АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Горлакова Ю.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки та відшкодування моральної шкоди

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що між нею та відповідачем ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» укладено договір поруки № 014/08-02/12766 від 24 жовтня 2006 року, відповідно до якого вона поручилась за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором № 014/115561/3101/82 від 24 жовтня 2006 року. Проте, зазначений договір було укладено проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку ОСОБА_5, тому вона звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати договір поруки укладений між нею та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» недійсним (а.с.2-3).

У червні 2010 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернулось з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 014/115561/3101/82 від 24 жовтня 2006 року за умовами якого, позивач банк, а позичальник отримала у кредит грошові кошти. Зобов'язання позичальник за вказаним договором забезпечені порукою на підставі договорів поруки, укладеними між банком та ОСОБА_2 та між банком та ОСОБА_3 У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають, тому банк просить стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 соладарно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 53330,39 грн. та судові витрати по справі (а.с.58-59).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, а позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» задоволено частково, на його користь стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 39392,47 грн., зменшивши розмір пені з 23937,92 грн. до 10000,00 грн., та судові витрати по справі (а.с.156-158).

В апеляційній скарзі (а.с.163-164) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову до неї, оскільки:

- судом не прийняті до уваги пояснення свідків, з яких вбачається наявність службової залежності ОСОБА_2 від ОСОБА_5;

- судом не вірно зазначено в рішенні, що на ОСОБА_2 здійснювався фізичний тиск замість вірного - психологічний;

- договір поруки припинився 24 жовтня 2009 року, тобто з моменту закінчення зобовязання, що передбачено і самим договором поруки;

- ст.559 ЦК України передбачено шестимісячний строк предявлення вимог по виконанню обовязків по договору поруки;

- факт відправлення з боку банку листів боржникам з вимогою погасити виниклу заборгованість за кредитним договором.

В апеляційній скарзі (а.с.167-170) ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову до неї, оскільки:

- судом не прийняті до уваги пояснення свідків, з яких вбачається наявність службової залежності ОСОБА_2 від ОСОБА_5;

- договір поруки припинився 24 жовтня 2009 року, тобто з моменту закінчення зобовязання, що передбачено і самим договором поруки;

- ст.559 ЦК України передбачено шестимісячний строк предявлення вимог по виконанню обовязків по договору поруки;

- факт відправлення з боку банку листів боржникам з вимогою погасити виниклу заборгованість за кредитним договором;

- в договорі поруки № 014/08-02/1276 від 24 жовтня 2006 року не встановлені межі відповідальності, а саме яку суму має сплатити поручитель у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, умови якого не було відомі ОСОБА_3, що суперечить вимогам ст.638 ЦК України.

В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, виконання якого було забезпечено договорами поруки, які укладено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3; у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість та ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» надіслав боржникам листи з вимогою погашення виниклої заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з банком договори поруки в забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань з повернення кредиту за кредитним договором, укладеним нею з банком.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поруки та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність з боку ОСОБА_5, як головного бухгултера, психичного тиску на ОСОБА_2, яка працювала тому ж підприємстві на посаді менеджера, а потім начальником постачання, оскільки доказів про здійснення з боку ОСОБА_5 психичного тиску на неї ОСОБА_2 суду не надала, а сама по собі посада головного бухгултера не є свідченням психичного тиску ОСОБА_5 на поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як вбачається зі справи, позичальник не є стороною в договорах поруки, укладених між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.74,75).

Доказів про те, що банку було відомо про психичний тиск ОСОБА_5 на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при укладенні ними договорів поруки та банком було використовано цю обставину в своїх інтересах, суду не надано.

Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Розмір заборгованості за кредитним договором станом на 03 червня 2010 року згідно з наданим банком розрахунком становить 53330,39 грн. (а.с.74,75).

Зазначений розрахунок та розмір заборгованості поручителями не оспорено.

Згідно з п.п.1.2.,1.4. договорів поруки, укладених банком 24 жовтня 2006 року з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поручителі відповідають перед банком по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору, в повному їх обсязі та з їх обсягом та умовами кредитного договору ознайомлені та не заперечують (а.с.74,75).

В грудні 2009 року на адресу кожного з поручителів направлено пасьмову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором та отримано почтові повідомлення про отримання ними цих вимог (а.с.77,77-оборот,78,78-оборот).

Як вбачається з п.4.1. договорів поруки, укладених з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Згідно з п.1.2. кредитного договору від 24 жовтня 2006 року кредит має бути повернутий 24 жовтня 2009 року (а.с.68-69,70).

Отже порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до п.4.1. договорів поруки припиняється після 24 жовтня 2012 року.

Таким чином на час звернення банку до суду 08 червня 2010 року з позовом до поручителів порука не припинила свою дію (а.с.58-59).

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року в оскаржуємій частині залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: