АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-5722/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 40 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Варенко О.П., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська, Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська про визнання права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська, Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська про визнання права користування квартирою № 4 у будинку № 31 по вулиці Ухтомського у м. Дніпродзержинську в Дніпропетровській області, зобовязання здійснити реєстрацію за місцем проживання та зобовязання укласти договір найму жилого приміщення.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2011 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено / а.с. 89-92 /.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а.с. 96-98 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 забезпечений житлом, оскільки зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 та зберігає за собою право користування жилим приміщенням у даній квартирі.

Однак, з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій не мешкає починаючи з 1986 року, у звязку з постійним місцепроживанням за іншою адресою: а саме в квартирі АДРЕСА_1 / а.с. а.с. 11, 44 /.

Згідно особового рахунку № 123308, наймачем спірної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, яка померла в 2002 році. На день розгляду справи в даній квартирі прописаний (зареєстрований) починаючи з 1979 року батько позивача - ОСОБА_2 / а. с. 14 /.

Як вбачається із матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_4Т, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 /а.с. 113 /.

Згідно довідки Дочірнього підприємства «Верховина»КП «Дніпропетровське житлове обєднання»позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та проживає без реєстрації у спірній квартирі АДРЕСА_1 / а. с. 11 /.

Судом встановлено, що спірна квартира не була приватизована, про що свідчить відповідь ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»(а.с.13) та відповідь Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська.

Зі свідчень свідків, допитаних в суді першої інстанції, акту ДП «Верховина»КП «ДЖО»від 20 серпня 2007 року (а.с. 43), довідки ДП «Верховина»КП «ДЖО»(а.с. 45), акту 2гої міської лікарні м. Дніпродзержинська від 26 березня 2003 року (а.с. 48), відповіді головного лікаря 2 гої міської лікарні м. Дніпродзержинська № 344 від 24 червня 2008 року ( а.с. 51 ) вбачається, що позивач постійно, будучи ще малолітньою дитиною, мешкав в спірній квартирі.

Висновки суду щодо наявності забезпечення позивача іншим житлом, а саме квартирою № 48 в будинку № 40 по вул. Нікопольській в м. Дніпродзержинську є неправильними, оскільки сама по собі наявність реєстрації в цьому житловому приміщенні не свідчить про наявність права користування цим приміщенням.

Згідно відповіді ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»від 06 травня 2011 року, право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано / а.с. 119 /.

Згідно статті 65 Житлового Кодексу УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно статті 106 Житлового Кодексу УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги вищезазначений матеріальний закон та дійсні обставини справи.

Враховуючи, що порушені позивачем питання у суді не було предметом розгляду компетентного органу, рішення чи його відсутність давали б підстави вважити про наявність спору про право, тобто рішення про відмому здійснити його реєстрацію за місцем проживання та укаласти договір найму не приймалось, звернення позивача до суду з позовом про порушення своїх прав передчасний.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання за позивачем права користування квартирою № 4 в будинку № 31 по вул. вулиці Ухтомського у м. Дніпродзержинську в Дніпропетровській області та відмовою в решті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 березня 2011 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою № 4 в будинку № 31 по вулиці Ухтомського в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді: