Справа № 2-797/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 листопада 2011 року Білоцерківський міськрайонний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради Білоцерківського району про визнання права на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 29.06.2011 року помер їхній батько ОСОБА_4, який залишив заповіт на все належне йому майно на імя позивачів, після смерті батька залишилася земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,1600 га на території Михайлівської сільської ради, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини на цю земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку видано на імя спадкодавця, але не зареєстровано в управлінні держкомзему. Позивачі просили суд визнати за ними право в порядку спадкування на вказану земельну ділянку по 1/3 частині за кожним.

В суді позивачі підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України за згодою позивачів суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення позивачів, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 29 червня 2011 року помер ОСОБА_4 Федорович-батько позивачів, що стверджується копією свідоцтва про смерть, поясненнями позивачів.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 залишив заповіт на все належне йому майно на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що слідує з копії цього заповіту, посвідченого 24.02.2004 року секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради і зареєстрованого в реєстрі за № 9.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника.

Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з копії спадкової справи № 201/2011 щодо майна померлого 29.06.2011 року ОСОБА_4, 02.09.2011 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулися всі позивачі.

З розяснення державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 03.10.2011 року слідує, що спадкоємцям ОСОБА_4 відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку не був зареєстрований.

Судом встановлено, що на імя ОСОБА_4 було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 239312 площею 3,1600 га, яка розташована в межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 14.06.2010 року № 440, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний державний акт за життя спадкодавця не було зареєстровано у встановленому законом порядку, що стверджується копією державного акта в матеріалах справи.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Як встановлено судом, на імя ОСОБА_4 було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,1600 га, що розташована у межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але цей акт не пройшов державну реєстрацію, тобто, спадкодавець не набув права власності на вказану земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, а тому спадкоємці не мають можливості оформити спадщину на земельну ділянку.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При вирішенні даного спору судом враховуються ті обставини, що спадкодавцю ОСОБА_4 належало право на земельну частку /пай/, на його імя було видано сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії КВ № 0194505 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Михайлівське» розміром 3,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ на підставі рішення Білоцерківської районної державної адміністрації від 27.08.1996 року за № 198, що стверджується копією цього сертифіката.

Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» та Закону України «Про оренду землі», громадяни власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку.

Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності.

Отже, аналіх вищенаведених правових норм дає підстави стверджувати, що право громадянина на земельну частку /пай/ посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток /паїв/ в натурі /на місцевості/, а після цього -власнику земельної частки /паю/ видається державний акт на право власності на земельну ділянку.

В даному випадку спадкодавець, який був власником земельної частки /паю/, після виділення цієї частки /паю/ в натурі /на місцевості/ одержав державний акт на право власності на земельну ділянку, тоді як сертифікатом посвідчувалося його право на земельну частку /пай/ до виділення цієї частки в натурі.

Як вказано вище, позивачі як спадкоємці ОСОБА_4 позбавлені на даний час можливості оформити спадщину на земельну ділянку із-за відсутності правовстановлюючого документа, оскільки сертифікат на право на земельну частку /пай/ зберігається у сільській раді, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_4, не було зареєстровано у визначеному законом порядку в звязку з його смертю.

Переоформлення державного акта і його реєстрація при спадкуванні права власності на земельну ділянку, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України та ст. 125 ЗК України, є обовязковою процедурою для набуття права власності на цю земельну ділянку.

До переоформлення державного акта на земельну ділянку і його реєстрації, виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець має певні майнові права на цю ділянку, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину.

А оскільки нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі такого свідоцтва, то суд вважає за можливе визнати за ними право в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 3,1600 га на території Михайлівської сільської ради, оскільки інший порядок для набуття позивачами права на вказану земельну ділянку законодавством не визначений.

Керуючись ст.ст. 1223, 1225, 1268, 1269,1270, 1274,1299 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України, Законом України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/», Законом України «Про оренду землі», ст.ст.10,60,79,88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати право за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/3 частині за кожним із спадкоємців в порядку спадкування за заповітом після померлого 29 червня 2011 року ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 3,1600 га на території Михайлівської сільської ради Білоцерківського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення може бути оскаржене позивачами до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_6