АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом та просило стягнути з відповідачів: заборгованість за кредитним договором № 27М-07 від 15 травня 2007 року, заборгованість за кредитним договором № 4у1-08 від 1529 вересня 2008 року, заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 травня 2007 року, заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2006 року та судові витрати.

ОСОБА_2 у листопаді 2010 року звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «УФА «Верус» про визнання недійсним договору поруки.

Ухвалою суду від 4 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки було об'єднано в одне провадження з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто на користь позивача солідарно: з ОСОБА_3, ОСОБА_2 суму заборгованості розмірі 559 031,68 грн.68; з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ТОВ "УФА "Верус" 200 грн.; з ОСОБА_3, ОСОБА_2 суму заборгованості розмірі 21 209, 81 грн.; з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ТОВ "УФА "Верус" 200 грн.; з ОСОБА_2 суму заборгованості розмірі 16 437, 71 грн.; з ОСОБА_2, ТОВ "УФА "Верус" 200 грн.; з ОСОБА_2 суму заборгованості розмірі 1 964,85 грн.; з ОСОБА_2, ТОВ "УФА "Верус" 200 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, а його позов задовольнити обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 11 липня 2006 року був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки.

15 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 276М-07, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 58 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки.

17 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки.

29 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 4у 1-08, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 16 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки.

У відповідача ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість за вказаними договорами, яка з урахуванням відсотків станом на 15 березня 2010 року за договором №276М-07 від 15 травня 2007 року становила 70 173,25 доларів США, за договором № 4у1-08 від 29 вересня 2008 року становила 21 409,81 грн., за договором №б/н від 17 травня 2007 року становила 16 737,71 грн., за договором №б/н від 11 липня 2006 року становила 2 164,85 грн.

Зобов'язання ОСОБА_2 за договорами №276М-07 від 15 травня 2007 року, № 4у1-08 від 29 вересня 2008 року забезпечені договорами поруки, укладеними з поручителем ОСОБА_3

12 січня 2009 року між ТОВ «УФА «Верус» та позивачем був укладений договір поруки, за умовами якого ТОВ «УФА «Верус» зобов'язалось відповідати перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов'язків за кредитними договорами.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відповідачем порушено свої зобовязання за кредитними договорами від 11 липня 2006 року № б/н, від 15 травня 2007 року № 276М-07, від 17 травня 2007 року № б/н, від 29 вересня 2008 року № 4у 1-08, у звязку з чим, вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому вирішуючи вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості суд правильно врахував, що ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання щодо сплати кредитів та процентів за користування кредитами, а поручителі - своїх зобов'язань за договорами поруки. Крім того, суд правильно зазначив, що за умовами укладених договорів ПАТ КБ «Приватбанк» має право вимагати дострокового повернення кредитів та сплати процентів за користування кредитами. Враховуючи те, що ТОВ «УФА «Верус», як поручитель, несе солідарну лімітовану відповідальність у розмірі 200 грн., висновок суду щодо солідарного стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_3, ОСОБА_2 у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №276М-07 від 15 травня 2007 року 559 031,68 грн., з ОСОБА_3, ОСОБА_2 за кредитним договором № 4у-08 від 29 вересня 2008 року 21 209,81 грн., з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 травня 2007 року 16 437 грн., з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 липня 2006 року 1 964,85 грн. є обґрунтованим.

Враховуючи вище вказане правильним є висновок суду, щодо стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_2 200 грн. - заборгованості за кредитним договором №276М-07 від 15 травня 2007 року та за кредитним договором № 4у-08 від 29 вересня 2008 року, з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 200 грн. - заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 травня 2007 року та № б/н від 11 липня 2006 року.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 за позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовляючи в їх задоволенні суд правильно виходив з положень ст. 234 ЦПК України.

При цьому судом вірно зазначено, що наведені позивачем аргументи не дають підстав вважати оспорюваний правочин фіктивним.

Згідно ст. ст. 3, 6, 12 ЦК України сторони договору можуть врегулювати с відносини на власний розсуд, в тому числі в частині розміру зобов'язання, і не зобов'язані і цьому приймати до уваги думку інших суб'єктів цивільно-правових відносин. За таких обставин, посилання ОСОБА_2 на невеликий розмір відповідальності поручителя згідно змісту договору від 12 січня 2009 року № 467 з додатком до нього № 1 не можуть бути прийняті уваги.

До того ж, судом правильно вказано, що цивільне законодавство не зобов'язує кредитора та поручителя отримувати згоду боржника на укладання договору поруки, повідомляти останнього про його укладання, вносити у зв'язку цим зміни до основного договору. Крім того, коло суб'єктів, що можуть бути поручителями, не обмежене залежно від того, які цивільно-правові угоди раніше укладалися ними з кредитором.

Таким чином, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом було вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

В апеляційної скарзі не наведено доводів, яки б спростовували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з моменту проголошення.

Судді: