Справа № 22ц- 672/2011 Головуючий в 1 інстанції
ОСОБА_1
Категорія 21 Доповідач Фурман Т.Г.
Рішення

іменем України

2011 року березня місяця 01 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого : Пузанової Л.В.

Суддів : Фурман Т.Г., Закарян К.Г.

при секретарі: Пашковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі вказаним вище позовом, зазначаючи, що 08.08.2006 року він уклав з відповідачем договір дарування належної йому на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Вказуючи на те, що угода укладена ним внаслідок помилки щодо умов та наслідків договору дарування, позивач просив визнати її недійсною на підставі ст. 229 ЦК України.

Рішенням суду від 14 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення заявлених вимог, зазначаючи, що висновки суду в спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та нормам цивільного законодавства щодо умов договору дарування.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючий в інтересах ОСОБА_4 кого ОСОБА_7, та приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_5 доводи апелянта не визнали, рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що оспорений договір посвідчений нотаріально, позивач при підписанні цього договору розумів значення своїх вчинків та настання правових наслідків договору дарування.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність.

За змістом зазначеної норми дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання від обдарованого будь-яких вигод матеріального характеру, у свою чергу обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обов'язку надання таких вигод.

Із встановлених судом, в межах наданих сторонами доказів, обставин справи вбачається, що, передаючи у власність відповідачу за договором дарування квартиру, позивач мав на увазі можливість проживання в ній та отримання від обдарованого догляду і іншої необхідної допомоги.

В процесі розгляду справи представник відповідача не заперечував, що за досягнутою з позивачем домовленістю останній і після укладання договору проживає у спірній квартирі, здійснює усі повноваження та обов'язки власника по утриманню майна.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що квартира фактично обдарованому не передавалася, договір був укладений з метою її зберігання від сторонніх осіб.

Допитані і судовому засіданні суду першої інстанції свідки показали, що позивач користується та володіє квартирою.

Враховуючи наведене та зважаючи на особливості суті та змісту договору дарування, колегія суддів приходить до висновку, що воля позивача в оспореному договорі не відповідає його дійсним намірам по розпорядженню власністю через відсутність у нього волевиявлення на безоплатне відчуження квартири.

Договір дарування укладений позивачем на вкрай невигідних для нього умовах внаслідок помилки (через необачність та довіру до обдарованого щодо здійснення необхідного догляду і довічного утримання), вказаний факт позивачем доведений і підтверджений належними доказами, а тому колегія суддів вважає, що оспорена угода є недійсною з підстав, передбачених ст.229 ЦК України.

При цьому здатності позивача, як дарувальника, розуміти значення своїх дій при укладанні угоди не мають правового значення при вирішенні позову із заявлених позивачем підстав і не підлягали встановленню та доказуванню в спірних правовідносинах.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявленого позову з наведених вище підстав.

Визнаючи договір дарування недійсним, колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України зобов'язує відповідача, як обдарованого, повернути позивачу, як дарувальнику, все одержане за угодою, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати підлягають стягненню на користь позивача згідно ст.88 ЦПК України в розмірі 238,04 грн.

На підставі ст.ст. 216,229 ЦК України, керуючись ст.ст. 88,303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 жовтня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним укладений 08 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 3681, договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 передати у власність ОСОБА_2 отриману за договором дарування квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 238,04 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: