АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2368/11 Номер провадження 22-ц/2492/11Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат», третя особа генеральний директор Відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат», про стягнення заробітної плати, розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року позивачка звернулася в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Полтавський хлібокомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4812,76 грн., суми розрахунку при звільненні, грошових коштів за затримку розрахунку при звільненні та 10 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що при звільненні з роботи з нею не було проведено повного розрахунку та не було виплачено заробітну плату.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ «Полтавський хлібокомбінат», третя особа генеральний директор ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» відмовлено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, посилаючись на прийняття його із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі посилалася на вимоги ст. 116, ст. 117 КЗпП України про обовязок товариства виплатити належні їй суми при звільненні. Окрім того, вважає безпідставним висновок суду про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

Представник ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» у судове засідання не зявився, будучи у порядку встановленому законом повідомлений про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №127-к від 10.06.2005 року ОСОБА_2 прийнята на посаду підсобного комірника відділу збуту ВАТ «Полтавський хлібокомбінат». В подальшому позивачка була переведена 14.08.2009 року на посаду начальника складського господарства. Наказом №182-п від 20.07.2010 року ОСОБА_2 була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

В день звільнення відповідач не провів з позивачкою розрахунок при звільненні, зокрема, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка згідно відомостей Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області становить 4812,76 грн. (невиплачена заробітна плата за період з травня 2010 року по липень 2010 року та компенсація за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки).

Як вбачається з матеріалів справи ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» 21.10.2010 року виплатив позивачці заборгованість в розмірі 4812,76 грн.

Враховуючи, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження причинного звязку між діями відповідача та моральною шкодою, а також доказів на обґрунтування суми моральної шкоди, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості за затримку розрахунку при звільненні, суд, посилаючись на ст. 60 ЦПК України, виходив з того, що позивачкою не було надано належних доказів на підтвердження цих вимог, не вказано суму заборгованості та не надано відповідного розрахунку.

Проте, колегія суддів не може погодитися із рішення суду у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 ч.1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

ОСОБА_2 була звільнена з ВАТ «Полтавський хлібокомбінат» 20.07.2010 року, а розрахунок із нею був проведений 21.10.2010 року.

Роботодавцем не надано доказів відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні.

Таким чином, за вказаний період у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 20 липня 2010 року до 21 жовтня 2010 року.

У матеріалах справи мається довідка ВАТ «Полтавський хлібокомбінат», згідно якої заробітна плата позивачки за травень 2010 року становить 2551, 27 грн. за червень 2010 року 2333, 91 грн.

Відповідно до підпункту „л", п.1 „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із змінами, цей порядок застосовується і при обчисленні середнього заробітку у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки, колегія суддів прийшла до висновку, що зазначена сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 20.07.2010 року по 21.10.2010 року повинна дорівнювати 7327, 76 грн. виходячи із розрахунку: 4885, 18 грн. (виплати за останні 2 календарні місяці) / 44 (число відпрацьованих робочих днів) х 66 (дні затримки із розрахунку) = 7327, 76.

Отже, в цій частині рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У іншій частині рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2011 року у частині відмови у стягненні із Відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки з розрахунком скасувати, та увалити у цій частині нове.

Стягнути із Відкритого акціонерного товариства «Полтавський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки з розрахунком у сумі 7 327 грн. 76 коп..

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_3

З оригіналом вірно

суддя В.П. Пікуль