Справа №2-692/11
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк (далі позивач) до ОСОБА_3 (далі відповідач 1), ОСОБА_4 (далі відповідач 2), ОСОБА_5 (далі відповідач 3) про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ „ПриватБанк, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 128 289, 34 доларів США, що еквівалентно 1 021 183,15 грн., з яких: 75 880, 02 долари США заборгованість за кредитом; 27 402, 31 долари США заборгованість по процентам; 4 861, 56 долари США заборгованість з комісії; 20 145, 45 долари США пеня, посилаючись на те, що відповідач 1 уклав кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла зазначена заборгованість, а відповідальність поручителів (відповідача 2 та відповідача 3) настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання, при цьому поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідачем 2 ОСОБА_4 подано зустрічний позов, згідно з яким просить припинити договір поруки, укладений з ним, у звязку з тим, що банком було підвищено відсоткову ставку по кредитному договорі, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності його, як поручителя.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2011 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання договору недійсним залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені вимоги первісного позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що його вимоги є незаконними та необґрунтованими. Зазначив, що визнання в судовому порядку договору поруки припиненим у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, законодавством України не передбачено, не передбачено цього й укладеним між сторонами договором поруки. Відповідно до укладеного кредитного договору банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення, таким чином при підписанні договору поруки відповідач 2 надав свою згоду на можливість підвищення відсоткової ставки.

Відповідач 1 в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала., посилаючись на те, що банком були порушені права поручителя. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до чинного законодавства України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зміни та доповнення до договору поруки вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладанням відповідної угоди. Під час виконання кредитного договору, позивачем було змінено розмір відсоткової ставки, проте відповідача 2 не було повідомлено про такі зміни. При цьому пояснила, що зазначені зміни до кредитного договору стали причиною збільшення обсягу відповідальності відповідача 2 перед банком.

Відповідач 3 в судове засідання не зявилась, причини неявки суду невідомі про розгляд справи повідомлялась належним чином, а саме через повідомлення у пресі. (а.с. 126)

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 20 червня 2007 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит у сумі 92 020 долари США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних з терміном погашення кредитних ресурсів до 19 червня 2027 року.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобовязаний видати позичальнику кредит на умовах передбачених кредитним договором, при цьому позивач виконав свої зобовязання, а саме надав кредит, що підтверджується заявою на видачу готівки.

У свою чергу позичальник зобовязався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно з кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань відповідачем 1, 20 червня 2011 року між позивачем та відповідачем 2, та відповідачем 3 були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобовязуються відповідати перед кредитором повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань по кредитному договору.

21 червня 2007 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки №1920, згідно з умовами якого відповідач 1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №220 по пр.-ту Маяковського, 12А, кв. 220 у м. Києві, яка належить відповідачу 1 на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідач 1, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача 1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитами та пені станом становить 128 289, 34 доларів США, що еквівалентно 1 021 183,15 грн., з яких: 75 880, 02 долари США заборгованість за кредитом; 27 402, 31 долари США заборгованість по процентам; 4 861, 56 долари США заборгованість з комісії; 20 145, 45 долари США пеня.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

У звязку з неналежним виконанням обовязку по сплаті процентів та поверненню кредиту відповідачеві нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до ст. ст. 553 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобовязань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач 1 порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків, комісії за його користування та не виконав взяті на себе зобовязання.

В порушення вимог закону, відповідач 1 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань. В установлені строки заборгованість не повернув.

Відповідно умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобовязання.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про заставу за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з ч. 1,6 ст. 20 Закону України „Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості у розмірі 128 289, 34 доларів США, що еквівалентно 1 021 183,15 грн., з яких: 75 880, 02 долари США заборгованість за кредитом; 27 402, 31 долари США заборгованість по процентам; 4 861, 56 долари США заборгованість з комісії; 20 145, 45 долари США пеня є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог зустрічного позову суд встановив наступне.

20 червня 2007 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір.

В забезпечення виконання зобовязань відповідачем 1, 20 червня 2011 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань по кредитному договору.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимогою розумності та справедливості.

Підписанням цього договору позивач за зустрічним позовом свідчив про факт та згоду з усіма умовами кредитного договору, підтверджував свої права, обовязки за цим договором та свою здатність виконувати умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до с. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Проте такого способу захисту, як визнання в судовому порядку договору поруки припиненим у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, законодавством України не передбачено. Не передбачає такого способу й укладений між сторонами договір поруки.

Відповідно до кредитного договору відповідачем за зустрічним позовом в листопаді 2008 року було змінено розмір процентної ставки в бік збільшення до 14,04% річних на суму залишку заборгованості.

Твердження представника позивача про відсутність попередньої згоди поручителя на внесення змін до кредитного договору, внаслідок яких збільшився обсяг відповідальності, в звязку з чим порука вважається припиненою в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору банк має право в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальнику, саме відповідачу 1, письмове повідомлення про зміну процентної ставки.

Згідно з п. 3 договору поруки відповідач 2 підтверджує, що на момент укладання договору поруки він ознайомлений зі всіма умовами кредитного договору.

В п. 2 договору поруки зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник.

Відповідно до п.13 договору поруки зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи будь-які зміни та доповнення до вказаного договору поруки відповідачем не вносились.

Положеннями ст. 598ЦК України визначено підстави припинення зобовязання. Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно п.п.11, 12 договору поруки сторони домовились, що даний договір набирає чинність з моменту його підписання та діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства та умов договору поруки суд приходить до висновку, що момент припинення поруки залежить від настання обставин, за якими повязується припинення поруки і яке відбувається автоматично.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи представника позивача за зустрічним позовом, що неналежне повідомлення поручителя про збільшення процентної ставки є порушенням умов договору поруки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до Закону України від 12 грудня 2008 року за № 661 встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку,. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку у будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку після 10 січня 2009 року є неправомірним.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст..ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав.

Тобто, якщо кредитний договір був укладений до 10 січня 2009 року і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку, то це вже є домовленістю сторін. Якщо банком прийнято таке рішення до 10 січня 2009 року (при підтвердженні цього юридичного факту відповідними доказами), а позичальник отримав повідомлення після цієї дати, то це є лише механізмом виконання цієї домовленості. При цьому повідомлення поручителя про зміну процентної ставки є правом банку, а не його обовязком.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу припинення зобовязань за договором поруки є необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам договору та чинному законодавству, тому зазначені вимоги не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 525-526,530,536,610,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ „ПриватБанк задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором, яка складає 128 289,34 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 021 183,15 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2007 року в розмірі 128 289,34 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 021 183,15 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: м. Київ, пр т Маяковського, 12 А, кв. 220 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки) ПАТ КБ ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ КБ „ПриватБанк витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700 грн., інформаційно технічного забезпечення судового процесу 120 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ „ПриватБанк, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1