АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/477/11 Справа № 22ц-5568/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2011 року м. Дніпропетровськ 23 червня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

28.11.2008 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.04.2005 року, відповідно до письмової розписки, відповідач взяв у нього у борг 5000,0 дол. США на строк до 31.10.2005 року та зобов»язався щомісячно сплачувати 2% від суми займу, що складає 100,0 дол. США. Без оформлення розписок відповідач також взяв в борг у нього, позивача, 03.10.2005 року 1900,0 дол. США і 01.01.2006 року 220,0 дол. США. У зв»язку з тим, що відповідач гроші не повернув, позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_7 на свою користь отримані у борг гроші з урахуванням процентів та індексу інфляції на загальну суму 181080,0 грн., моральну шкоду, судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25.04.2005 року між сторонами укладено договір займу, згідно якого відповідач отримав у борг від позивача 5000,0 дол. США на строк до 31.10.2005 року та зобов»язався щомісячно сплачувати 2% від суми займу, що складає 100,0 дол. США, що стверджується відповідною письмовою розпискою відповідача (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюють договором.

Пунктом 5 розділу УШ «Прикінцевих положень» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом.

Відповідно до положень зазначеного закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п. 6 ст.4 закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами суб»єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги ненадання відповідачем будь-яких доказів повного або часткового виконання умов зазначеного договору займу від 25.04.2005 року, відсутність правових підстав для стягнення процентів за користування сумою займу, колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума еквівалентна 5000,0 дол. США, тобто 39865,5 грн., виходячи із відповідного курсу валют, встановленого НБУ на час винесення даного рішення, у розмірі 7,9731; вимоги позивача щодо стягнення процентів за вказаним вище договором задоволенню не підлягають.

Колегія дійшла висновку, що, відповідно до ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України, наявні поважні причини пропуску позивачем трирічного строку позовної давності та підстави для захисту порушеного права позивача, оскільки строк повернення боргу за вказаним вище договором було визначено сторонами до 31.10.2005 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 28.11.2008 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті на а.с. 9; також встановлено, що у межах трирічного строку позовної давності позивач звертався з аналогічним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, але ухвалою судді цього суду від 28.10.2008 року позовну заяву було повернуто у зв»язку з порушенням підсудності (а.с. 96).

Зважаючи на відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, індексації заборгованості у зв»язку з інфляцією та процентів, відсутність доказів укладення між сторонами договорів займу за якими відповідачу було надано 03.10.2005 року 1900,0 дол. США і 01.01.2006 року 220,0 дол. США без оформлення розписки, колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 600,0 грн.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 борг у сумі 39865,5 грн. та судові витрати у розмірі 600,0 грн, а всього - 40465 (сорок тисяч чотириста шістдесят п»ять) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді