Справа № 22-ц-5581/11 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Категорія 29 16.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянувши в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову Відкрите акціонерне товариство «Європейський банк розвитку та заощаджень» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

Встановила:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, посилаючись на те, що на забезпечення виконання умов Договору № 059-02 від 31 березня 2003 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Європейський банк розвитку та заощаджень" (далі по тексту Банк) та ОСОБА_2 про відкриття поновлювальної кредитної лінії на загальну суму 250 000 доларів США строком користування до 29 грудня 2003 року, вона 29 серпня 2003 року передала в заставу Банку належне їй на праві приватної власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, про що було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Тим самим вона виступила одним з поручителів ОСОБА_2

03 вересня 2003 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди, умовами яких було відкриття Банком поновлювальної кредитної лінії ОСОБА_2 на загальну суму 200000 доларів США та 40000 Євро строком користування до 1 березня 2004 року. 24 вересня 2003 року додатковою угодою внесено зміни до Договору, а саме відкрито поновлювальну кредитну лінію на загальну суму 220000 доларів США та 25000 Євро. Додатковою угодою від 26 грудня 2003 року погашення заборгованості по кредитній лінії було продовжено до 24 грудня 2004 року. 21 грудня 2004 року договором про внесення змін та доповнень погашення заборгованості по кредитній лінії ОСОБА_2 продовжено до 22 лютого 2005 року. 27 грудня 2004 року між Банком та нею укладено додаткову угоду до договору застави та Договір поруки до Договору про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31 березня 2003 року, згідно яких ОСОБА_2 зобов'язався повернути отримані кошти в строк до 22 лютого 2005 року. В зв"язку з тим, що в строк до 22 лютого 2005 року ОСОБА_2 з Банком не розрахувався, 1 червня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в рахунок задоволення вимог Банку було вчинено виконавчий напис про звернення на заставлене майно, а саме квартиру АДРЕСА_2.

25 червня 2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з неї 296458 грн. 52 коп. боргу на користь Банку.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем 6 липня 2005 року накладено арешт на все майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, а 2 вересня 2005 року проведено опис квартири з метою її подальшої реалізації на прилюдних торгах в рахунок забезпечення вимог Банку. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 в порушення умов ст. 509 ЦК України не збирався сплачувати залишок заборгованості за користування кредитною лінією, а також те, що вже був проведений опис її квартири, в зв"язку з чим вона могла бути продана з прилюдних торгів за значно нижчою ціною від її ринкової вартості, 2 листопада 2005 року вона здійснила повне погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком по кредиту, процентам, пені, заборгованості за нарахованими доходами, комісії за обслуговування кредитної лінії, відшкодовано державне мито за позовом банку, а також послуги нотаріуса на загальну суму 342 225 грн. 67 коп.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов"язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов"язанні, в тому числі ті, що забезпечували його виконання. В результаті чого у ОСОБА_2 після сплати поручителем коштів на користь Банку виник обов"язок повернути їй, яка поручителю. Понесені нею матеріальні збитки на загальну суму 342 225 грн. 67 коп., що підтверджується квитанціями.

10 вересня 2008 року нею направлено лист на адресу ОСОБА_2, в якому вона просила відшкодувати понесені нею витрати по зобов"язанню ОСОБА_2

Крім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй було завдано і моральну шкоду.

ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 понесені нею матеріальні збитки на загальну суму 342 225 грн. 67 коп. та компенсувати заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 39 240 грн., а всього стягнути 381 465 грн. 67 коп.

У лютому 2011 року ОСОБА_3 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені матеріальні збитки на загальну суму 528 454 грн. 23 коп. та заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 39 240 грн., виходячи з того, що змінився офіційний курс гривні до іноземних валют, а саме 100 Євро еквівалентно станом на 10 лютого 2011 року 1083 грн. 98 коп., а 100 доларів США еквівалентно 794 грн. ЗО коп., а всього просила стягнути з відповідача 567 694 грн. 23 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 528 454,23 грн., понесені судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що суд не повно встановив обставини справи, оскільки не дав оцінки тому, що відповідач самостійно провів всі розрахунки по наявним в нього борговим зобов'язання перед Банком по Договору про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31.03.2003 року . Дана обставина стверджується наявними в матеріалах кредитної справи № 059-02 від 31.03.2003 року платіжними документами, що свідчить про погашення ОСОБА_2 своїх грошових зобов'язань, які він просив витребувати в порядку забезпечення доказів по даній цивільній справі.

Виходячи з вищевикладеного, дії банківської установи щодо стягнення з ОСОБА_3 через виконавче провадження заборгованості по кредитному договору № 059-02 від 31.03.2003 року повторно як з поручителя по Договору поруки від 27 грудня 2004 року, слід розцінювати як недобросовісну поведінку банка щодо своїх клієнтів.

За таких обставин позивачка повинна була пред'являти свої вимоги щодо безпідставно сплачених коштів банківській установі саме до ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень», а ОСОБА_2 повинен виступати по даній справі - третьою особою.

Оскільки у відповідності до ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_3 не довела не виконання зобовязань ОСОБА_2 по кредитному договору як неналежним позичальником, тому застосовувати вимоги на які вона посилається в своїй позовній заяві неможливо.

З викладених вище обставин відповідач вважав, що даний позов необхідно пред»являти не до нього, а до Банку, як до особи, яка подвійно отримала кошти по сплаті за Договором про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31.03.2003 року

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що 31 березня 2003 року між ТОВ „Комерційний банк „Стоїк" та ОСОБА_2 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 059-02, відповідно до умов п. 1.1. якого Банк відкриває Позичальнику ОСОБА_2 відкличну, поновлювальну кредитну лінію на загальну суму 250000 доларів СІША, а Позичальник зобов'язується здійснювати погашення отриманих в рахунок кредитної лінії коштів та сплачувати відсотки за їх користування в строки та в сумах, відповідно до умов чинного договору.

Згідно умов п. 1 Договору застави від 29 серпня 2003 року, укладеного між ТОВ „Європейський банк розвитку та заощаджень"(правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Стоік» згідно з Договором про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31 березня 2003 року заставодержатель видав ОСОБА_2 кошти в розмірі, 250 000 доларів США строком користування до 29 грудня 2003 року. Згаданий договір та всі додаткові угоди до нього, які будуть укладені між ТОВ „Європейський банк розвитку та заощаджень" та ОСОБА_2 в майбутньому і які будуть невід"ємною частиною цього договору, надалі іменуються „Основне зобов"язання".

На забезпечення виконання Основного зобов"язання Заставодавець ОСОБА_3 передає в заставу Заставодержателю ТОВ „Європейський банк розвитку та заощаджень" належне йому на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_3, що в м. Києві.

Відповідно до умов п. 5 даного Договору даним договором забезпечується виконання зобов'язань Заставодавця по поверненню Заставодержателю суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені, іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання. Згідно умов п. 13 Даного Договору застави заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо на день, визначений кредитним договором або додатковими угодами до нього, Заставодавець не поверне заставодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням, в тому числі у випадку одноразового порушення строків внесення плати за користування коштами (процентів) більше 7 днів. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або на підставі рішення суду. Реалізація предмету застави, на котрий звернено стягнення, здійснюється у відповідності зі ст. ст. 20,21 Закону України „Про заставу".

03 вересня 2003 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди, умовами яких було відкриття Банком поновлювальної кредитної лінії ОСОБА_2 на загальну суму 200000 доларів США та 40000 Євро строком користування до 1 березня 2004 року. 24 вересня 2003 року додатковою угодою внесено зміни до Договору, а саме відкрито поновлювальну кредитну лінію на загальну суму 220000 доларів США та 25000 Євро. Додатковою угодою від 26 грудня 2003 року погашення заборгованості по кредитній лінії було продовжено до 24 грудня 2004 року. 21 грудня 2004 року договором про внесення змін та доповнень погашення заборгованості по кредитній лінії ОСОБА_2 продовжено до 22 лютого 2005 року.

27 грудня 2004 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору застави та Договір поруки до Договору про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31 березня 2003 року, згідно яких ОСОБА_2 зобов'язався повернути отримані кошти в строк до 22 лютого 2005 року.

Відповідно до умов п. 1 Договору поруки від 27 грудня 2004 року вона як Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором у повному обсязі (сума кредиту, сума процентів, сума неустойки, сума штрафних санкцій, сума причинених збитків) за виконання (або неналежне виконання) ОСОБА_2 всіх зобов'язань за Договором про відкриття кредитної лінії № 059-02 від 31 березня 2003 року, включаючи всі додаткові угоди/договори про внесення змін у визначені Кредитним договором строки.

Відповідно до умов п. 2 Договору поруки за умовами Кредитного договору Кредитор відкрив Позичальнику відкличну, поновлювальну кредитну лінію в сумі 220000 доларів США та 25000 Євро, а Позичальник зобов'язався повернути отримані кошти в строк до 22 лютого 2005 року та сплатити проценти за користування кредитом, виходячи із процентної ставки 18% річних.

Згідно умов п. п. З, 4 Договору поруки у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником зобов'язань за кредитним договором Поручитель та Позичальник несуть відповідальність перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов'язується сплатити Кредитору всю суму заборгованості Позичальника за кредитним договором (сума кредиту, сума процентів, сума неустойки, сума штрафних санкцій, пені в т. ч. відшкодування витрат по зверненню стягнення) негайно після отримання повідомлення від Кредитора (але в будь-якому випадку не пізніше двох робочих днів) шляхом внесення готівки чи безготівковим перерахуванням на рахунок Кредитора, зазначений в повідомленні.

У зв"язку з тим, що в строк до 22 лютого 2005 року ОСОБА_2 з Банком не розрахувався, 1 червня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу в рахунок задоволення вимог Банку було вчинено виконавчий напис про звернення на заставлене майно, а саме квартиру АДРЕСА_4, що належить на праві власності ОСОБА_3 За рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна-квартира АДРЕСА_5 нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Європейський банк розвитку та заощаджень" у розмірі 296458 грн. 52 коп.

25 червня 2005 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 296458 грн. 52 коп. боргу на користь Банку.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем 6 липня 2005 року накладено арешт на все майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, а 2 вересня 2005 року проведено опис квартири з метою її подальшої реалізації на прилюдних торгах в рахунок забезпечення вимог Банку.

2 листопада 2005 року ОСОБА_3 здійснила повне погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком по кредиту, процентам, пені, заборгованості за нарахованими доходами, комісії за обслуговування кредитної лінії, відшкодовано державне мито за позовом банку, а також послуги нотаріуса на загальну суму 342 225 грн. 67 коп.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 понесених ОСОБА_3 витрат по сплаті заборгованості ОСОБА_2 перед банком , суд першої інстанції виходив з вимог ст. 556 ЦК України відповідно до якої, після виконання поручителем зобов"язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов"язок боржника. До поручителя, який виконав зобов"язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов"язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

З врахуванням встановлених обставин, які мають значення для справи, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що оскільки відповідач ОСОБА_5 не повернув добровільно ОСОБА_3 коштів, остання має право у судовому порядку стягнути ці кошти з боржника.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, як мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь справі, виникає спір.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджував, що у нього не було боргу перед банком по поверненню кредиту. Разом з тим, він не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази.

Заявляючи клопотання про витребування судом у ТОВ «Європейський банк розвитку та заощаджень» кредитної справи, відповідач не вказав у зв»язку з чим він не має можливості самостійно отримати у Банка необхідні йому для пред»явлення до суду документи.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_2 із запитом до Банку про видачу копії необхідних документів із кредитної справи та відмови Банку у видачі цих документів.

Таким чином, відповідач недобросовісно користується наданими йому процесуальним законом правами і перекладає на суд свої обов»язки по збиранню доказів, які доводять його заперечення проти позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача проти позову, які полягали в тому, що позивач мала звертатись з таким позовом до Банку , який безпідставно отримав кошти від ОСОБА_3 за кредитними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_2, а не до ОСОБА_2 Банк пред»явив претензію ОСОБА_3 щодо виконання нею взятих на себе зобов»язань. Нотаріус, який вчиняв виконавчий напис, перевіряв наявність заборгованості ОСОБА_2 перед Банком. ОСОБА_3 виконала взяті на себе зобов»язання за договорами застави та поруки. Будь-яких підстав вважати, що Банк безпідставно пред»явив до ОСОБА_6 вимоги про повернення кредиту у суду не було.

Твердження відповідача про те, що саме позивач мала доводити наявність у ОСОБА_2 заборгованості перед Банком є помилковими, оскільки позивач мала довести лише погашення нею заборгованості боржника як поручителя на вимогу Банку. І ці докази вона суду надала.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню буз змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді