АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 34(4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

Сергійовича, представника відповідача ОСОБА_3

Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого (у теперішній час - Публичного) акціонерного товариства «Дизельний завод» (третя особа ОСОБА_5) про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом Відкритого (у теперішній час Публичного) акціонерного товариства «Дизельний завод» (далі ПАТ «Дизельний завод») про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі генерального доручення він надав ОСОБА_5 право користування та розпорядження належним йому автомобілем НОМЕР_1. ОСОБА_5 за домовленістю ставив автомобіль на стоянці, яка належить ПАТ «Дизельний завод». 10 січня 2007 року в автомобілі сталася пожежа, причиною якої, згідно акту про пожежу, є підпал невстановленою особою через розбите скло. Він звернувся до відповідача з пропозицією відшкодувати збитки, проте йому було відмовлено. У звязку з цим позивач просив суд стягнути з ПАТ «Дизельний завод» на його користь 118916,57 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2011 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

Додатковим рішенням від 13 грудня 2010 року з позивача на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1189грн.16коп.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, судом при розгляді справи порушено принцип рівності сторін, не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, безпідставно відхилено його клопотання про дослідження справи за позовом ОСОБА_5 до ВАТ «Дизельний завод» про відшкодування шкоди, яка містить відомості щодо причини пожежі та інші відомості, які мають істотне значення для справи. Також судом не в повному обсязі досліджено докази у справі, зокрема, фіскальний чек, який підтверджує оплату за послуги зберігання. Крім того, судом не звернуто увагу на те, що факт перебування автотранспортного засобу на стоянці відповідача підтверджено актом про пожежу від 10.01.2007 року та журналом обліку транспортних засобів тимчасового зберігання автостоянки № 2.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_2.

На підставі нотаріально посвідченого доручення від 13 грудня 2006 року позивач надав право користування та розпорядження належним йому автомобілем третій особі ОСОБА_5 (а.с. 8), який 31 грудня 2006 року увечері поставив автомобіль на стоянку, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Панкєєва, 19-А, власником якої є відповідач ПАТ «Дизельний завод», і не брав автомобіль до 10 січня 2007 року.

Згідно акту про пожежу від 10 січня 2007 року близько 13.00год. автомобіль позивача було підпалено невстановленою особою через розбите скло (а.с. 50).

Внаслідок пожежі власнику пошкодженого автомобіля спричинена матеріальна шкода на суму 118916грн.57коп.(а.с. 17).

Постановою прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу від 05 лютого 2007 року скасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 січня 2007 року та порушена кримінальна справа по факту підпалу автомобіля за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (а.с. 58).

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що майнова шкода автомобілю позивача спричинена внаслідок скоєння злочину невстановленою особою, тому відповідач не повинен нести відповідальність за спричинену позивачеві шкоду. Крім того, суд дійшов висновку, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки квитанція на зберігання автомобіля не видавалась, а оплата була здійснена після пожежі автомобіля. Відмовляючи ж в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що третьою особою ОСОБА_7, який керував автомобілем згідно доручення, виданого позивачем, було суттєво порушені правила зберігання транспортних засобів на автостоянці.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають нормам закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив усі обставини справи, не перевірив усі доводи сторін та докази, на які вони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зокрема, суд безпідставно відхилив клопотання позивача про дослідження цивільної справи №2-3032/07 за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ВАТ «Дизельний завод» про відшкодування шкоди, яка містить відомості щодо причини пожежі та інші відомості, які мають істотне значення для справи.

Так, матеріалами зазначеної цивільної справи встановлено, що між ОСОБА_5 та автостоянкою, яка належить відповідачу, фактично був укладений договір зберігання транспортного засобу, про що свідчать записи у журналі обліку транспортних засобів тимчасового зберігання автостоянки № 2 (а.с. 78), квитанція (фіскальний чек) №1967 від 10 січня 2007 року, яка підтверджує оплату в сумі 208 грн. за послуги зберігання автомобіля одноразово за 52 дні (а.с. 95), а також пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (касири-сторожи автостоянки), оголошених під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 109), про те, що ОСОБА_5 був постійним клієнтом автостоянки, мав особисте місце №6 під навісом, раніше багато разів здійснював оплату послуг автостоянки одноразово за декілька минулих днів згідно записів у журналі про кількість днів зберігання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2007 року позов ОСОБА_5 до ВАТ «Дизельний завод» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля внаслідок пожежі, було задоволено частково (а.с. 116 122), проте рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2008 року, яке сторонами не оскаржено, рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_5 не є власником пошкодженого транспортного засобу, а довіреність власника автомобіля ОСОБА_4 від 13.12.2006р.. на користування та розпорядження не надає ОСОБА_5 права на подачу позову від імені ОСОБА_4 (а.с. 165 166).

На думку колегії суддів, при розгляді даної справи за позовом власника транспортного засобу ОСОБА_4 суд першої інстанції безпідставно керувався ст..ст. 1166 та 1177 ЦК України, оскільки вони регулюють деліктні (не договірні) правовідносини, в той час як між сторонами існують правовідносини, які виникли з договору зберігання автотранспортних засобів, які регулюються главою 66 ЦК України «Зберігання», зокрема ст.. 977 ЦК, Законом України «Про захист прав споживачів», а також «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року).

Згідно з положеннями ст.. 977 ЦК за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Відповідно до Загальних положень про зберігання (ч. 1, 2 ст. 936 ЦК), за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Частиною першою статті 942 ЦК передбачено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Згідно п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках автостоянки гарантують збереження транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

У відповідності із п. 4 ч. 3 ст. 15 Закону «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків робіт (послуг) споживач має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

На думку колегії суддів, позивач ОСОБА_4 є споживачем послуг автостоянки, належної відповідачеві, оскільки здійснював свої права через довірену особу третю особу ОСОБА_5, якому надав усі повноваження стосовно належного йому автомобіля на підставі довіреності від 13 грудня 2006 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» у разі порушення прав споживача на підприємствах сфери торговельного та інших видів обслуговування продавець (виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законодавством.

Статтею 950 ЦК України передбачено, що за втрату (недостачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до положень ст.. 1210 ЦК шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Як убачається із висновку фахівця №22 експертного авто-товарознавчого дослідження від 05 лютого 2007 року, сума матеріального збитку, заподіяного власнику ушкодженого при пожежі автомобіля «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням експлуатації становить 118916грн.57коп. (а.с. 17).

Згідно пояснень позивача, пошкоджений автомобіль на даний час відремонтовано, проте фактичні затрати на відновлення транспортного засобу виявилися більшими, ніж зазначено у висновку фахівця, через збільшення вартості запасних частин та ремонтних робіт.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що внаслідок неякісного надання послуг зберігання власнику транспортного засобу ОСОБА_4 відповідачем ПАТ «Дизельний завод» заподіяно матеріальну шкоду в сумі 118916грн.57коп., яку необхідно стягнути на користь позивача.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки згідно з положеннями ст.. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає лише у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення судом норм матеріального та процесуального права з ухваленням у порядку ст.. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди в сумі 118916грн.57коп. та відмову в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

У звязку з цим скасуванню також підлягає додаткове рішення суду від 13 грудня 2010 року про стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 1189грн.16коп.

Згідно із ч. 5 ст.. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд. змінює рішення, або ухвалюю нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з цим судові витрати позивача, понесені ним у суді апеляційної інстанції на оплату судового збору в сумі 594грн.58коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а загалом на суму 714грн.58коп., підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Крім того з ПАТ «Дизельний завод» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1189грн.16коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2010 року та додаткове рішення від 13 грудня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 118916 (сто вісімнадцять тисяч девятсот шістнадцять) грн.. 57коп., а також судові витрати в сумі 714 (сімсот чотирнадцять) грн..58коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дизельний завод» на користь держави судовий збір у сумі 1189 (одна тисяча сто вісімдесят девять) грн..16коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: В.П.Зубакова

ОСОБА_10