АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4528/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Баранніка О.П., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Грало О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та стягнення коштів ,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2007 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася позивачка ОСОБА_2 з заявою на отримання кредиту. 29 травня 2007 року між нею та банком укладено кредитний договір №dn /528, та отримала кредит у розмірі 52 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.05.2012 року. На забезпечення вказаного договору було укладено договори поруки з третіми особами, які погодилися з їх умовами. При укладенні вказаних договорів, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін і третіх осіб, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору.

В квітні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про розірвання спірного договору

Так, згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитор) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629ЦК України). Згідно положень ст.562 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і відповідно до умов договору, та вимог ЦК України.

Зі свого боку відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав зобовязання перед ОСОБА_2 і надав останній кредит у розмірі 52500 доларів США, що підтверджується касовими документами на отримання готівки та не запере чувається самою позивачкою.

В забезпечення кредитного договору, позивачкою в присутності та за згодою чоловіка третьої особи ОСОБА_3 був укладений, та особисто підписаний договір застави в конторі за власним бажанням та без незаконного примушування, що також не заперечувалось позивачкою, яка усвідомлювала свої дії. В день підписання позивачкою кредитного договору в його забезпечення було укладено договори поруки за №№ DN/528-2 та DN/528-3 від 29 травня 2007 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які теж діяли на підставі власного волевиявлення.

ОСОБА_2 при оформленні та підписанні належних документів діяла свідомо і її дії були спрямовані на отримання кредитних коштів на своє імя і після особистого отримання вищезазначених коштів скористалася ними на свій розсуд. А саме як зазначає позивачка, всі грошові кошти вона передала ОСОБА_4 Тобто передача грошових коштів іншій особі за власним бажанням, без незаконного примушування її до цього, не звільняє позивачку від виконання умов договору, та необхідності погашати кредит перед банком.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: