АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«12» жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Братіщевої Л.А.

суддів - Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі - Бондаренко І.В.

Розгляд справи здійснювався згідно вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічним засобом

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2011 року по за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Євраз ОСОБА_4» (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_4») про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що ОСОБА_2 з 1995 року по 2000 рік працював підземним горним робітником та підземним прохідником 4 розряду на ПАТ «Євраз ОСОБА_4» у шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 10.02.2010р. йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності.

Посилаючись на ці обставини просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 200тис.грн.

Рішенням Жовтневого районного суду від 06 червня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Єраз ОСОБА_4» - 13000грн. та на користь держави судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову з тих підстав, що судом при визначенні моральної шкоди не враховано обсяг моральних страждань, відсоток втрати професійної працездатності, а також те, що через профзахворювання позивач не може працювати за отриманою спеціальністю.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_4» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому належним відповідачем по справі повинен бути Фонд соціального страхування; позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди; суд безпідставно стягнув моральну шкоду посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України і розглянув позов поданий з порушенням трьохмісячного строку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Євраз ОСОБА_4» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 працював на ПАТ «ЄвразСуха Балка» у шкідливих та підземних умовах праці.

Актом розслідування професійного захворювання №5 від 30.12.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Центрально-Міського району м. Кривого Рогу встановлена причина професійного захворювання виконання позивачем роботи, які характеризувалися показниками, що перевищували гранично допустимі норми щодо рівня фізичного навантаження, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, а саме - ПАТ «Євраз ОСОБА_4», РУ ім. Кірова, ПАТ «Кривбасзалізорудком», ЗАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка» у період праці ОСОБА_2 на цих підприємствах ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 12-14).

Висновком МСЕК від 10.02.2010р. первинно ОСОБА_2 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55%, з яких - 30% - по радикулопатії, 15%- по деформуючому артозу і 10% по ВСП та встановлена 3 група інвалідності (а.с. 16).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 10.02.2010р., що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 16), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійного захворювання встановлений в судовому засіданні. Так, позивач відчуває стійкій біль, обмежений у рухах, не має можливості реалізувати себе в професії, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Колегія суддів погоджується із доводами представника ОСОБА_3 щодо не врахування судом відсотку втрати професійної працездатності при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди і вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є заниженим.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, те, що позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 13000 грн. до 30000 грн. (тридцяти тис. грн.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» - відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2010 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» моральної шкоди з 13000 грн. до 30000грн. (тридцяти тис. грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: