АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1950/11 Номер провадження 22-ц/686/11Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гальонкіна С.А.

Суддів: Абрамова П.С., Корнієнка В.І.

при секретарі : Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2011 року

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним ,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано заповіт, посвідчений 07 квітня 2009 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений секретарем Стасівської сільської Ради Диканського району Полтавської області недійсним.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_5 та подала на нього апеляційну скаргу. Вважає що суд не в повній мірі зясував обставини, що мають значення для справи.

Просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився 01.11.1971 року, його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8

ОСОБА_4 народилася 17.06.1988 року, її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_9

ОСОБА_6 є матір»ю ОСОБА_7 батька позивачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

30 грудня 2005 року ОСОБА_7 помер.

07 квітня 2009 року ОСОБА_6 склала заповіт ,яким заповідала своє майно ОСОБА_5.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

13 травня 2009 року померла ОСОБА_6.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина .

Згідно із ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Диканською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа. З заявами про прийняття спадщини звернулись позивачі, відповідач та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Допитані в судовому у засіданні свідки суду пояснили:

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що з березня 2009 року його бабка - ОСОБА_10 потребувала сторонньої допомоги, самостійно не ходила, не впізнавала його, вона не бачила та її спілкування викликало подив.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_10 - це її бабуся. У лютому-березні свідок приїжджала до бабки, остання скаржилась, що у неї забрали гроші, сестру свідка називала іншим іменем. Останній раз бачила її за тиждень до смерті, бабка не впізнала її, просила привезти їй їжу, забувалася. За два роки до смерті ,ОСОБА_10 проведена операція, після якої вона стала себе дивно поводити, не впізнавала онуків, забувалась.

Також свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що останнім часом , а саме з березня 2009 року, ОСОБА_10 погано бачила і чула, плуталась, вона втратила зір на одне око, з часом і на другому зір погіршився.

За два місяці до смерті остання не могла самостійно пересуватись, потребувала сторонньої допомоги. Померла не могла чітко сказати свої бажання, плуталась у назвах.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами медичної карти від 05.12.2001 року, а саме довідкою від 16.07.2007 року ОСОБА_6 самостійно обслуговувати себе не могла та потребувала стороннього догляду.

За життя ОСОБА_10 страждала на церебральний атеросклероз Ш ст. ІБС кардіосклероз атеросклеротичний з гіпертензією , що підтверджується записами в медичній картці.

Відповідно до довідки про причину смерті № 12 ОСОБА_10 померлої 13 травня 2009 року, причиною смерті є хронічна мозково-судинна недостатність, церебральний атеросклероз.

Проведеною по справі посмертною судово-психіатричною експертизою відносно ОСОБА_10 підтверджено, що остання на час складання заповіту 7 квітня 2009 року, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді розладів особистості та поведінки органічного походження. Вище вказаний психічний розлад істотно впливав станом на 7 квітня 2009 року на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або)не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Враховуючи, що на час складення заповіту ОСОБА_10 виявляла ознаки психічного розладу у вигляді розладів особистості та поведінки органічного походження, що істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, її волевиявлення перебувало під впливом зацікавленого в заповіті відповідача, через утруднену здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними волевиявлення не було вільним, суд правомірно задовольнив позов.

У судовому засіданні першої інстанції представник відповідача не погодилася з обставинами та висновками викладеними в посмертній судово-психіатричній експертизі, разом з тим клопотання щодо призначення повторної експертизи суду надано не було.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2011 року не вбачається. Задоволенню апеляційна скарга не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_12

(підпис) ОСОБА_13

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1