Справа № 2-5073/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" жовтня 2011 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Зелді Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про визнання права власності на Ѕ частину квартири,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила визнати за собою право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, як частку спільної сумісної власності подружжя, визнати Свідоцтво про право власності від 23 січня 2008 року на квартиру АДРЕСА_2 видане на імя ОСОБА_2 на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 09.01.2008 року № 16-с частково недійсним, що є предметом позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, пояснила з 1975 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу була придбана кооперативна квартира АДРЕСА_3, однак право власності на цю квартиру було оформлено на відповідача, який був членом кооперативу Арсеналець-13, на даний час шлюб між сторонами розірвано, тому позивач просить визнати спірну квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя, та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити їй на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, а також просить визнати частково недійсним свідоцтво про право власності від 23 січня 2008 року на квартиру АДРЕСА_2 видане на імя ОСОБА_2 на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 09.01.2008 року № 16-с.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, пояснив, що з 1975 року перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу придбана кооперативна квартира АДРЕСА_3, право власності на цю квартиру відповідач оформив на своє імя в порядку встановленому чинним законодавством, будучи членом ЖБК Арсеналець-13, відповідач визнає за позивачем право на спірну квартиру, яка є обєктом спільного сумісного майна подружжя, та не заперечує щодо поділу спірної квартири, шляхом виділення позивачу Ѕ частини квартири АДРЕСА_3, однак не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, яке оформлено на його імя.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Третя особа - Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник третьої особи подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

З 04 грудня 1975 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. (а.с. 11)

23 вересня 1992 року ОСОБА_2, будучи членом кооперативу Арсеналець -13, сплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_3 в розмірі шість тисяч сімсот одинадцять крб..19 коп., що становить суму паєнакопичення, що підтверджується довідкою виданою ЖБК Арсеналець-13від 25 жовтня 2007 року за №77. (а.с.9)

Відповідно до ст. 15 Закону України Про власність, яка діяла на момент придбання нерухомого майна, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст. 384 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

На підставі наказу Головного управління житлвого забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Киїської міської державної адмінтсрації) від 09 січня 2008 року №16-С, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3. (а.с.8)

05 серпня 2010 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 16 вересня 2010 року. (а.с. 10).

Відповідно до частини 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на час купівлі спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, який набрав чинності 01 січня 2004 року, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно положень ч.1 ст. 146 Житлового кодексу УРСР передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду.

Як передбачено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, виходячи з норм законодавства, яке діяло на час придбання спірного майна, тобто квартири АДРЕСА_3, а також норм сімейного кодексу України, яке чинне на даний час , спірне нерухоме майно є обєктом спільного сумісної власності подружжя, даний факт визнається сторонами, тому не потребує доказування в межах розгляду даного спору, що передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, та належить сторонам на праві спільної сумісної власності, при визначенні частки майна подружжя в розрізі даного спору суд виходить з їх рівності, тому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 право власності на Ѕ часину квартири АДРЕСА_1.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнати частково недійсним свідоцтва про право власності від 23 січня 2008 року на квартиру АДРЕСА_2 видане на імя ОСОБА_2 на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 09.01.2008 року № 16-с, оскільки позивачем не наведено правових підстав для визнання недійсним саме свідоцтва про право власності, яке видане на підставі наказу уповноваженого органу, який в межах даного спору не оспорюється позивачем, тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст..146 Житлового кодексу УРСР, ст.384 Цивільного кодексу України, ст.15 Закону України Про власність, ст.ст.11, 15, 30, 61, 62, 60, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4, визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ часину квартири АДРЕСА_1, як обєкт спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього на загальну суму 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я