Липоводолинський районний суд Сумської області
Справа № 2-321/11
У Х В А Л А

28 листопада 2011 року року смт.Липова Долина

Суддя Липоводолинського районного суду Сумської області Бутенко Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та погосподарських будівель як спільно нажитого під час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2011 року позивачка звернулася до суду із заявою про повернення сплачених судових витрат по вищевказаній цивільній справі, посилаючись на те, що 28 жовтня 2010 року нею при зверненні до суду було сплачено 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які зараз вважає такими, що надмірно проплачені.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 2-810/2010, суд вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-810/2010, ОСОБА_1 28 жовтня 2010 року звернулася до суду із позовом майнового характеру, сплативши по ньому 51 грн. судового збору (державного мита) та 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 грудня 2010 року поданий заявницею позов залишено без розгляду за її власною заявою (а.с.1,11,34,38).

Станом на день розгляду заяви про повернення судових витрат у даній справі норми ст. 83 ЦПК України, які визначали умови та порядок їх повернення, з вказаного процесуального закону виключено (Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI, який виключив норми щодо повернення судових витрат, набрав чинності з 01 листопада 2011 року).

Станом на 28 листопада 2011 року питання щодо повернення судового збору врегульовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно з п.4 ч.1 ст.7 цього закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків,

якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням).

Чинне на день розгляду цієї заяви процесуальне законодавство не визначає порядку повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачених у цивільних справах до 01 листопада 2011 року, перехідних положень щодо повернення у такому випадку судового збору не містить і Закон України «Про судовий збір».

До цього, ч.3 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року (із змінами та доповненнями) передбачена умова повернення державного мита стороні у справі подання особою відповідної заяви протягом року з дня зарахування його до бюджету, а заявниця порушує питання про повернення судового збору (державного мита) вже після закінчення 2010 року, в межах якого могло бути вирішено питання щодо його повернення.

Ураховуючи те, що заяву про залишення позову без розгляду було подано позивачкою за її власною ініціативою, а механізм повернення сплачених до набрання чинності Законом України «Про судовий збір» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на день розгляду даної заяви процесуальним законом не визначено, та застосовуючи процесуальний закон, який чинний на час розгляду даної заяви щодо повернення судового збору, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, ч.2 ст.79 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір»,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судових витрат.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_3