АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 20 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

Юрійовича, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ»ПриватБанк») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19 липня 2005 року працювала у відповідача, 16 вересня 2009 року її було звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її не було ознайомлено з розпорядженням про зміну умов праці. До того ж вона є одинокою матірю і позивач не мав права її звільняти з таких підстав. Тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити її на роботі у Криворізькій філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на посаді менеджера (спеціаліста рекламно-інформаційного пункту) бізнесу по роботі з торговими підприємствами відповідно до штатного розпису, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2009 року по 31 травня 2010 року в сумі 6712,34 грн., 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, а також судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково, її поновлено на роботі на посаді спеціаліста рекламно-інформаційного пункту бізнесу по роботі з торговими підприємствами з 16 вересня 2009 року, стягнуто на її користь з ПАТ «КБ «ПриватБанк» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 вересня 2009 року по 31 березня 2011 року в сумі 6712,34 грн., 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо неправомірності звільнення позивача, не звернув увагу, що вона була вчасно ознайомлена із розпорядженням про зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов праці і від підпису про ознайомлення з даним розпорядженням відмовилась, а також залишив поза увагою, що ОСОБА_4 відмовилась від переведення на запропоновані їй посади, при підборі яких було враховано навіть її місце проживання. Крім того, судом залишено поза увагою, що на теперішній час в штатному розкладі відсутня посада спеціаліста рекламно-інформаційного пункту із тарифною оплатою праці і умов праці, за якими бажає працювати позивач, у банку не існує.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працювала у Криворізькій філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», з 02 лютого 2009 року її було переведено на посаду менеджера (спеціаліста рекламно-інформаційного пункту) бізнесу по роботі з торговими підприємствами.

Після виходу із відпустки по догляду за дитиною до 3-х років 26 червня 2009 року відповідач повідомив її про зміну умов праці перехід з погодинної оплати праці на відрядну.

На підставі наказу № Э.KR.0.0.0.0/17-317 від 17 липня 2009 року її звільнено з 16 вересня 2009 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці (а.с. 3).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи сторін на надані ними докази, надав їм належну юридичну оцінку та дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, підставою для зміни умов оплати праці стало розпорядження № 450-р від 09 жовтня 2008 року «Про оптимізацію мережі і підвищення ефективності продаж у Бізнесі Роздрібне кредитування», згідно якого припинила свою роботу частина мережі рекламно-інформаційних пунктів (РІП) бізнесу по роботі з торговими підприємствами, в тому числі РІП, де працювала ОСОБА_4

Ця обставина була визнана відповідачем у запереченнях на позовну заяву (а.с. 96), підтверджена свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитаними в суді першої інстанції, а також представником відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, у письмових пропозиціях переведення на інші посади, адресованих позивачу, зазначено саме про скорочення раніше займаної позивачкою посади (а.с. 44, 45, 46).

Встановивши, що фактично відповідачем проведено скорочення посади позивача, проте звільнення ОСОБА_4 здійснено за іншою підставою, з порушенням законодавства про працю та гарантій, встановлених для одиноких матерів, якою є ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про поновлення позивачки на роботі на попередній посаді з 16 вересня 2009 року, стягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 вересня 2009 року по 31 березня 2011 року в сумі 6712,34 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для відмови в позові.

Виключне право власника (роботодавця) проводити заходи щодо зміни в організації виробництва і праці, на яке посилається відповідач в апеляційній скарзі, не є підставою для порушення положень трудового законодавства щодо гарантій працівників, які вивільняються у звязку з цим.

Посилання апеляційної скарги на відсутність посади, яку займала позивачка до звільнення, не дає підстав для скасування рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_4, та неврахування ним доходу позивача, оскільки судом встановлено, що вона перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної у місті ради та отримує соціальну допомогу на дитину як одинока матір, яка не повинна враховуватись при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, доводи відповідача стосовно відшкодування моральної шкоди, є частково слушними, оскільки, на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом, не відповідає обставинам справи та є завищеним.

Зважаючи на відновлення порушених прав позивача шляхом її поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що належною компенсацією моральної шкоди є сума 300грн., у звязку з чим рішення в цій частині необхідно змінити на підставі ст.. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України та зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2011 року в частині стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди змінити та зменшити цей розмір до 300 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_7