АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК») та просила стягнути з відповідача 188200 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, на її користь з ПАТ «ЦГЗК» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 10000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, судом не враховано, що потерпіла є застрахованою особою, а тому ПАТ «ЦГЗК» є неналежним відповідачем, судом залишено поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надала. Крім того, відповідач вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди підприємством відсутні, оскільки вини його у заподіянні шкоди немає і умови, в яких працювала ОСОБА_2 та які призвели до часткової втрати працездатності, є наслідком недосконалості механічного устаткування фабрики огрудкування та результатом проектних робіт виконаних державними органами при створенні фабрики.

В своїх запереченнях позивач ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 20 лютого 1995 року працювала на підприємстві - фабриці огрудкування на дільниці випалювання обкотишів КЦГЗК та ВАТ «ЦГЗК». Внаслідок тривалого часу роботи у шкідливих умовах праці отримала професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст., у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 08 липня 2010 року (а.с. 11-13).

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 15 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, концентрації якої перевищували ГДК, винним в профзахворюванні позивача визнане керівництво КЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК» під час праці ОСОБА_2, яке порушило с. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 20.10.2010 року ОСОБА_2 первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності.

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу рекомендоване медикаментозне лікування, вироби медичного призначення та медична реабілітація.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди 20.10.2010 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з її професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач відчуває задишку при фізичному навантаженні, кашель, біль в грудній клітці, загальну слабкість, обмежена в можливості роботи по домашньому господарству, перебуванні в громадських місцях.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови, в яких працювала позивач та які призвели до часткової втрати нею працездатності, є наслідком недосконалості механічного устаткування фабрики огрудкування та результатом проектних робіт виконаних державними органами при створенні фабрики, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілої, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини справи. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: В.П.Зубакової

ОСОБА_3