АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4497/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Баранніка О.П., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Грало О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Південного ГРУ «ПриватБанку», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особа ОСОБА_3 про визнання кредитної угоди недійсною ,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 19.04.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №ОD30АЕ02190254/А, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 12 116,51 доларів США для придбання автомобіля. Зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором забезпечені порукою на підставі договору поруки №0254/Р1 від 19.04.2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 Крім того, між позивачем та відповідачем 19.04.2007 року укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є надання відповідачем в заставу автомобіля. Однак позивач вважає, що укладений між ним та відповідачем кредитний договір відповідно до чинного законодавства України необхідно визнати недійсним, а також визнати недійсними договір застави рухомого майна та договір поруки, у звязку з чим звернувся до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ОD30АЕ02190254/А, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання надати позивачу кредит у розмірі 12 116,15 доларів США для придбання автомобіля, на умовах договору, а позивач взяв на себе зобовязання використати кредит за цільовим призначенням, сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит відповідачу в порядку та у строки, обумовлені цим договором (а.с.9-11). Також відповідно до умов кредитного договору сторони зазначили умову, що в період погашення кредиту відповідач повинен надавати позивачу щомісячно грошові кошти у сумі 201,22 доларів США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Судом першої інстанції також було встановлено, що на підставі банківської ліцензії, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, а також залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

На підставі Листа НБУ №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті» належить встановити відповідні юридичні факти: про відсутність регулювання законодавством України меж здійсненім кредитування в іноземній валюті за строками та за сумами.

Отже, здійснювані банком операції з наданням кредитів в іноземній валюті у будь-яких сумах та на будь-який строк відповідно до підпунктів «в» ч.4 ст.5 Декрету не вимагають отримання індивідуальної ліцензії НБУ.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання кредитної угоди недійсною, та вірно зазначив, що позивач отримуючи кредит, не предявляв до відповідача вимог щодо зміни визначення валют кредитування, порядку та строків сплати кредиту. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України.

Так, згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обовязкового виконання сторонами зобовязань за договором. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом. На зміну спірного договору банком не надано, оскільки внесення змін до договору є право сторони, а не обовязок.

Отже, вищезазначений кредитний договір відповідає вимогам законодавства України та відповідний до ст. 58 Конституції України та іншим нормативно-правовим актам.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ЗУ «Про захист прав споживачів» судом також не приймається до уваги, оскільки між сторонами виникли договірні відносини/його виконання/, які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не ЗУ «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: