АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 3 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Соколан Н.О.

суддів - Митрофанової Л. В., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондарі Ю. А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ВАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. у звязку з ушкодженням здоровя, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2010 позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивач працював в умовах шкідливих виробничих факторів не тільки на ВАТ «Кривбасзалузрідком», а й на ВАТ «РУ ім. Кірова», проте моральна шкода стягнута лише з одного відповідача; помилково застосовані положення ст.ст. 153 та 237' КЗпП України та 1167 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини; не зясовано, що позивач добровільно погодився на роботу у шкідливих умовах, і така робота законодавчо дозволено; не встановлено, в чому саме полягає моральна шкода, її розмір та не проведено медико-соціальної експертизи для встановлення факту отримання такої шкоди; не звернув уваги, що наявність втрати професійної працездатності позивачу первинно встановлено висновком МСЕК у 2005 році, коли обовязок відшкодування моральної шкоди було покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який і має бути належним відповідачем; не була застосована позовна давність.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював протягом тривалого часу у шкідливих умовах праці на декількох гірничо-видобувних підприємствах м. Кривого Рогу, на ВАТ "Кривбасзалізрудком" - з 2000 року, напротязі 10 років 1 місяця.

22 серпня 2005 року позивач отримав виробничу травму, висновком МСЕК від 14.12.2005 року йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності, розмір якої залишився незмінним. Висновком МСЕК від 07.10.2010 року ОСОБА_3 було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням радикулопатією, та ІІІ група інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №15 від 23 червня 2010 року (а.с. 23-24) встановлено, що винним у виникненні хронічного професійного захворювання позивача є адмінстрації підприємств, на яких працював позивач, в тому числі - і ВАТ "Кривбасзалізрудком", які порушили ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці". Тому доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідачів є безпідставними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що ВАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі, а моральну шкоду має відшкодовувати Відділення Фонду, спростовуються тим, що ОСОБА_3 втрата професійної працездатності була первинно встановлена 07.10.2010 року. Тому колегія суддів вважає, що висновок суду про відшкодування моральної шкоди ВАТ «Кривбасзалізрудком» відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать "Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 07.10.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Судом першої інстанції не врахований період роботи ОСОБА_3 в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, а також та обставина, що позивачу 07.10.2010 року було первинно встановлено лише 40% втрати професійної працездатності.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманою позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, а також наявність вини позивача у нещасному випадку, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ВАТ "Кривбасзалізрудком" на користь позивача з 40 000 до 30 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів. -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2011 року змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, зменшити з 40 000 до 30 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: