Справа № 22-ц-2880/2011 Головуючий у I інстанції Парфененко О.Я.
Категорія цивільна Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Менського районного суду від 23 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду від 23 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою м. Мена, вул. Гагаріна, 48, без самочинно побудованих веранди а1-1, тамбура а-1 , гаража Б-1, літньої кухні Б-1, та визнано за кожним з них право власності по 1/2 частині житлового будинку; визнано спільною сумісною власністю автомобіль марки ВАЗ 21-7, 1998 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак 257 34 ММ, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 10674 грн. 76 коп., припинивши право власності останньої на її частку в автомобілі та визнано за ОСОБА_7 право власності в цілому на зазначений автомобіль. Стягнення грошової компенсації з ОСОБА_7 проводити шляхом виплати ОСОБА_5 грошових коштів з депозитного рахунку Територіального управління ДСА в Чернігівській області, які були попередньо внесені відповідачем згідно квитанції № 5532.125.1 від 21.09.2011 р. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5. 607 грн. 93 коп. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ, 758 грн.11 коп. витрат, повязаних з проведенням поточної інвентаризації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати дане рішення та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що позивачка добровільно залишила спірний будинок і переїхала на нове місце проживання в придбаний нею будинок. Вказує, що позивачка вже отримала він нього компенсацію за частину житлового будинку, що підтверджується написаною нею розпискою. Зазначає, що позивачка отримала більше кошів, ніж становить вартість 1/2 часини будинку. Факт написання цієї розписки під примусом нічим не підтверджений. Апелянт також посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема, що суддею була прийнята до розгляду позовна заява ОСОБА_5, яка не відповідає вимогам ст. 119, 120 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні житловий будинок та автомобіль є обєктами спільної власності подружжя, а тому підлягають поділу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7К перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1966 року по 30 жовтня 2008 року.

Сторонами не заперечується, що під час перебування у шлюбі ними були придбані житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Гагаріна, 48 в м. Мена та автомобіль марки ВАЗ 2107, 1998 року випуску, державний номер 257 34 ММ.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що зазначене вище спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу, при якому їх частки у майні є рівними.

Вартість майна, що підлягає поділу, і яка була визначена під час розгляду справи, жодною із сторін не оспорюється.

Доводи апелянта про те, що позивачка вже отримала від нього кошти в рахунок 1/2 частини спірного житлового будинку згідно розписки від 15.10.2007 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки в дійсності між сторонами не було укладено нотаріально посвідченого договору про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності чи про поділ нерухомого майна, як того вимагають приписи ч. 3 ст. 364, ч. 4 ст. 372 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що не він являється ініціатором поділу автомобіля, не мають жодного правового значення для вирішення справи.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права при прийнятті до розгляду позовної заява, яка не відповідала вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом.

Судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги не дають законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Менського районного суду від 23 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: