Справа № 22-ц-334/11 Головуючий у І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 21.02.2011
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І. Голуб С.А.,

при секретарі Калиновському Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виділ частки майна, що є спільною частковою власністю та усунення перешкод в користуванні власністю, визнання договору дарування недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2005 року ОСОБА_3 пред»явила в суді названий позов, який неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги. Посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі з 18.10 1996 року до 02.09.2003 року. Від шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. За час шлюбу подружжя придбало садовий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,053га вартістю 5 420,45 грн. Вкачане майно знаходиться в садовому товаристві «Межиріччя» садівницького масиву «Дніпро», вул. Садова, 11 буд. 6, с. Хотянівка Вишгородського району Київської області. На початку 2003 року приміщенні садового будинку був зроблений ремонт.

Також подружжя під час шлюбу придбало гаражний бокс № 15 ряд 21 в ГБК «Енергетик» вартістю 18620 грн.

В період шлюбу сторони також придбали автомобіль Шкода Фабія, державний номерний знак НОМЕР_1. Відповідач здійснив відчуження автомобіля на користь своєї матері ОСОБА_4 без згоди позивачки.

Позивачка просила визнати автомобіль Шкода Фабія об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнати недійсною угоду про відчуження автомобіля, поділити як спільну сумісну власність автомобіль, гаражний бокс відступивши від засад рівності, поділити садовий будинок, збільшивши її частку у спільному майні, виділивши їй 2/3 частини майна (садового будинку), що становить 55/100 по запропонованому експертом варіанту, а також виділити їй гаражний бокс, зобов»язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні садовим будинком та гаражем , визнати за нею право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1..

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просив поділити предмети домашньої обстановки та квартиру АДРЕСА_2 .

Справа судами розглядалась неодноразово. Останнім рішенням Вишгородського районного суду від 22 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поділений між співвласниками садовий будинок № 6 по вул. 11 Садова, садове товариство «Межиріччя», садівницького масиву «Дніпро», в с.Хотянівка Вишгородського району Київської області.

Виділено ОСОБА_3 другий поверх, а саме приміщення 1-3 площею 9,8 кв.м вартістю 5 890грн., приміщення 1-4 площею 9,4 кв.м вартістю 5 650 грн., приміщення 1-5 площею 8,2 кв.м вартістю 4 929грн., мансарду, а саме приміщення 1-6 площею 6,9 кв. м вартістю 4147грн. приміщення 1-7 площею 11,2 кв.м вартістю 6 732грн., приміщення 1-8 площею 1,5 кв.м вартістю 902 грн., разом площею 47 кв.м вартістю 28249грн., душ-вбиральню «І»» вартістю 1 792 грн., свердловину № І вартістю 1 721грн., 1/2 частину огорожі «В» вартістю 1 718,5грн., всього на 33 480,5грн.

Виділено ОСОБА_2 перший поверх, а саме приміщення 1-І площею 11,4 кв.м вартістю 6 852грн., приміщення 1-2 площею 18,6 кв.м вартістю 11 179грн., приміщення І площею 1,2 кв.м вартістю 721 грн., приміщення II площею 10,3 кв.м вартістю 6 191 грн., разом площею 41,5 кв.м вартістю 24 943грн., а також тротуар «Г» вартістю 439грн., 1/2 огорожі «В» вартістю 1 718,50 грн. Всього на 27 100,50 грн.

Зобов»язано ОСОБА_3 для забезпечення доступу до приміщень, що знаходяться на другому поверсі, за свій рахунок влаштувати сходи над прибудовою «а».

Визнано за ОСОБА_3 право власності на гаражний бокс № 15, розташований в 21 ряду ГБК «Енергетик» по вул.Затишній, 1а у Дарницькому районі м. Києва, вартістю 102 347 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку компенсації, вартості 1/2 гаражною боксу 51 173,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку компенсації, вартості І/2 частини автомобіля Шкода Фабія, а саме 34 516,50грн

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору дарування автомобіля та визнання права власності на 113 частину квартири АДРЕСА_3 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті державного мита в сумі 616,17грн. та витрат, пов'язані з оплатою проведення будівельно-технічної експертизи 2366,28грн., всього 2982,45грн.

Позовні вимоги щодо поділу земельної ділянки у вказаному товаристві та предметів домашньої обстановки залишені без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити і задовольнити зустрічний позов.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, внаслідок чого судом не дана оцінка тому, що внаслідок поділу садового будинку і проведення ОСОБА_3 його перебудови з влаштуванням окремого входу на другий поверх, постраждають неповнолітні діти відповідача, які зараз проживають в цьому садовому будинку. Суд першої інстанції не врахував вказівки колегії суддів Верховного Суду України, які були наведені в ухвалі від 12 травня 2010 року щодо того, що при поділі садового будинку суд має своє рішення обґрунтувати з посиланням на норми матеріального права про можливість такого поділу.

Також апелянт не погоджується з тим, що суд включив до поділу автомобіль, який належить його матері на підставі договору дарування. Також не погоджується з оцінкою автомобіля.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3В та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 1996 року, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

25 грудня 2000 року ОСОБА_3В, діючи у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, провела відчуження належної їм у рівних частинах на праві власності квартири АДРЕСА_5 (Бортничі) у м. Києві та цього ж дня, діючи у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7О , ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, за договором купівлі-продажу в рівних частинах придбала квартиру АДРЕСА_6.

11 лютого 2002 року на ім`я ОСОБА_2 подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль "Шкода Фабія", номерний знак НОМЕР_2.

18 квітня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 подружжям за спільні кошти було придбано гараж №15 ряд 21 у гаражно-будівельному кооперативі "Енергетик".

1 листопада 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу в рівних частинах кожен придбали садовий будинок № 6 по вул. 11 Садовій у садовому товаристві «Межиріччя», яке розташоване на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, та земельну ділянку площею 0,053 га, на якій розміщений цей садовий будинок.

У подальшому проведено ремонт садового будинку. Вартість ремонту склала 13 470 грн. 89 коп.

2 вересня 2003 року шлюб було розірвано.

2 березня 2004 року автомобіль "Шкода Фабія" був знятий ОСОБА_2 з обліку для реалізації в межах України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині поділу садового будинку суд виходив з того, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.08.2008 року в ДБН 360-92** «Містобудування планування і забудова міських і сільських поселень» відсутні вимоги щодо планування та забудови садових будинків. Експерт зазначив, що розподіл будинку можливий відповідно до часток співвласників, які є рівними.

Поділивши садовий будинок, суд відійшов від рівності часток, виділивши позивачці 55/100 будинку, а позивачу 45/100 зі сплатою позивачкою компенсації відповідачу.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Спірний садовий будинок знаходився у спільній частковій власності сторін і сторони, відповідно до вимог ЦК України, мають право розділити його в натурі.

Відповідно до п.3.41 ** ДБН 360-92** «Садовий будинок будівля для літнього (сезонного) користування, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх, внутрішніх конструкцій, інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.»

Оскільки відсутні нормативні акти, які б встановлювали вимоги в питанні нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання садового будинку, то експерт, в своєму висновку зазначив лише варіант поділу будинку в натурі між співвласниками в частках, близьких до ідеальних. Експерт у своєму висновку зазначив, що технічно можливо зробити перебудову садового будинку для можливості окремого користування ним сторонами.

Всі погодження та дозволи , які будуть потрібні для влаштування окремого входу на другий поверх садового будинку, власники будинку будуть отримувати в процесі виконання рішення суду і на час ухвалення рішення їх наявність не була обов»язковою.

Судова колегія вважає, при такому поділі зберігається можливість використання садового будинку за цільовим призначенням для сезонного користування.

Тому доводи апелянта з приводу того, що суд не врахував , що садовий будинок не підлягає поділу , а також того, що у будинку проживають його неповнолітні діти і поділом будинку буде порушене їх право на житло, не можуть бути підставою для визнання рішення суду незаконним, оскільки садовий будинок не є місцем постійного проживання відповідача та його сім»ї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору відчуження автомобіля між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суд виходив з того, що позивачка не довела про те, що цей договір укладався, а тому визнав за ОСОБА_2 право власності на весь автомобіль і стягнув з нього на користь позивачки компенсацію ? вартості автомобіля.

Як правильно встановлено судом першої інстанції спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий в період шлюбу. Надане відповідачами суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 2.03.2004 року свідчить про те, що автомобіль зареєстрований на ім»я ОСОБА_4

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладенням одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка надавала свою згоду на відчуження автомобіля, а тому його відчуження відповідачем відбулось незаконно.

Разом з тим, із наданих сторонами доказів не можна встановити на підставі якого договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до останньої перейшло право власності на автомобіль, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про його відчуження.

Вартість нового автомобіля відповідно до довідки рахунку від 11.02.2002 року становила 69433,08 грн.

Позивачкою пред»явлений позов виходячи із вартості нового автомобіля. Відповідач, заперечуючи проти такої вартості не спростовував її, надавши суду належні і допустимі докази цього. Акт оцінки автомобіля, який був складений при відчуженні автомобіля ОСОБА_2 ОСОБА_4 в березні 2004 року не можна вважати належним і допустимим доказом, оскільки оцінка була проведена без повідомлення і присутності позивачки. Крім того , в матеріалах справи не міститься оригіналу цього акту, а також копія не посвідчена суддею. Також до акту не надано доказів повноважень експерта-оцінювача щодо проведення товарознавчого дослідження.

Таким чином, суд першої інстанції відповідно до ст. 60 ЦПК України обґрунтовано виходив із вартості автомобіля, яку заявила позивачка і яка не була спростована відповідачем.

З врахуванням наведеного, судова колегія прийшла до висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню буз змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: