Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 2-402/2011
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2011 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого Кіпчарський М. О.

при секретарі Байдала Н. Г.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові ( надалі - відділення Фонду) до ОСОБА_3 про відшкодування витрат в порядку зворотної вимоги , суд - , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.07.2011р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 09 березня 2009р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем у м.Львові, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження .

Даний випадок, що стався з ОСОБА_4 19.03.2009р., визнаний як такий, що пов»язаний з виробництвом , про що складено відповідний акт форми Н-1.

Відповідно до виписки з Акту огляду МСЕК від 16.07.2009р., ОСОБА_4 була встановлена 100 відсоткова втрата професійної працездатності, а також визнано, що така потребує додаткових видів допомоги.

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 02.10.2009р. , ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні даної ДТП і його засуджено за ч.2 ст.296 КК України, з чого слідує, що саме злочинні дії відповідача призвели до ушкодження здоров»я ОСОБА_4

Вважає, що оскільки відділення Фонду за рахунок власних коштів здійснило грошові виплати ОСОБА_4 у відшкодування шкоди, завданої Відповідачем, правовідносини з яким знаходяться за межами державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, то фінансові витрати Фонду в даному випадку є шкодою в розумінні ст.1166 ЦК України. Тому на підставі ст.1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу 94101,90 грн. - суму виплат, понесених відділення Фонду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з вище зазначених підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та наддав заперечення, в якому стверджує про безпідставність вимог відділення Фонду, оскільки, згідно діючого законодавства саме відділенням Фонду із цільових коштів, а не за рахунок особи винної у заподіянні шкоди, сплачуються відповідні виплати. Також Законодавством України не передбачено права відділенням Фонду на регрес до винної особи в разі виплати Фондом одноразової допомоги, щомісячних та інших платежів на користь потерпілого.

Пояснив, що дійсно 19.03.2009р. водій ОСОБА_3 допустив порушення ПДР та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, спричинивши їй тілесні ушкодження. Вироком суду було встановлено розмір шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_4, частину якої Відповідач відшкодував за рахунок власних коштів , а частину сплатила страхова компанія за полісом обов»язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що виходячи із змісту ст.ст.1166, 1191 ЦК України , перехід права в порядку зворотної вимоги до Фонду в даному випадку не є можливим, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, на які посилаються сторони, суд вважає, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

2.

В судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2009р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ДЕО Ланус» на вул.Луганській - пр.Ч.Калини у м.Львові та порушивши ПДР України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження .

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 02.10.2009р. ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні 19.03.2009р. ДТП, за що його засуджено за ч.2 ст.296 КК України. Також за вироком суду з ОСОБА_3 стягнуто в користь ОСОБА_4 1471,00 грн. завданої матеріальної шкоди та 20 тис. грн. моральної шкоди ( а.с.___).

Згідно Страхового акту №72686 від 20.11.2009р. та листа-повідомлення від 08.11.2011р., потерпілій ОСОБА_4 з приводу травм, отриманих нею під час ДТП 19.03.2009р., страховою компанією «Гарант-авто» виплачено страхове відшкодування у розмірі 2 550,00 грн. за заподіяну моральну шкоду та 23 759,00 грн. матеріальної шкоди ( а.с._____).

Випадок, що стався з ОСОБА_4, згідно Акту розслідування нещасного випадку від 19.03.2009р., визнаний як такий, що пов»язаний з виробництвом ( а.с.____), у зв»язку з чим 05.06.2009 р. складений Акт №1 про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом (а.с.____).

Згідно виписки з Акту огляду МСЕК від 16.07.2009р., ОСОБА_4 було встановлено 100 відсоткова втрата професійної працездатності та визнано, що вона потребує додаткових видів допомоги ( а.с.____).

10.08.2009р. ОСОБА_4 звернулась у відділення Фонду з заявою про призначення їй страхових виплат у зв»язку з нещасним випадком на виробництві ( а.с._____), і їй відділенням Фонду за період з серпня 2009р. по травень 2011р. були призначені та здійснені страхові виплати на загальну суму 94 101,90 грн., а саме: одноразова страхова виплата у розмірі 40 140,00 грн.; щомісячні страхові виплати у розмірі 21 561,52 грн. та оплачені медико-соціальні послуги на суму 32 400,38 грн. ( а.с._______).

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, і що суд розглядає справи не інше, як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить із того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів, сплачених відділенням Фонду, оскільки положення ст. 1191 ЦК України не підлягають застосуванню до таких правовідносин.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини, повязані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за

3.

договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено.

Такий висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст. ст. 512, 993, 999 ЦК України, положень Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року (даліОснови) та Закону України від 23.09.1999 року

№1105-14 Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності»(далі Закон).

Зазначені закони визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобовязання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.

Основами також передбачено право страховика припинити виплати і надання соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням застрахованій особі з підстав, зазначених у ст. 27 Основ, та право неналежного страховика, яким здійснено виплати застрахованій особі, звернутися до належного страховика з вимогою про відшкодування понесених ним витрат.

Законом передбачено, що страхування від нещасних випадків на виробництві є обов»язковим видом страхування громадян.

Статтею 5 Закону визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими зокрема, є : обов'язковість страхування від нещасного випадку працівників; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обовязковість фінансування Фондом соціального страхування витрат, повязаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом.

Згідно ст.6 Закону субєктом страхування є страховик Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Об»єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров»я та працездатність.

Таким чином, страхування від нещасного випадку є обовязковим особистим страхуванням.

Ні Основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообовязкового державного соціального страхування, згідно із Законом, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.

Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобовязанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до ст. 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Оскільки сфера дії Закону поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховика, з іншими особами - відповідальними за шкоду, завдану життю та здоровю застрахованої особи, тому до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування.

З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст. ст. 993, 999 ЦК України, Закону та Основ, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховик за обовязковим особистим страхуванням, не має права

4.

вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 993, 999, 1166, 1191, 1195 ЦК України, Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст.3,8,10,57,60,209,212-215,218,,223, 292,294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Львові до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку зворотної вимоги витрат в сумі 94101,90 грн. відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

ОСОБА_5