Справа № 22-ц-3455/11 Головуючий у І інстанції Якутюк В.С.
Категорія 52 19.07.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Поліщука М.А.

суддів Голуб С.А., БерезовенкоР.В.

при секретарі Григор»євій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області та третьої особи ОСОБА_3 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області, третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про визнання недійсним контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що він працював керівником комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» на посаді головного лікаря цього закладу. Трудовий договір був укладений з ним у формі контракту.

Розпорядженням ОСОБА_2 РДА від 31 травня 2010 року №34-к його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани «За неналежне виконання службових обов'язків в частині фінансово-господарської діяльності». Згідно з вказаним розпорядженням дисциплінарне стягнення накладене на підставі листа Контрольно-ревізійного відділу у Рокитнянському районі №34-16/404 від 21.05.2010 року «Про результати проведеної ревізії комунального медичного закладу «ОСОБА_2 ЦРЛ».

Вищевказане розпорядження, як незаконне, було оскаржене ним до суду.

Рокитнянський районний суд своїм рішенням від 08.10.2010р задовольнив його позов та визнав незаконним та скасував розпорядження ОСОБА_2 РДА від 31 травня 2010 року №34-к.

Під час судового розгляду вищевказаної цивільної справи, відповідач видав розпорядження № 69-к від 14 вересня 2010 року, згідно з яким звільнив його з посади керівника комунального медичного закладу «ОСОБА_2 ЦРЛ» та розірвав укладений з ним 31.12.2008 року контракт, як з керівником цього закладу. При цьому відповідач зазначив, що контракт розривається на підставі підпункту Б пункту 23 цього Контракту.

Позивач просив суд визнати недійсним контракт з керівником комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», що укладений 31.12.2008 року між ним та ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Київської області ( далі Контракт); визнати незаконним звільнення його з роботи на підставі розпорядження ОСОБА_2 районної держаної адміністрації Київської області № 69-к від 14 вересня 2010 року; поновити його на посаді головного лікаря керівника комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2010 року по день ухвалення судового рішення в сумі 44000 грн.; стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 2000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на роботі.

Рішенням Богуславського районного суду від 10 березня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» та скасоване розпорядження №69-к від 14 вересня 2010 року голови ОСОБА_2 РДА Київської області ОСОБА_3 «Про звільнення з посади керівника комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня».

ОСОБА_4 поновлений на посаді головного лікаря комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» з 14 вересня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 вересня 2010 року і по час розгляду справи в сумі 44000 ( сорок чотири тисячі )грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_4 2000 ( дві тисячі ) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_4 та стягнення на його користь одномісячної суми заробітної плати.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним контракту з керівником комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», укладеного 31.12.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Київської області залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 РДА Київської області та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Із місту апеляційних скарг вбачається, що апелянтами рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому судова колегія, виходячи із вимог ст. 303 ЦПК України переглядає рішення суду лише в межах апеляційних скарг.

В доводах своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 РДА Київської області вказує на те, що в частині скасування розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 14.09.2010 року № 69-к «Про звільнення з посади керівника комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 районна лікарня» суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не заявляв такої вимоги.

Крім того, апелянт не погоджується із висновком суду в тій частині, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, оскільки було проведене в період його тимчасової непрацездатності. Відповідачу не було відомо про знаходження позивача на лікуванні і про цей факт він дізнався лише ознайомившись із позовною заявою.

Також не погоджується із висновком суду в тій частині, що відповідач наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення після збігу шестимісячного строку після виявлення проступку, від позивача не відбирались пояснення, крім того за це порушення на позивача накладалось дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Вважає, що суд не взяв до уваги те, що позивач, в порушення умов п.9.12 Контракту не повідомив відповідача про виявлені контрольно-ревізійним відділом в Рокитнянському районі недоліки у роботі ОСОБА_2 районної лікарні, а тому відповідачу не було про них відомо.

В частині поновлення позивача на посаді головного лікаря, суд не врахував того, що строк дії контракту закінчився 01.01.2011 року.

Також апелянт не погоджується із розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 44000 грн. посилаючись на те, що позивач в своїх позовних вимогах не заявляв про стягнення саме цієї суми.

Оскаржує апелянт також рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Вважає, що суд не врахував норми матеріального права та керівних роз»яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Аналогічні доводи містяться і в апеляційній скарзі ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду і пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з викладених нижче підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, працюючи на посаді керівника комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня», був звільнений з роботи розпорядженням №69-к від 14 вересня 2010 року відповідно до п.п. Б п.23 Контракту. Відповідно до цього ж розпорядження контракт розірваний і зазначено, що відповідно до п.28 Контракту він не може бути продовжено або укладено на новий чи інший термін.

Позивач в зв'язку із захворюванням в день звільнення не працював, що підтверджується виданим 14 вересня 2010 року лікарняним листком непрацездатності серії АВЕ №421020.

До позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за недоліки в фінансово-господарській діяльності, які зазначені в акті перевірки Контрольно-ревізійного відділу від 05.06.2009 року, за період з 01.07.2007 року по 01.04.2009 року, у вигляді догани, яку було винесено розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА 31.05.2010 року, тобто через 13 місяців з дня виявлення порушень, але вказане розпорядження було скасовано рішенням Рокитнянського районного суду від 08.10.2010 року.

Із довідки Комунального медичного закладу ОСОБА_2 районної ради Київської області «ОСОБА_2 центральна районна лікарня» від 14 грудня 2010 року суд встановив, що розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_4 становить 7974 грн.59 коп.

Таким чином, вартість одного робочого дня позивача буде становити (15949 грн. 19 коп. : 43 роб.дня = 370 грн. 91 коп.).

Встановивши вказані обставини, що мають значення для справи, суд першої інстанції прийшов до висновку , що при звільненні позивача були порушені норми трудового законодавства, оскільки позивач був звільнений в період його тимчасової непрацездатності. Крім того, в порушення вимог ст. 61 Конституції України та ст. 148 КЗпП України позивач двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за один і той же проступок, а саме оголошення догани і звільнення. Крім того, з моменту виявлення порушень і до моменту звільнення позивача пройшло не шість, а тринадцять місяців.

Судова колегія погоджується із висновком суду в частині порушень відповідачем трудового законодавства при звільненні позивача з посади.

Той факт, що відповідачу на час ухвалення розпорядження не було відомо про знаходження позивача на лікуванні, не спростовує висновків суду про незаконність звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. №9: правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. З ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Також суд правильно застосував норми прямої дії ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а також ст. 148 КЗпП України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як встановлено судом першої інстанції порушення були виявлені 05.06.2009 року, проступок був вчинений з 01.07.2007 року по 01.04.2009 року, таким чином відповідачем були порушені строки притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим судова колегія не може погодитись із висновком суду в частині поновлення позивача на посаді з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 23 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством.

Як встановлено судом першої інстанції Контракт між позивачем та відповідачем був укладений 31 грудня 2008 року і діяв до 1 січня 2011 року.

Тобто, на час ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі строк дії Контракту скінчився. За таких обставин, позивач не міг бути поновленим на роботі і його порушене право могло бути захищене лише шляхом визнання звільнення незаконним і стягнення заробітної плати за вимушений прогул за період з 14.09.2010 року по 01.01.2011 року, що становить 80 робочих днів.

Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становить 370,91 грн., заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 29682,71 грн. ( 80 днів х 370,91 грн.)

З врахуванням наведеного, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заробітку за вимушений прогул.

Також судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі з відмовою в їх задоволенні.

Оскільки на час ухвалення судом рішення позивач не міг бути поновлений на попередній посаді, оскільки строк дій контракту закінчився, судова колегія , скасовуючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, вважає за можливе доповнити резолютивну частину рішення суду після другого абзацу реченням наступного змісту. Вважати ОСОБА_4 звільненим з посади головного лікаря за закінченням строку дії контракту (п.2 ст. 136 КЗпП України).

В іншій частині рішення суду має бути залишене без змін, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального права і відповідає нормам матеріального права.

На підставі ч.3 ст. 23 КЗпП України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богуславського районного суду від 10 березня 2011 року скасувати в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді і в частині негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі відмовити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду після другого абзацу реченням наступного змісту. Вважати ОСОБА_4 звільненим з посади головного лікаря за закінченням строку дії контракту (п.2 ст. 136 КЗпП України).

Рішення суду в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу змінити, стягнувши з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_4 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2010 року по 31.12.2010 року в сумі 29682,71 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді