АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірне
Головуючий 1-ї інст: Сілантьєва Е.Є.
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2011 р. м.Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки та піклування опікунської ради у Фрунзенському району міста Харкова про визнання договору дарування частки квартири недійсним, -

ВСТАНОВИЛА

29.03.2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування частки квартири, укладений 16 березня 2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_4, який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_5 та відповідно до якого вона подарувала ? частини своєї квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що вказаний договір дарування вона уклала під впливом омани з боку третіх осіб по справі, ОСОБА_7 і ОСОБА_6, та внаслідок своєї помилки стосовно реальних наслідків такої угоди. При цьому вказала, що ОСОБА_7 її умовила укласти договір дарування для забезпечення своєї позики, яку вона отримала у третіх осіб задля повернення кредиту, який позивачка отримала для ОСОБА_7 і при виконанні якого у останньої виникла заборгованість перед банком. У нотаріуса ОСОБА_7 її запевнила, що реально ніхто реєструвати право власності за ОСОБА_4 не збирається і через 3 місяці за згодою сторін цей договір буде розірваний, однак її обманули і оскільки ОСОБА_7 не повернула ОСОБА_6 позичені у нього кошти, ОСОБА_4С, зареєстрував за собою право власності на підставі вказаного договору дарування. Позивачка за пропозицією ОСОБА_6 написала розписку від 16 лютого 2010 року, повернула ОСОБА_8 за ОСОБА_7 7 000 доларів США, про що той написав відповідну розписку, однак їй так і не було повернуто подаровану за оспореним по цій справі договором дарування частину квартири. Позивачка також зазначила, що вона не мала реального наміру зовсім сторонній людині дарувати свою частину квартири, в якій зареєстровані її чоловік та неповнолітні діти. Документи для укладення договору дарування готовила ОСОБА_7, яка навмисно надала довідки і витяги, які не відповідали фактичним обставинам справи, згідно до яких у подарованій квартирі не були зареєстровані її чоловік та неповнолітні діти.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив і вказав, що позивачкою були пропущені строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вважає, що договір дарування був укладений із дотриманням усіх вимог законодавства, ніякого обману при цьому не було. Розписки, надані позивачкою, договору дарування не стосуються.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_5, у судовому

засіданні проти задоволення позову заперечувала. При цьому пояснила, що при укладені договору дарування сторонам було роз'яснений та повністю зрозумілий зміст

та наслідки цього договору. ОСОБА_3В, при підписанні у п. 7 договору стверджувала, що він не порушує інтересів інших осіб та неповнолітніх дітей, та сама наполягала на посвідченні саме договору дарування, при укладенні якого надала довідку КП «Жилкомсервіс» згідно якої у зазначеній квартирі вона проживала сумісно з матір'ю ОСОБА_9, діти у вказаній квартирі не зареєстровані.

Третя особа по справі, орган опіки та піклування опікунської ради у Фрунзенському районі м. Харкова у судовому засіданні не взяли участь, у письмових запереченнях вказали, що при укладенні спірного договору дарування були порушені права неповнолітніх дітей.

Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_4В, проти задоволення позову заперечили.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, суд не взяв до уваги той факт, що фальшиву довідку про склад сім'ї позивачки, на підставі якої був укладений договір дарування, нотаріус взяла не у позивачки, якій про цю довідку не було відомо, а у ОСОБА_7, що свідчить про наявність обману та наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 229 та ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), за ч. 1 ст. 230 ЦК України такий правочин визнається судом недійсним. Згідно вказаній норми Кодексу обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що 16 березня 2009 року між сторонами по справі було укладено договір дарування ? частини квартири № 63 у будинку № 46, розташованому по вулиці Рибалка у м. Харкові. Договір було підписано сторонами та посвідчено у нотаріальному порядку, на підставі цього договору обдарований зареєстрував за собою право власності. При укладанні цього правочину нотаріусу ОСОБА_3 надала довідку № 1362 від 12.03.2009 року про те, що у вказаній квартирі зареєстрована позивачка разом з матір'ю ОСОБА_10, склад сім'ї два чоловіка. Згідно зі статтею 7 договору дарування частини квартири позивачка, як дарувальник, стверджувала, що договором не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних. За ст.ст. 8. 11 цього ж договору дарувальник та обдарований не приховують іншу угоду і цей договір відповідає дійсному наміру сторін. При цьому вони розуміють значення і умови цього договору, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, він не є фіктивним чи удаваним.

Оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які з спростували наведений зміст договору дарування, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторони при підписанні усвідомлювали його зміст та наслідки, а позивачка не довела своєї помилки, якою вона обґрунтувала позов. При цьому мотиви укладення позивачкою договору дарування правового значення для його дійсності не мають.

Крім того, виходячи з того, що договір дарування є одностороннім правочином, обман, який за ч. 1 ст. 230 ЦК України становить дії іншої сторони правочину щодо обставин, які мають істотне значення, якими не можуть бути мотиви укладення договору, - у даному випадку з таких підстав не можна визнати договір недійсним.

Посилання в скарзі на фальшивість довідки про склад сім'ї дарувальника в контексті підстав розглянутого позову також є безпідставним і знаходиться поза межами розглянутої справи, оскільки по справі встановлено, що таку довідку надала сама позивачка.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд їх відхиляє і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-325 ЦП К України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак нп протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: