Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц-37/11 Головуючий у 1-й інст. Полонець С.М.
Категорія 45 Доповідач Широкова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Снітка С.О., Худякова А.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 серпня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа управління Держкомзему у м. Житомирі про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні спільною земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила зобовязати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні спільним проходом, шляхом знесення господарських будівель і споруд та заборонити їм вчиняти будь-які дії, спрямовані на порушення її прав на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначала, що вона та відповідачі є співвласниками будинку №8-б по провулку Річковому у м. Житомирі та спільними користувачами земельної ділянки біля домоволодіння. Відповідачі самовільно здійснили будівництво на спільній земельній ділянці, що призвело до порушення вимог земельного законодавства та її прав на користування і розпорядження спільною земельною ділянкою.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні спільним проходом на земельній ділянці по провулку Річковому, 8-б у м. Житомирі шляхом знесення господарських будівель і споруд. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповну та необєктивну оцінку

доказів, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що судом не зясовувалась дата будівництва господарських будівель, належним чином не перевірено характер спірних правовідносин, не залучено бюро технічної інвентаризації в якості третьої особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дії відповідачів порушують права позивачки відносно користування земельною ділянкою загального користування площею 112 кв. м., тому на підставі ст. 152 ЗК України необхідно усунути перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, при цьому суд зобовязав відповідачів знести господарські будівлі і споруди.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про захист прав позивачки.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності за позивачкою на частину будівлі №8-б по провулку Річковому у м.Житомирі, які належали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтверджене договором купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року (а.с. 7).

Попередні власники вказаного домоволодіння - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2,ОСОБА_5 за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 червня 2005 року розподілили земельну ділянку, ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 835 кв.м. , а ОСОБА_5 -1075 кв.м., земельна ділянка площею 112 кв. м. залишена їм у загальному користуванні. (а.с. 18-21).

Згідно п.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обовязковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Згідно ч.2 ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або у надання їх у користування.

Підставою набуття права на землю у таких випадках є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах установлених цим Кодексом повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поясненнями сторін, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 03 червня 2005 року між колишніми співвласниками будинку встановлений порядок користування земельною ділянкою, який не змінювався сторонами у встановленому законом порядку до теперішнього часу. Рішення суду набрало законної сили і не оскаржено в касаційному порядку.

Відповідачі дійсно самі використовують земельну ділянку загального користування площею 112 кв. м., при цьому вони самовільно збудували туалет, навіс біля нього для дров, посадили дерева та кущі, своїми діями перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою загального користування, а також у вільному доступі на земельну ділянку загального користування через загальний вхід зі сторони провулку Річкового.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, відповідачі порушують права позивача, позбавляють її можливості нормального користування будинком, господарськими спорудами, позбавляють можливості проходу з провулку на подвіря.

Суд захистив права позивача, але при цьому поза межами заявлених вимог зобовязав відповідачів звільнити земельну ділянку площею 112 кв. м. від будівель і споруд, в тому числі і літньої кухні, яка на час вирішення апеляційної скарги перейшла у приватну власність відповідачів.(а.с.109-116).

Давши оцінку фактам, що зібрані по справі, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити, захистити права землекористувача ОСОБА_3 і зобовязати відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 112 кв. м., шляхом забезпечення вільного доступу її на земельну ділянку загального користування площею 112 кв. м. через загальний вхід з провулку Річкового м.Житомира.

Земельна ділянка загального користування передбачає, що нею мають право користуватися всі, кому вона передана в загальне користування, позивач і відповідачі.

Згідно ч.2 ст. 120 ЗК України 2001 р. та ст. 377 ЦК України 2003 р. Передбачено, що, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Виходячи з цих норм та враховуючи те, що рішенням суду від 03.06.2005р. встановлений порядок користування земельною ділянкою і дане рішення суду є обовязковим, як для колишніх власників будинку, так і для теперішніх власників, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту.

Доводи відповідачів про те, що між ними та попередніми власниками був встановлений інший, ніж за рішенням суду від 11 червня 1986 року, порядок користування земельною ділянкою, не підтверджені матеріалами справи та належними доказами.

Однак, це не позбавляє сторони в подальшому звернутися до суду при досягненні іншої угоди відносно користування земельної ділянкою та встановити інший порядок користування земельною ділянкою між ними, крім того, який встановлений рішенням суду від 11 червня 1986р.

Усі землекористувачі зобовязані використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням та зобовязані не порушувати права власників земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, повязаних із встановленням земельних сервітутів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити, поклавши на відповідачів обовязок не чинити перешкод позивачу в користуванні спільною земельною ділянкою, та знести туалет, навіс для дров біля нього, дерева та інші насадження.

Керуючись ст.ст. 209, 303-304, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18 серпня 2010 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою загального користування площею 112 кв. м. за адресою будівлі 8-б по провулку Річковому у м.Житомирі.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 112 кв. м. за адресою будівлі 8-б по провулку Річковому у м.Житомирі, шляхом забезпечення вільного доступу ОСОБА_3А на земельну ділянку загального користування площею 112 кв. м., яка знаходиться у їх спільному користуванні та знесенні туалету, навісу до нього під дрова, дерев та інших насаджень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді