Справа № 22-ц-2997/11 Головуючий у І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження № 22-ц/1448/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 04.05.2011
УХВАЛА

Іменем України

4 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Поліщука М.А.

суддів : Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ,

встановила:

В березні 2010 року Вишгородська міська рада пред»явила позов до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого гаражного боксу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 червня 2010 року провадження у справі за позовом Вишгородської міської ради до ОСОБА_4 закрито у зв»язку з відмовою позивача від позову.

9 червня 2010 року третя особа ОСОБА_3 пред»явив свій позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що він є власником земельної ділянки №332, яка розташована за адресою: м.Вишгород, масив «Дідовиця». Відповідач є власником земельної ділянки №331 за тією ж адресою та має спільну межу з земельною ділянкою позивача. У 2009 році відповідач, без дозволу позивача самовільно провів будівництво трьохсекційного гаражного боксу на своїй земельній ділянці при цьому частково захопивши вказаною будівлею територію земельної ділянки Позивача. Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення з неї частини будівлі трьохсекційного гаражного боксу загальною площею 2,7 кв.м. та зобов'язати останнього усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення частини будівлі трьохсекційного гаражного боксу з земельної ділянки відповідача загальною площею 6 кв.м.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № 332, що розташована на масиві «Дідовиця» у м. Вишгороді, шляхом знесення з земельної ділянки №332, що розташована на масиві «Дідовиця» у м. Вишгороді частини будівлі трьохсекційного гаражного боксу загальною площею 2,7 кв.м. (частина будівлі розмір 0,45м. на 6,0м.) та шляхом знесення на земельній ділянці №331, що розташована на масиві «Дідовиця» у м. Вишгороді частини будівлі трьохсекційного гаражного боксу загальною площею 6 кв.м. (частина будівлі розміром 6,0 м. на 1,0 м.).

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не дав оцінки технічній документації із землеустрою про відновлення меж належної йому земельної ділянки, згідно з якою він переставив огорожу, відновив дійсну межу, яка відповідає викопіюванню з топографічного плану та кадастровим планам земельних ділянок сторін. Виходячи із відновленої межі, гараж знаходиться на земельній ділянці відповідача. Також апелянт не погоджується із встановленою судом обставиною, що гараж знаходиться на частині земельної ділянки позивача площею 0,45 на 6,0 м і що саме цю частину гаража на земельній ділянці відповідача необхідно знести. Вважає, що доказів , які б підтверджували названу обставину, матеріали справи не містять.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №520777 від 15.12.2005р. позивач є власником земельної ділянки площею 0,1007га. №332, яка розташована за адресою: м.Вишгород, масив «Дідовиця» (для будівництва та обслуговування житлового будинку). Відповідач є власником двох сусідніх земельних ділянок площею 0,1010га. №330 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія КВ№068431) та площею 0,1009га. №331 (Державний акт про право власності на земельну ділянку серія КВ №019731), які розташовані за адресою: м.Вишгород, масив «Дідовиця».

Земельна ділянка №331, що належить відповідачу межує із земельною ділянкою позивача №332. Відповідач на належних йому на праві власності земельних ділянках самочинно здійснив будівництво трьохсекційного гаражного боксу.

За проведення самочинного будівництва Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 10.03.2009р. було складено протокол №88 та видано припис №08/2009, яким запропоновано будівельні роботи припинити до 13.03.2009р. Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №714 від 13.03.2009р. на відповідача накладено штраф у розмірі 170грн. за проведення самочинного будівництва.

Також, 10.04.2009р. Вишгородською міською радою було прийнято рішення №110, яким зобов'язано відповідача зупинити будівництво гаражного блоку на земельній ділянці на вулиці Шолуденка, 330 (масив «Дідовиця») у м. Вишгороді, яке проводиться з порушенням земельного та містобудівного законодавства.

На вказані попередження та санкції відповідач не відреагував належним чином, не усунув перелічених порушень законодавства та завершив будівництво гаражного боксу.

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №68/10 від 21.04.2010р. при обмірі метричними засобами було виявлено, що відповідач виконав будівництво гаражу частково на території сусідньої земельної ділянки позивача (близько 0,20м.).

Відповідно до листа Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області №1415 від 24.09.2010р. сектором Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області встановлено, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки позивача площею 0,0027га.

При ухваленні рішення суд першої інстанції правильно застосував наступні норми матеріального права.

Згідно ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Згідно ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі, без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. При поверненні самовільно зайнятих земельних ділянок, вони приводяться у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд. Приведення земельної ділянки у придатний для використання стан здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до п.3.25* абзацу З ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень" для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0м.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що матеріалами справи доводиться факт будівництва відповідачем на частині земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності трьохсекційного гаража, чим порушується право позивача на користування належною йому земельною ділянкою. Крім того, суд виходив з того, що гараж може бути збудований на земельній ділянці відповідача на відстані не менше одного метра від межі із земельною ділянкою позивача, а тому ухвалив знести частину гаража розміром 0,45м на 6,0 м, яка знаходиться на земельній ділянці позивача площею 2,7 кв.м., а також частину гаража розміром 6м на 1,0 м на земельній ділянці відповідача площею 6 кв.м.

Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції виходячи із наступного.

Суд першої інстанції встановив на підставі досліджених доказів, а саме Державних актів на право власності на земельну ділянку площу належних сторонам земельних ділянок. Судом також було встановлено, що на межі земельних ділянок сторін до початку будівництва відповідачем гаража були встановлені межові знаки у вигляді бетонно-кам»яних стовпчиків. Один із таких знаків відповідачем був вмурований у стіну гаража.

Відповідно до ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема із встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як було встановлено судом першої інстанції, між земельними ділянками сторін були встановлені межові знаки у вигляді бетонно-кам»яних стовпів, а тому у відповідача не було підстав замовляти технічну документацію для відновлення меж земельних ділянок в натурі.

В серпні 2010 року фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_5 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі. В пояснювальній записці зазначено, що в результаті проведених робіт було встановлено, що площа земельних ділянок згідно державних актів на право власності на землю не відповідає площі земельних ділянок по фактичному користуванню. Загальна площа земельних ділянок, що знаходиться у власності ОСОБА_6 згідно державних актів становить 0,2019 га. При визначенні меж по фактичному користуванню земельними ділянками, які проходять по встановленому забору, було визначено, що загальна площа земельних ділянок, якими користується ОСОБА_4 становить 0,2177 га, що на 0,0158 га більше ніж загальна площа згідно державних актів.

Таким чином, Технічною документацією підтверджується, що ОСОБА_6 користувався земельною ділянкою більшої площі, ніж він мав відповідно додержавних актів. Правових підстав для збільшення земельної ділянки у відповідача не було, а отже не було підстав у зв»язку з цим і відновлювати (переставляти) межі, які були встановлені раніше відповідно до державних актів сторін.

Посилання апелянта на те, що його земельна ділянка збільшилась на 0,0131 га на підставі рішення Вишгородської міської ради № 2/23 від 26 січня 2011 року не мають значення для вирішення справи, оскільки Технічна документація із землеустрою, в якій було зазначено збільшення земельної ділянки відповідача, виготовлялась ще в серпні 2010 року, тобто до ухвалення міською радою рішення в січні 2011 року, і в ній вже було зазначений фактичний розмір земельної ділянки відповідача.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд повно і всебічно встановив обставини справи, визначив правовідносини. Які склались між сторонами і дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :