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу не є порушенням прав відповідача і не впливає на правильність висновків суду першої інстанції в частині заявлених і вирішених вимог про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного територіально-галузевого обєднання „Південно-Західна залізниця- відхилити.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: