Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-2550/11 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Полякова О.З.

суддів : Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Винник І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним, приведення сторін у первісний стан та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку ,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним, приведення сторін у первісний стан та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26.12.2002 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_5 договір міни, відповідно до якого обміняли належну їй земельну ділянку розміром 7, 18 га на дві тони пшениці. Позивачка зазначає що зміст цієї угоди суперечить пп «б» п. 15 Прикінцевих положень Земельного Кодексу України, згідно якого з 01.01.2002 року була накладена заборона на будь-яке відчуження земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому угода є недійсною згідно положень ст.. ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати договір міни земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 26.12.2002 року недійсним. Визнати недійсним та анулювати державний акт на право власності на земельну ділянку серії АК № 840737 виданий ОСОБА_5.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2002 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір міни, відповідно до якого обміняла належну їй земельну ділянку розміром 7,18 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва на дві тони пшениці, зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори.

Розглянувши справу суд першої інстанції послався на те, що згідно до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України власники земельних часток (паїв), були не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилучені земель для суспільних потреб.

Зазначивши що норма даного положення свідчить про те, що міна земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, можлива шляхом обміну однієї земельної ділянки на іншу, оскільки зазначено, що норма закону стосується відчуження лише земельних ділянок, можливість їх міни на інше майно цією нормою не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що угода укладена між сторонами не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.. 71 ЦК УРСР в ред.. 1963 року, що діяв на момент укладання спірної угоди , загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Право на предявлення позову про визнання угоди недійсною у позивачки виникло в момент укладання цієї угоди, тобто 26.12.2002 року. До закінчення строку позовної давності щодо оспорюваної угоди, а саме 01.01.2005 року, набрав чинності новий Цивільний Кодекс України.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в ред.. 2004 року до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 01 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про визнання угодою недійсною збіг 26.12.2005 року.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду і на цих підставах відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно також відмовити ,але з інших підстав, не за пропуском строку позовної давності а за необґрунтованістю позовних вимог.

Згідно до вимог ст..48 ЦК УРСР /1963 року / який діяв на час укладання договору міни, недійсною є та угода ,що не відповідає вимогам закону.

Однак по справі відсутні підстави для застосування ст.48 ЦК УРСР.

Так Земельний Кодекс України набув чинності з 1 січня 2002 року.

Згідно до вимог ст..131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування успадкування та інших цивільно -правових угод.

Згідно до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України власники земельних часток (паїв), були не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилучені земель для суспільних потреб.

Таким чином ,Земельний Кодекс дозволяв укладати договори міни земельних ділянок /паїв /, в тому числі на інше майно.

Обмеження щодо обміну земельних ділянок були встановлені Законом України № 2059 від 06.10.2004 року.

У відповідності до ст..5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі вищенаведеного судова колегія вважає, що договір міни між сторонами на час укладання відповідав вимогам діючого законодавства і тому права позивачки порушені не були.

Таким чином , судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи ,доказам по справі дана неналежна оцінка і тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення також про відмову у задоволені позовних вимог але з інших правових підстав..

Керуючись ст. ст. 307, 309,317 колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2011 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення ,за яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним, приведення сторін у первісний стан та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: