Справа № 22-ц-1509/11 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С.
Категорія - 20 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Курій Н.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Мацея М.М.,

за секретаря Колодки М.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відділу державної реєстрації Дрогобицького району Львівської області, товариства з обмеженою відповідальністю Карпати-22про визнання недійсним договорів купівлі-продажу корпоративних прав,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відділу державної реєстрації Дрогобицького району Львівської області, товариства з обмеженою відповідальністю Карпати-22про визнання недійсним договорів купівлі-продажу корпоративних прав

Не погодившись із прийнятим судом по справі рішенням, та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, що привело до неправильного вирішення спору по суті.

Зокрема, апелянт зазначає, що районний суд при розгляді справи не прийняв до уваги заяву відповідача ОСОБА_3 про визнання позову з мотивів, зазначених позивачкою ОСОБА_2 у своїй позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції доводи скарги підтримала.

Представники відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5, заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та представники третіх осіб до апеляційного суду не з'явились та про причини своєї неявки не повідомили, про день і час слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа з повісткою про розгляд справи (а.с.167-172).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 1, 4 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, право на звернення до суду за

захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню.

Господарський суд Львівської області, відкривши провадження за аналогічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу корпоративних прав, припинив його ухвалою від 14.06.2010р., оскільки встановив, що позовні вимоги спрямовані виключно на захист порушеного, на думку позивачів, права власності на частку у статутному фонді (капіталі) товариства, а не на захист будь-яких корпоративних прав.

22.10.2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить ухвалити рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009р., укладених між нею та ОСОБА_3 про продаж останньому 15 % статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 2475 грн., ОСОБА_7 про продаж 25 % статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 4125 грн., ОСОБА_6 про продаж 25% статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 4125 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її чоловік - ОСОБА_3, маючи на меті розлучитись з нею, користуючись тяжкими для неї обставинами в частині виявленої хвороби дитини, переконав її продати частки у товаристві, мотивуючи це тим, що він особисто зароблятиме засоби для існування сім'ї, а вона зможе вільний час приділяти синові та спонукав до укладення правочинів щодо відчуження на вкрай невигідних для неї умовах корпоративних прав в ТзОВ Карпати -22.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В частині відмови в позові ОСОБА_2 щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009 р., укладених між нею та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про продаж останнім по 25 % статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 4125 грн., то з таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки в цій частині рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Що стосується рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_2 щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009 р., укладених між нею та ОСОБА_3 про продаж останньому 15 % статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 2475 грн., то в цій частині колегія суддів з висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду Про судову практику в справах про визнання правочинів недійснимивід 06.11.2009р. за №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, означених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Стаття 174 ЦПК України, передбачає, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Частина 4 зазначеної вище статті стверджує, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не беручи до уваги заяву ОСОБА_3 про визнання позову та існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги (подану у судовому засіданні 24.12.2010 року представником ОСОБА_5В.), та в подальшому визнання позову його повноважним представником ОСОБА_9 (який діяв на підставі довіреності від 29.11.2010 р.), виходив з того, що стадія процесу, під час якої відповідач міг визнати позов - до початку судового розгляду - минула й, крім того, визнанням позову одним з відповідачів зачіпаються інтереси інших осіб.

Однак, свого висновку суд не мотивував, та помилково, за умови укладення окремих трьох договорів купівлі-продажу відповідних відсотків статутного капіталу ТзОВ Карпати-22між позивачем та кожним із відповідачів, відмовив в частині позову щодо укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Оскільки визнання позову відповідачем це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем й таке право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності, колегія суддів доходить висновку, що в цій частині, а саме, в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі (корпоративних прав), укладеного між ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги позивачки слід задовольнити.

При цьому, колегія суддів ураховує, що заяву про визнання позову від 20.12.2010р. підписав відповідач ОСОБА_3, і вона була передана суду першої інстанції його уповноваженим представником ОСОБА_5, що діяв на підставі доручення від 25.01.2010р.(а.с. 67).

Означена заява ніким (ні відповідачем ОСОБА_3, ні його уповноваженими представниками) не відкликалась, більше того, в рішенні суду зазначено, що в подальшому представник ОСОБА_3 ОСОБА_9, що діяв на підставі довіреності від 29.11.2010р. в судовому засіданні позов визнав ( а визнати позов може відповідач або його уповноважений представник).

В поданому запереченні на апеляційну скаргу уповноваженим представником ОСОБА_3- ОСОБА_4 жодної інформації про відкликання заяви про визнання позову ОСОБА_3 не міститься, а загальне заперечення доводів апеляційної скарги не дає підстав колегії суддів не брати до уваги заяву ОСОБА_3 про визнання позову, підтверджену в подальшому його представником.

З огляду на мотиви наведені вище, з урахуванням зазначених норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2010 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж ОСОБА_3 15% статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 2475 грн.

Також, ураховуючи, що в оспорюваному договорі, укладеному між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 16.10.2009р. зазначено, що оплату ОСОБА_2 отримала до підписання договору й у позовних вимогах позивач просить застосувати лише реституцію, колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2475грн. - вартість 15% у статутному капіталі.

Керуючись ст. 64 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 10, 60, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2010 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ Карпати-22від 16.10.2009р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про продаж ОСОБА_3 15% статутного капіталу ТзОВ Карпати-22за ціною 2475 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2475 (дві тисячі чотириста сімдесят пять) грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: