АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія:поновлення на роботі Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Маміної О.В. . , ОСОБА_1,

при секретарі Ашуровій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, третя особа ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

Встановила :

Позивач ОСОБА_2 просить поновити його на роботі на посаді доцента кафедри виробничого менеджменту та агробізнесу Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва з 29 червня 2010 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 792 грн. 96 коп., грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 5 393 грн.36 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом ректору університету ОСОБА_4 № 585 -к від 29.06.10 р. його було звільнено з роботи за закінченням строку контракту з 30.06.10 р, згідно п.8 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що ректор університету при його звільненні порушив умови контракту, даним наказом одноосібно розірвавши контракт. Крім того, питання про розірвання контракту було розглянуто без попередньої згоди з профспілковим комітетом університету, чим відповідач порушив ст.ст. 43, 43-1 КЗпП України.

Відповідач та третя особа ректор університету ОСОБА_5 позов не визнали. Їх представник зазначила, що ОСОБА_2 працював у відповідача на підставі контракту, строк якого закінчився 30.06.10 року. У зв'язку з чим наказом ректору університету № 585 -к від 29.06.10 р. ОСОБА_2 було звільнено згідно п.8. ст. 36 КЗпП України. Звільнення ОСОБА_2 не погоджувалась з профспілковим комітетом університету, так як відповідно до ст.ст 43 43-1 КЗпП України згода профспілкового комітету необхідна при розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст 40, 41 КЗпП України), а ОСОБА_2 було звільнено за п.8 ст. 36 КЗпП України, у зв»язку з закінченням дії контракту.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 звернулися з апеляційними скаргами. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значенні у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на і ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 31.03.2011 року вказана справа направлена до районного суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки оплати праці з дати звільнення 30 червня 2010 року до 22 вересня 2010 року - день фактичного розрахунку.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказане додаткове рішення ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значенні у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане додаткове рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на і ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно п.2. ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений погодженням сторін.

Відповідно до п.2 ч.І ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п.2,3. ст.23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимоги про їх припинення.

Матеріали справи свідчать, що 29.08.03 р. між ОСОБА_2 та Харківським національним аграрним університетом ім. В.В. Докучаєва був укладений контракт згідно з яким ОСОБА_2 був призначений на посаду доцента кафедри виробничого менеджменту та агробізнесу на строк з 01.09. 03 р. до 30.06.05 р. В подальшому до даного контракту сторонами було укладено додаткову угоду від 01.09.09 р. згідно якої дію контракту продовжено на строк до 30.06.10 р. З контрактом, додатковою угодою до нього ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис і погодився з їх умовами. Це він підтвердив у судовому засіданні районного та апеляційного суду..

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що контракт, як і трудовий договір, - це вольовий двосторонній акт, угода двох суб'єктів, націлена на виникнення взаємних трудових прав та обов'язків.

Згідно до ч.З ст.21 КЗпП України контракт визначається як особа форма трудового договору, у якому строк його дії, права та обов'язки і відповідальність сторін, (у тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення та організація праці, умови розірвання договору ( в тому числі достроково) можуть встановлюватись угодою сторін.

Таким чином, контракт треба вважати особливим видом трудового договору, однією з особливостей якого є насамперед строковий характер.

Контракт може укладатися на конкретний строк, який встановлюється - сторонами за їх згодою чи на час виконуваної роботи. Після спливу терміну дії він може бути продовжений, переукладений на новий термін чи розірваний. При продовженні дії контракту його умови зберігаються на новий термін.

Згідно п.3.24 Статуту Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва обов'язковими умовами укладання контракту відповідно до рекомендацій Міжнародної організації праці є: визначення сфери застосування контракту законодавством держави; наявність бажання працівника укласти контракт; неможливість встановлення трудових відносин на невизначений строк у зв'язку з характером передбаченої роботи, умов її виконання, інтересами працівника.

Відповідно до п.3.27 цього Статуту після закінчення строку дії договору (контракту) науково-педагогічні працівники звільняються з роботи відповідно до трудового законодавства України. Крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не ініцювала питання щодо їх припинення. Що стосується контракту, то він повинен бути припинений, продовжений або укладений на новий строк. Якщо строк дії контракту закінчився, то працівник звільняється з роботи відповідно до трудового законодавства України.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що контракт з ОСОБА_2 університетом не було подовжено, не укладено на новий строк, трудові відносини фактично не тривають. Наказом № 585 -к від 29.06.10 р. його звільнено з роботи за закінченням строку контракту з 30.06.10 р, згідно п.8 ст. 36 КЗпП України. З пояснень позивача вбачається, що останнім днем його роботи у відповідача було 30.06.10 р. - день закінчення контракту.

Судова колегія вважає безпідставними посилання позивача на те, що його звільнення було здійснено без попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Статі 43, 43-1 КЗпП України не містять вимог щодо надання згоди виборчого органу первинної профспілкової організації в разі звільнення працівника відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України з підстав передбачених контрактом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами, а саме між позивачем ОСОБА_2 з одного боку та Харківським національним аграрним університетом ім. В.В. Докучаєва було укладено трудовий договір у формі контракту терміном з 01.09.03 р. до 30.06.05 р., який 01.09. 09 року було продовжено - до 30 червня 2010 року.

Оскільки термін дії контракту закінчувався 30.06.2010 року, позивача було обґрунтовано звільнено на підставі п.8 ст.Зб КЗпП України у зв'язку з закінченням строку контракту.

У зв»язку з наведеним районний суд правильно та відповідно до закону встановив, що вимоги позивача щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки оплати праці з дати звільнення 30 червня 2010 року до 22 вересня 2010 року. Матеріали справи свідчать, що на день звільнення з ОСОБА_2 було проведено повний розрахунок по заробітній платі, нарахована компенсація за невикористану відпустку. Всі інші нараховані грошові кошти ОСОБА_2 мав можливість отримати у відповідача, так як вони були нараховані своєчасно та знаходилися в касі Університету. Доказів навмисного ненадання відповідачем належних ОСОБА_2 грошових коштів суду першої та апеляційної інстанції позивачем та його представником не надано.

Доводи апеляційних скарг. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вони фактично повторюють доводи, викладені в судовому засіданні суду першої інстанції та не спростовують висновків районного суду.

Рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалено відповідно до ст. 308 ЦПК України з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для зміни або скасування судових рішень судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційні скарги на рішення суду від 22.12.2010 року та додаткове рішення від 13 травня 2011 року задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року відхилити.

Додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: