Справа № 22-ц-529/11 Головуючий у І інстанції Тюхтій П.М.
Категорія 19 10.10.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справа> Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.

суддів Іванової І.В., Савченка С.І.,

при секретарі Клименко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справ) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішенн; Макарівського районного суду Київської області від 18 серпня 2010 року пс справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

встановила:

В березні 2009 року позивач пред'явив в суд позов до відповідача, в

якому посилався на те, що 22.05.2003 року був підписаний договір купівлі-

продажу, відповідно до якого він продав відповідачу належний йому житловий будинок по вул. Заводській 1 в смт. Макарів Київської області. Посилався, що про продаж даного будинку він дізнався від свого сина в серпні 2008 року, коли він мав намір подарувати сину цей будинок. Вважає, що оспорюваний ним договір купівлі-продажу будинку є недійсним, поскільки він не розумів значення своїх дій при його підписанні внаслідок зловживання спиртними напоями (хронічного алкоголізму) і отриманої травми - струсу мозку. Він взагалі не памятає обставин підписання спірного договору. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул.Заводській 1 в смт.Макарів Київської області, укладений 22.05.2003 року, посилаючись на ст.55 ЦК УРСР 1963р.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.08.2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і

обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на наступні питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22.05.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач продав, а відповідач купив житловий будинок по вул.Заводській 1 в смт.Макарів Київської області. Даний договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі правочинів.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що доводи позивача не підтверджуються належними доказами.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони ґрунтуються на неповно з'ясованих обставинах справи.

За положеннями ст.55 ЦК УРСР 1963 р. угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли зін не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Згідно ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Відповідно до роз'яснень п.16 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визначення наявності стану особи коли вона не могла гозуміти значення своїх дій на момент укладення правочину суд відповідно до :татті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

З огляду на підстави позову для визначення наявності стану позивача на момент укладення правочину суд мав провести судову судово-психіатричну експертизу, чого не зробив, що потягло неповне з'ясування обставин справи.

Крім того, всупереч вимогам статей 71, 80 ЦК УРСР 1963 р. та вимогам статей 257, 267 ЦК України 2003 р. суд, ухвалюючи рішення, не вирішив питання про застосування строку позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору, укладеного у 2003 р., на що звертали увагу відповідач та його представник.

Суд не взяв до уваги вказані обставини та не дав їм належної оцінки, що у свою чергу потягло порушення норм матеріального права, що виразилося у незастосуванні судом закону, який підлягав застосуванню при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповнота з'ясування обстаивн справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З огляду на те, що ухвалюючи рішення, суд допустив неповноту з'ясування обставин справи та порушив норми матеріального права, судове рішення не може бути залишене без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи справу в межах заявлених вимог колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст.55 ЦК УРСР 1963 р. угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

З висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи вбачається, що позивач міг, але не повною мірою розуміти значення своїх дій в період укладення договору.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності, в тому числі покази допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_4 (водій, що відвозив позивача до нотаріуса укладати угоду), співмешканки позивача ОСОБА_5, колегія суддів прийшла до висновку, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази про те, що позивач під час укладення оспорюваного ним договору не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Також, колегія суддів прийшла до висновку, що позов не підлягає до задоволення у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого права або інтересу, який встановлюється тривалістю у 3 роки (суд застосовує норми ЦК України відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК).

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1).

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення (ч.3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч.4).

Поскільки позивач звернувся до суду 11.03.2009 року з пропущенням позовної давності звернення до суду за захистом свого права щодо укладеного 22.03.2003 р. договору, відсутні поважні причини пропуску цього строку, які б позбавляли позивача пред'явити позов до суду, а також беручи до уваги, що на цьому наполягає відповідач, колегія суддів відмовляє в позові у зв»язку із пропущенням позивачем позовної давності та відсутністю поважних причин його пропуску.

Керуючись ст. ст. 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 18 серпн5 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді