Справа № 22-ц-1350/11 Головуючий у І інстанції Голуб А.В.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.02.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

7 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Поліщука М.А.

суддів : Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі: Мягкій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

В жовтні 2010 року позивач предявив в суді названий позов посилаючись на те, що 20.08.2007року відповідач ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором позики грошей взяв у нього в борг 100 000 гривень. ОСОБА_3 зобов'язувався повернути йому вказаний борг до 20.11.2007 року однак у зазначений у договорі позики строк борг не повернув.

Позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку на свою користь борг за договором позики в сумі 100 000 гривень, три відсотки річних в сумі 6000 гривень, завдану позивачу моральну шкоду в сумі 5000 гривень, витрати за надання позивачу юридичної допомоги в сумі 200 гривень та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на його незаконність

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2007 року між сторонами був укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

В цей же день між сторонами був укладений письмовий договір посередництва, відповідно до якого ОСОБА_3 мав намір продати, а ОСОБА_2 мав намір купити частину будинку № 6 по вул..2-й Інтернаціональній в м.Біла Церква за 45 000 доларів США, що еквівалентно 225000 гривень. Договір купівлі-продажу сторони погодили укласти до 20.11.2007 року.

Відповідно до умов вказаного вище договору посередництва ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в якості завдатку 20000 доларів США, що еквівалентно 100000 гривень.

На підставі показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та державного нотаріуса ОСОБА_4 суд встановив, що за договором позики ОСОБА_2 гроші ОСОБА_3 не передавав. Також ці обставини, на думку суду першої інстанції, підтверджуються апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2008 року в якій він вказував про те, що в рахунок оплати за ? частину будинку, яку ОСОБА_3 мав намір продати, а ОСОБА_2 у нього купити, останній передав ОСОБА_7 20000 доларів США. При цьому вони склали в 1-й Білоцерківській державній нотаріальній конторі договір, відповідно до якого ОСОБА_2 позичає ОСОБА_3 вказані кошти до 20.11.2007 року. Копії вказаних вище договорів ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги.

Договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладений не був.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за безгрошовістю позики, зазначивши, що між сторонами виникли інші договірні стосунки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до п.1 Договору позики ОСОБА_2 при укладенні цього договору передав у власність ОСОБА_3 строком до двадцятого листопада 2007 року грошові кошти в умі 100000 грн.

Таким чином, факт підписання ОСОБА_8 договору позики є доказом отримання ним від ОСОБА_2 100000 грн.

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики, але в наступному свій позов попросив залишити без розгляду.

Таким чином, оскільки на час ухвалення судом рішення договір позики, підписаний обома сторонами був чинний він є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_2 передавались кошти за цим договором ОСОБА_8

Оцінка судом інших доказів щодо передачі коштів, без визнання самого нотаріально посвідченого договору недійсним, на думку колегії суддів, є помилковим.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов»язання і не повернув позику, кошти в сумі 100000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням вставного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведених вимог законодавства, підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення 3 процентів річних, що становить суму в 6000 грн.

Загальна сума стягнення на користь позивача становить 106000 грн. ( сто шість тисяч гривень)

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами склались договірні правовідносини і укладеним між ними договором відшкодування моральної шкоди не передбачалось.

Також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 200 грн. за юридичні послуги, оскільки квитанція, яка надана позивачем не містить в собі даних про те, які послуги надавались і підстава надання цих послуг.

Сплачені позивачем кошти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 106000 (сто шість тисяч гривень) та 120 ( сто двадцять) гривень судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :