АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27(4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2011 рокум. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії та визнання недійсною умови договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії та визнання недійсною умови договору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 листопада 2007 року між ним та відповідачем укладена кредитна угода № 1/528-МК, за умовами якої банк зобовязався надати позичальнику на споживчі цілі кредит шляхом видачі готівки через касу окремими частинами траншами кредиту, на загальну суму 60000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 14 % річних. Під час зясування належної до сплати суми за вказаною угодою йому стало відомо про застосування відповідачем для розрахунку суми погашення кредиту іншої відсоткової ставки, ніж узгоджена умовами кредитної угоди. Вважає дії відповідача з односторонньої зміни відсоткової ставки незаконними, тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» зі збільшення відсоткової ставки за користування кредитом за Кредитною угодою № 1/528-МК від 01.11.2007 року, зобовязати відповідача здійснити перерахунок належних до сплати сум, виходячи зі ставки за користування кредитом в розмірі 14 % річних та визнати недійсною умову п.п. 2.3.3 п. 2.3 Кредитної угоди № 1/528-МК від 01.11.2007 року щодо права банку при настанні такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно ст. 651 Цивільного Кодексу України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення. У вказану в повідомленні дату Угода вважається розірваною.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд залишив поза увагою, що зміна облікової ставки відбулася не внаслідок волевиявлення однієї із сторін договору, а через збільшення облікової ставки НБУ та зміни курсу долару США до гривні. Суд також не звернув уваги на те, що дії банку відповідали чинному законодавству, в час дії якого вони здійснювалися. Крім того, на думку відповідача, справу розглянуто з порушенням підсудності, оскільки договір укладено з юридичною особою, а не з її філією, саме від юридичної особи позивач отримав повідомлення щодо підвищення процентної ставки, тому у суду не було підстав розглядати справу в м. Кривому Розі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладена кредитна угода № 1/528-МК. За умовами вказаної кредитної угоди банк зобовязався надати позичальнику на споживчі цілі кредит шляхом видачі готівки через касу окремими частинами траншами кредиту, видача яких оформлюється окремим договором, що є невідємною частиною угоди, на загальну суму 60000 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 14 % річних.

Спір між сторонами виник з приводу того, що з 01 лютого 2009 року по кредитній угоді № 1/528-МК від 01.11.2007 року банком в односторонньому порядку змінені умови договору та підвищена річна відсоткова ставка до рівня 21%, з чим позивач ОСОБА_4 не згодний через неповідомлення його про цю подію. Крім того, позивач вважає, що підпункт 2.3.3 пункту 2.3 Кредитної угоди носить дискримінаційні стосовно позивача правила зміни відсоткової ставки та несправедливою умовою договору.

Визнаючи недійсною односторонню зміну умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 14% до 21% є незаконними, оскільки встановлений договором розмір відсотків збільшений відповідачем з 01 лютого 2009 року, тобто після набрання чинності статтею 1056-1 ЦК України, крім того, банком не дотримано процедури, передбаченої умовами п. 2.3.1 кредитного договору, оскільки відповідач не повідомив ОСОБА_4 про зміну відсоткової ставки.

Ухвалюючи рішення, суд зобовязав відповідача здійснити перерахунок належних до сплати ОСОБА_4 сум, виходячи зі ставки за користування кредитом в розмірі 14 % річних.

На думку колегії суддів, такі висновки суду є правильними з огляду на наступне.

Як убачається із довідки ПАТ АКБ «ПриватБанк» № 39-04/953 від 30 липня 2009 року, письмове повідомлення позивачу ОСОБА_4 про збільшення річної відсоткової ставки до рівня 21% було надіслане Головним Офісом ПриватБанку на адресу: м. Кривий Ріг, вул. Землячки, 13/120 (а.с. 14).

Згідно п. 6.1 договору про видачу траншу № 1,528-МК/1 від 01 листопада 2007 року, який є невідємною частиною кредитної угоди №1,528-МК від 01 листопада 2007 року, будь-яке повідомлення, що направляється сторонами один одному, повинно бути оформлене в письмовій формі; таке повідомлення вважається оформлене належним чином, якщо воно доставлено адресатові посильним, рекомендованим листом за адресою, зазначеною в даному договорі.

Зважаючи на те, що у кредитній угоді та договорі про видачу траншу зазначена інша адреса позивача АДРЕСА_1, за якою ОСОБА_4 зареєстрований та проживає, висновок суду про недотримання відповідачем процедури повідомлення про зміну умов договору є правильним, у звязку з чим рішення суду в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» зі збільшення відсоткової ставки за користування кредитом за кредитною угодою, укладеною сторонами, та зобовязання відповідача здійснити перерахунок належних до сплати ОСОБА_4 сум, виходячи зі ставки за користування кредитом в розмірі 14 % річних, є правильним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду та не містять підстав для відмови у задоволенні таких позовних вимог.

У той же час, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в іншій частині.

Так, вирішуючи спір, суд визнав недійсною умову п.п. 2.3.3 п. 2.3 кредитної угоди, укладеної сторонами, щодо права банку при настанні такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення.

При цьому суд виходив із того, що така умова договору порушує принцип рівності сторін договору, містить дискримінаційні стосовно позивача правила зміни відсоткової ставки, є несправедливою (такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника).

Такий висновок суду є неправильним, з огляду на наступне.

Згідно підпункту 2.3.3 пункту 2.3 Кредитної угоди при настанні, зокрема, такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки банк на свій розсуд має право згідно ст.. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення. У вказану в повідомленні дату угода вважається розірваною. При цьому в останній день даної угоди і договорів про видачу траншів позичальник зобовязується по всіх договорах про видачу траншів повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобовязання за даною угодою і договорами про видачу траншів. Одностороння відмова від виконання договірних умов не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобовязань.

Відповідно до ст.. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до положень ст.. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Законом від 12 грудня 2008 р. № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 р., передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 2 ст. 10561 та ст. 1061 ЦК).

Таким чином, діючим законодавством заборонено збільшувати встановлений кредитним договором розмір процентів в односторонньому порядку.

Проте можливість односторонньої зміни умов договору та односторонньої відмови від договору за наявності певних умов, зокрема якщо відсоткова ставка за кредитом змінюється залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках, якщо право на односторонню зміну відсоткової ставки та односторонню відмову від договору встановлено договором або законом, а також за умови повідомлення споживача кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни, діючим законодавством передбачена.

Якщо кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 р. і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку, то це вже є домовленістю сторін. У цьому разі важливим є визначений договором механізм виконання цієї домовленості: отримання повідомлення та, відповідно, прийняття пропозиції позичальником, чи укладання шляхом підписання додаткової угоди щодо підвищення процентної ставки.

Як убачається із змісту кредитної угоди, укладеної сторонами 01 листопада 2007 року, застосування підпункту 2.3.3 пункту 2.3 щодо права відповідача на одностороннє розірвання угоди повязується, зокрема, з такою подією, як з неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

У свою чергу право відповідача на зміну відсоткової ставки передбачено двома підпунктами пункту 2.3 кредитної угоди, а саме: п.п. 2.3.1, згідно якого банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів України, та п.п. 2.3.2, згідно якого на свій розсуд банк має право зменшувати розмір відсоткової ставки до рівня, встановленого чинним законодавством.

При цьому в обох випадках банк за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить графік(и) погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до договорів про видачу траншів), розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки.

На думку колегії суддів, такі положення кредитної угоди стосовно зміни умов договору щодо розміру відсоткової ставки та наслідків неотримання на це згоди позичальника у встановлений угодою строк не суперечать чинному законодавству і не порушують права жодної сторони, оскільки угода передбачає можливість зміни відсоткової ставки як у бік збільшення, так і в бік її зменшення.

Відповідно до пункту 3.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року, банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї зі сторін (зміні кредитної політики банку).

Як убачається із матеріалів справи, право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, передбачене підпунктом 2.3.1 п. 2.3 кредитної угоди, обумовлено настанням такої події, як зміна конюнктури ринку грошових ресурсів України.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.. 16 ЦК України, ст.. 4 ЦПК України).

Встановивши, що збільшення з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку здійснено відповідачем незаконно з порушенням прав ОСОБА_4, суд першої інстанції захистив права позивача у спосіб, визначений законом, та зобовязав ПАТ АКБ «Приватбанк» здійснити перерахунок належних до сплати ОСОБА_4 сум, виходячи зі ставки за користування кредитом в розмірі, узгодженому сторонами в кредитній угоді, у звязку з чим рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Проте, визнаючи недійсною умову підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитної угоди щодо права банку при настанні такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення, суд не взяв до уваги, що ця умова узгоджена сторонами при підписанні кредитної угоди.

ОСОБА_4 під час укладення угоди отримав від відповідача повну та достовірну інформацію щодо наявності такої умови, не оспорював її з мотивів порушення його прав як споживача та погодився із нею.

Після укладення договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору підлягає застосуванню спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, а не Закон «Про захист прав споживачів».

Дії з боку кредитора щодо підвищення процентної ставки підлягають оцінці в кожному конкретному випадку, зважаючи на положення ст. 652 ЦК та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» про те, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї зі сторін.

Тобто зміна процентної ставки, виходячи з цього, можлива лише у разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором, може вважатися такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Тому у випадку зміни процентної ставки та виникнення з цього приводу спору суд, за наявності відповідної позовної заяви, має зясувати питання чи мала місце подія, про яку йдеться в умовах договору чи закону як привід для підвищення процентної ставки, на момент здійснення такого підвищення, чи порушені при цьому права та інтереси позивача і в залежності від встановленого ухвалити судове рішення та захистити права у випадку їх порушення у встановлений законом спосіб.

За таких обставин рішення суду в частині визнання недійсною умови підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитної угоди щодо права банку при настанні такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення є неправильним і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України,

колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2010 року в частині визнання недійсною умови підпункту 2.3.3 пункту 2.3 кредитної угоди № 1/528-МК від 01 листопада 2007 року, укладеної між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_4, щодо права банку при настанні такої події, як неотримання від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки, згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання угоди і договорів про видачу траншів з направленням позичальнику повідомлення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5