АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: поновлення на роботі доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Маміної О.В. ,Трішкової І.Ю.,

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,який діє в інтересах ПАТ КБ «ПривватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського Головного Регіонального управління публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриваатБанк» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, відшкодування мотральноїх шкоди та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2010 ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він працював в Харківському регіональному управлінні публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк (далі ХРУ ПАТ КБ) «ПриватБанк» на посаді спеціаліста з координації діяльності кредитних інспекторів.

Наказом директора Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22 вересня 2010 року його було звільнено за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. З ст. 4 0 КЗпП України.

Наказом від 23 вересня 2010 року змінено дату звільнення на 23 вересня 2010 року.

Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки порушень трудового законодавства він не допускав. За сім років роботи в Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» він був занесений до списку ключових співробітників ОСОБА_4 та не мав стягнень.

Вказаними діями відповідача було порушено його право на працю та завдано моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив: поновити його на роботі в Харківському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді спеціаліста з координації діяльності кредитних інспекторів, виключити інформацію про нього з чорного списку ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути відповідно до ст. 235 КЗпП України на його користь середньомісячний дохід за весь час вимушеного прогулу з часу звільнення 23 вересня 2010 року, відшкодувати спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює в 3000 грн., а також відшкодувати понесені витрати на правову допомогу.

Відповідач, в особі свого представника, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. При цьому зазначав, що ОСОБА_2 був звільнений за п. З ст. 40 КЗпП України за систематичне порушення вимог наказів ОСОБА_4 № СП-2009-1027 від 22 грудня 2009 року «Про оптимізацію організаційної структури підрозділів задіяних в процесі обробки проблемної заборгованості» та п. 1.1 наказу СП-2009-977 від 9 грудня 2009 року «Про актуалізацію технології відпрацювання проблемних активів в частині організації кредитними інспекторами контактів з боржниками, а також системи мотивації кредитних інспекторів Департаменту «Колекторська агенція» ГО», а саме під час перевірки проблемних активів, що були закріплені за ОСОБА_2 були виявлені факти систематичного підключення до програмного комплексу «ПриватКолект» фотокарток не клієнтів (боржників), а сторонніх осіб, а саме фото вахтера, сусідів боржників та групи сторонніх людей. В березні 2010 року до позивача ОСОБА_4 вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а отже ОСОБА_3 законно звільнив його за п. З ст. 4 0 КЗпП України.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено його на посаді спеціаліста по координації діяльності кредитних інспекторів Харківського головного регіонального управління публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» в особі Харківського головного регіонального управління публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 62 275 грн. (шістдесят дві тисячі двісті сімдесят п'ять) 46 коп., на відшкодування моральної шкоди - 500 (п'ятсот) грн., витрати на юридичну допомогу в сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн., всього 63 975 (шістдесят три тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 46 коп.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «Приватбанк» в особі Харківського головного регіонального управління публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» виключити дані про ОСОБА_2 з чорного списку Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1., який діє в інтересах ПАТ КБ «ПривватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значенні у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 працював в ХРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді спеціаліста з координації діяльності кредитних інспекторів.

Наказом директора Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22 вересня 2010 року його було звільнено за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. З ст. 4 0 КЗпП України.

Наказом від 23 вересня 2010 року змінене дату звільнення на 23 вересня 2010 року.

Згідно п. З ст. 4 0 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Наказом від 12 травня 2010 року № РР./2-2010-1556 (1) «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень співробітникам Департаменту по управлінню та поверненню проблемної заборгованості за підсумкам роботи за березень 2010 року» за низькі показники в роботі по погашенню простроченої заборгованості за березень 2010 року оголошено зауваження та догани кредитним інспекторам, зазначеним в таблиці. Серед інших працівників ОСОБА_4, ОСОБА_2 цим наказом оголошено догану (а.с. 152-161).

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зміг пояснити суду за вчинення яких саме дій або невиконання певних дій без поважних причин ОСОБА_2 до нього було застосовано заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з підстав, передбачених п.З ст. 4 0 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В зв»язку з наведеним судом першої інстанції правильно зазначено, що невиконання працівником обов'язків є вчинення працівником дій, які працівник відповідно до законодавства, трудового договору, правил внутрішнього трудового розпорядку не мав права вчиняти, або, не вчинення працівником певних дій, які він на підставі зазначених актів зобов'язаний був вчинити.

Вина є невід'ємною умовою для звільнення працівника за п. З ст. 4 0 КЗпП України.

ОСОБА_2 посилається на те, що розміщував у програмному комплексі «ПриватКолект» фотокартки не клієнтів (боржників), лише в тому випадку, коли клієнти (боржники) відмовлялися від фотографування. Тому, на підтвердження проведених ним дій по поверненню заборгованості, фотографував третіх осіб: вахтера, сусідів, тощо, керуючись при цьому п. 1 наказу № СП-2009-977 від 9 грудня 2009 року. Розміщуючи вказані фотокартки до програмного комплексу «ПриватКолект», він не видавав їх за фотокартки клієнтів (боржників).

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції підтвердив, що жодним документом (інструкцією, наказом тощо) не передбачено як повинен діяти та чим керуватися працівник ОСОБА_4 в тому випадку, коли клієнти (боржники) на пропозицію інспектора Банку відмовляються від фотографування.

З огляду на вищезазначене, районний суд дійшов правильного висновку, що відмова клієнтів (боржників) від фотографування не пов'язана з виною позивача. Згода на фотографування є волевиявленням самих клієнтів (боржників), а тому примусити їх до фотографування ОСОБА_2 не міг.

За таких підстав районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_2 з підстав, передбачених п. З ст. 4 0 КЗпП України є незаконним.

Враховуючи пояснення представника відповідача ОСОБА_5 про те, що негативні дані про ОСОБА_2 внесені до чорного списку ПАТ КБ «Приватбанк» в зв'язку з його звільненням, районний суд правильно вважав за необхідне зобов'язати ОСОБА_3 виключити таку інформацію з цього списку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В зв'язку з поновленням ОСОБА_2 на роботі, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» в особі Харківського головного регіонального управління публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 вересня 2010 року по 26 травня 2011 року.

Середній заробіток визначено районним судом відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), відповідно до яких середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції неправильно визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу безпідставне та спростовується матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звільнений 23 вересня 2010 року. Таким чином, два місяці, які передували звільненню є липень 2010 року та серпень 2010 року.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2 за останні два календарні місяці заробітна плата позивача склала: за липень 2010 року - 13 198 грн. 46 коп., за серпень 2010 року - 2135 грн. 70 коп. Таким чином середня заробітна плата складає 7 667 грн. 08 коп. ((2135 грн. 70 коп. + 13198 грн. 46 коп.):2. За весь час вимушеного прогулу стягненню підлягає заробітна плата в розмірі 62 275 грн. 4 6 коп. (7667 грн. 08 коп. * 8 міс. + 938 грн. 82 коп.).

Судова колегія знаходить, що вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу правильно визначена районним судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника (абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В зв»язку з вказаним районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Тому посилання апелянта, що суд першої інстанції безпідставно стягнув суму моральної шкоди також є не обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Витрати, понесені позивачем на правову допомогу в сумі 1200 грн., сплачені адвокату ОСОБА_6 0.0. за правову допомогу (а.с. 57, 58 т. II) підлягають стягненню з відповідача. Розмір цих витрат не перевищує суму, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року „Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави".

Судом першої інстанції також правильно зазначено, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах виплат за один місяць підлягають негайному виконанню відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України.

Питання про стягнення судових витрат районний суд правильно вирішив відповідно до ст. 88 ЦПК України та стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1% від стягнутої на користь позивача заробітної плати, а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вказане судова колегія знаходить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, його рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,який діє в інтересах ПАТ КБ «ПривватБанк» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: