Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-4337/2011 р. Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2

при секретарі Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради третя особа ОП ЗМБТІ про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, розділ житлового будинку , встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В позові зазначав, що йому на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку №48 по вул.. Тельмана в м. Запоріжжя. Відповідачу ОСОБА_3 1/3 частина, а відповідачу ОСОБА_4 1/6 частина. Згідно рішення виконкому Запорізької міської ради від 06.08.1953 року за житловим будинком закріплено земельну ділянку загальною площею 533 кв. м ОСОБА_3 мешкає в будинку літ. Б, розташованому по вул.. Тельмана, 48 в м. Запоріжжя Згідно технічного паспорту на будинок, зареєстровано житловий будинок літ. А, житловий будинок літ. Б, сарай літ.б, вбиральня літ.в, гараж Д, гараж літ. Е, фундамент під сарай літ. Ж, водогін 2, замощення 1, ворота №1, паркани 3,5,6, зливна яма №4 При цьому документально гараж літ.Е, фундамент під сарай літ. Ж, житловий будинок літ. Б, службова прибудова літ. Б-1 визначені як самовільно побудовані. Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок літ. Б збудовано у 1964 році, службова прибудова літ. Б-1 у 1975 році, тобто ці приміщення збудовані ще ОСОБА_6 У 1985 році ОСОБА_7 помер, до складу спадщини входили також літня кухня літ. Б та приміщення під газ літ. Б-1. Спадщину було прийнято ОСОБА_8 2/3 частки, ним та ОСОБА_3 по 1/6 частці. ОСОБА_8 померла у 2006 році, спадкове майно після її смерті прийняли в рівних частках він та ОСОБА_3 Під час оформлення спадщини було встановлено, що приміщення літ. Б використовується, як жиле приміщення, тому внаслідок зміни цільового призначення приміщення колишньої літньої кухні літ. Б і приміщення під газ літ. Б-1були визначені як житловий будинок літ. Б і службова прибудова літ. Б-1.При цьому техніком ОП ЗМБТІ було зазначено в технічному паспорті, що ці приміщення є самовільно збудованими. Відповідачі, як власники не надають згоди на реєстрацію права власності на приміщення літ. Б та літ. Б-1. З цих підстав просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. Б, службову прибудову літ. Б-1, розташовані за адресою м. Запоріжжя вул.. Тельмана, 48.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок літ. Б, службову прибудову літ. Б-1, розташовані за адресою м. Запоріжжя вул.. Тельмана, 48.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4. звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що самочинні будівлі, які збудовані на земельній ділянці, що відведено для реконструкції, відповідають будівельним нормам та правилам і не порушують права третіх осіб.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Але, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не звернув уваги на наведене та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Всупереч зазначеним вище вимогам закону, районним судом визнано право власності позивача на новостворене нерухоме майно, яке не вводилось у експлуатацію.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2011 року у цій справі скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради третя особа ОП ЗМБТІ про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: