Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/553/11 Головуючий у 1-й інст. Шидловський В.В.
Категорія 30 Доповідач Широкова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.

суддів Снітка С.О.,

ОСОБА_1

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 січня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дослідного господарства „Нова Перемога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки , -

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивачі зазначали, що

21.07.2007 року між 15 та 16 год. водій автомобіля ЗІЛ ММЗ 554 М д.н.з.77-07 ЖИЛ, який належить ДГ „Нова Перемога с.Стара Чортория Любарського району, ОСОБА_6, під час виконання трудових обовязків по перевезенню зерна з поля №5, отримавши

повідомлення про загрузку зерна, не пересвідчившись у безпеці руху, задніми колесами автомобіля переїхав ОСОБА_7 (чоловіка та батька позивачів), заподіявши цим тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до смерті останнього в ЦРЛ смт.Любар, чим було

заподіяної їм матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач не бажає відшкодовувати їм шкоду, позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь 5000 грн. майнової та по 20 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 10 січня 2011 року у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що вини відповідача у даному нещасному випадку немає, оскільки потерпілий чоловік та батько позивачів ОСОБА_7, перед виїздом на проведення сільськогосподарських робіт ознайомився з правилами техніки безпеки, проте перебував на полі у стані алкогольного спяніння та заснув під автомобілем, а водій відповідача ОСОБА_6 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на ОСОБА_8, порушень правил дорожнього руху не допустив, вина його в наїзді на останнього відсутня, відтак, і підстав для цивільно-правової відповідальності немає.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відтак, за змістом зазначеної норми закону володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На відміну від кримінального законодавства, цивільне законодавство не поділяє умисел на прямий і непрямий. Умисел у розумінні цивільного законодавства означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала або свідомо допускала настання шкоди.

Судом встановлено, що 21.07.2007 року між 15 та 16 год. водій автомобіля ЗІЛ ММЗ 554 М д.н.з.77-07 ЖИЛ, який належить ДГ „Нова Перемога с.Стара Чортория Любарського району, ОСОБА_6, під час виконання трудових обовязків по перевезенню зерна з поля №5, отримавши повідомлення про загрузку зерна, не пересвідчившись у безпеці руху, автомобілем здійснив наїзд на комбайнера цього ж підприємства- Вакуліна С.В. (чоловіка та батька позивачів), який, будучи у стані алкогольного спяніння, спав біля цього автомобіля, заподіявши цим тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до смерті останнього в ЦРЛ смт.Любар.

Суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність в діях загиблого умислу. Хоча матеріали справи свідчать про те, що в діях ОСОБА_7 вбачається необережність, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України в разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона також відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Таким чином, судом допущено порушення Норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що у відшкодуванні матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки відповідач її добровільно відшкодував, про що свідчать матеріали справи (а.с.35,45,47).

Щодо морального відшкодування, то колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача, з врахуванням всіх обставин справи, на користь відповідачів по 5000 грн. моральної шкоди.

Керуючись 303,304,307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 Сергійовича, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 10 січня 2011 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Дослідного господарства „Нова Перемога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, задовольнити частково. Стягнути з Дослідного господарства „Нова Перемога на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 5000 грн. моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: