АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) та просила стягнути з відповідача на її користь 192000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2011 року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_3 з Відділення Фонду стягнуто 25000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати професійної працездатності, і відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується винною особою, тому Відділення Фонду безпідставно притягнуто до участі у справі в якості відповідача. Суд не взяв до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, а також не звернув увагу на пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Вважає, що розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Крім того, вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 1973 року по 2002 рік працювала у навчальних закладах (СШ № 9, СШ № 111, СШ № 86) учителем математики, заступником директора по учбово-виховній роботі, директором.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 19 квітня 2001 року, у зв'язку із шістнадцятирічним шкідливим стажем праці у позивача виявлене професійне захворювання та встановлений остаточний діагноз: хронічний гіпертрофічний ларингіт, рецидивуючий перебіг, стійка дистонія, захворювання професіональне з 19.04.2001 року.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.05.2001 року у зв'язку з працею керівника, вчителя математики на мовну діяльність доводиться 28 годин на тиждень, 112 годин на місяць. Причиною професійного захворювання став довгий педагогічний стаж праці, голосові навантаження.

Висновком МСЕК від 31 травня 2001 року ОСОБА_3 встановлено 25 % втрати професійної працездатності на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК ОСОБА_3 потребує обмеження кількості годин з викладання математики, санаторно-курортного та медикаментозного лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст. ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», яка передбачає відшкодування Відділенням Фонду моральної шкоди за наявності факту її спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з втратою професійної працездатності встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

У звязку з цим доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів спричинення позивачу моральної шкоди є безпідставними.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди є безпідставними.

Доводи відповідача щодо неврахування судом того, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, є безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної працездатності вперше встановлена висновком МСЕК у 2001 році, тобто правовідносини сторін виникли за чинності вищезазначених норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», які передбачали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими, оскільки Кодексом адміністративного судочинства не передбачено стягнення моральної шкоди у звязку із втратою працездатності.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілої, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складення повної ухвали відкладено до 06 грудня 2011 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5