АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (1У ) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Алісовій Т.С.,

за участю: представника відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 10 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, (надалі- ВАТ «КЗРК»), третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ( надалі- Відділення Фонду), про відшкодування шкоди.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював з 1979 року гірничим майстром ш. Леніна ВО «Кривбасруда» нині ВАТ «КЗРК». 20 січня 1992 року позивачу первинно було встановлено 70% втрати працездатності.

У звязку із тим що позивач вважає, що ВАТ «КЗРК» невірно йому застосовував коефіцієнти підвищення страхових виплат, деякі взагалі не застосовувались за період з 1992 року по 2001 рік, просив суд визнати, що розмір втраченого заробітку розрахований ВАТ «КЗРК» станом на 01.04.2001 року в сумі 57.01 грн. невірний. Зобовязати ВАТ «КЗРК» надати Відділенню Фонду довідку-розрахунок суми відшкодування шкоди здоровю станом на 01.04.2001 року, де щомісячна сума відшкодування шкоди становитиме 357.84 грн..

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 10 червня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано, що розмір втраченого заробітку, розрахований ВАТ «КЗРК» станом на 01 квітня 2001 року в сумі 57,01 грн., невірний.

Зобовязано ВАТ «КЗРК» надати Відділенню Фонду довідку розрахунок суми відшкодування шкоди здоровю ОСОБА_3 станом на 01.04.2001 року, із зазначенням щомісячної суми відшкодування шкоди 357,84 грн. Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення по справі.

Зокрема: судом при застосуванні коефіцієнтів підвищення страхових виплат не перевірено, чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству. Суд не врахував положення п. 3.7.2 Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затверджених Постановою Правління ФСС НВ України №83 зі змінами та доповненнями; невірно стягнув на користь позивача загальну недоплату за період, що перевищує трирічний строк. Суд неправильно застосував п.28 Правил відшкодування шкоди…, не дав належної правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів за оспорюваний період. Також, судом першої інстанції не враховано, що адміністрацією ВАТ КЗРК позивачу своєчасно призначені та правильно виплачувалися щомісячні платежі у рахунок відшкодування шкоди здоровю. Судом не взято до уваги, що вимоги позивача щодо застосування коефіцієнтів : 2,0 з 01.07.1994 року, 2.5 з 01.01.1996 року, 1,3 з 01.01.1998 року, 1,265 з 01.07.1999 року, 1,226 з 01.01.2000 року та 1,217 з 01.05.2000 року не ґрунтуються на законі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та сторонами не оспорюється, що позивач працював на шахті ім. Леніна ВО «Кривбасруда» помічником бурильника, гірничим майстром.

Згідно висновку МСЕК від 20.01.1992 року позивачу було встановлено 70% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 04.02.1999 року встановлено 30% втрати професійної працездатності, який в подальшому не змінився. Висновком МСЕК від 09.01.2008 року встановлено 30% втрати професійної працездатності.

Згідно довідки від 01.04.2001 року, позивачу для розрахунку сум відшкодування шкоди взятий середній заробіток за січень-квітень 1992 року в сумі 10545крб., які в подальшому коригувалися на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів, запроваджених на підприємстві, а саме: з 01 липня 1992 р - 1,25; з 01 листопада 1992 р. - 1,75; з 01 січня 1993 р. - 1,33; з 01 березня 1993 р. - 1,5; з 01 червня 1993 р. - 1,97; з 01 вересня 1993 р. - 2,94; з 01 листопада 1993 р. - 2,1; з 01 грудня 1993 р. - 3,0; з 01 жовтня 1994 р. - 2,0; з 01 лютого 1995 р. - 3,0; з 01 січня 1996 р. - 1,25; з 01 липня 1999 р. - 1,15; з 01 січня 2000 р. 1,1; з 01 травня 2000 р. 1,193.

Станом на 01 квітня 2001 року позивач отримував страхові виплати у розмірі 57 грн. 01 коп..

Задовольняючи позов про зобовязання надати довідку з новим розрахунком відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що адміністрацією ВАТ «КЗРК» невірно коригувалися суми відшкодування шкоди, у звязку з чим відповідач передав до Відділення Фонду довідку станом на 01 квітня 2001 року з невірним розрахунком суми відшкодування шкоди.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна виходячи із наступного.

Як убачається з позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_4 з позовом до суду стало те, що з 01.07.1994 року підприємство ВАТ «КЗРК на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 449 збільшило тарифні ставки та посадові оклади в 2,0 рази, позивачу ж перерахунок відшкодування втраченого заробітку проведено не було.

З 01.01.1996 року, згідно спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 1/6 від 26.01.1996 року, збільшено у 2,5 рази тарифні ставки та посадові оклади, проте перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу проведено на коефіцієнт 1,25 згідно вказаної постанови.

З 01 червня 1997 року, відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 3/91/06 від 21.05.1997 року, тарифні ставки та посадові оклади були збільшені у 1,25 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу не здійснювався.

З 01 січня 1998 року, відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997 року № 6/195 «Про перегляд структури заробітної плати», тарифні ставки були збільшені в 1,3 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу не здійснювався.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність перерахунку призначених позивачеві підприємством сум відшкодування шкоди, за період з 01 липня 1994 року по 01 квітня 2001 року на коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів): 1.25; 2.55;1.33;1.5;1.97;2.94;2.1;3.0;2.0;2.0;3.0;2.5;1.25;1.3, при цьому не звернув уваги на доводи представника відповідача про те, що після введення договірної заробітної плати ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві фактично не проводилось у звязку з тим, що при підвищенні тарифних ставок змінювалася структура заробітної плати.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону праці», пп. 4, 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року зі змінами та доповненнями, які діяли на момент виниклих правовідносин (надалі Правил), відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров'я, складається з виплати втраченого заробітку (або відповідно його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності та інших виплат.

Відповідно до п. 28 Правил в редакції від 18.07.1994 року, що діяла до 03.10.1997 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводилось у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сімї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, заробітної плати відповідно до колективного договору.

При зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), не передбачено підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок, що витікає з положень нормативно-правових актів, діючих на час виникнення спірних правовідносин, якими визначено порядок нарахування та перерахунку сум відшкодування шкоди працівникові у звязку із ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Отже, госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей, самостійно визначали зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження.

З 01 липня 1994 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 449 збільшило тарифні ставки та посадові оклади в 2,0 рази, позивачу ж перерахунок щомісячних сум відшкодування шкоди не проводилось, у звязку з тим, що заробітна пата не збільшилася.

З 01.01.1996 року на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 1/6 від 26.01.1996 року, тарифні ставки і оклади працівникам було збільшено в 2,5 рази, в той час як реальний ріст заробітної плати відбувся на коефіцієнт 1,25, який і був застосований підприємством до сум відшкодування шкоди позивача з 01.01.1996 року.

Відповідно до спільної Постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 21.05.1997 року № 3/91/06, на підприємстві з 01.06.1997 року тарифні ставки були збільшені у 1,25 рази без збільшення заробітної плати працюючих, а з 01 січня 1998 року відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997 року № 6/195 «Про перегляд структури заробітної плати» тарифні ставки були збільшені в 1,3 рази, також без збільшення заробітної плати працюючих.

За оспорюваний період з 01 липня 1994 року по 01 квітня 2001р. підприємство перерахувало суми відшкодування шкоди позивачу на коефіцієнти фактичного збільшення заробітної плати, а саме: з 01 липня 1992 р - 1,25 на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 126.07.1992 року № 14/12; з 01 листопада 1992 р. - 1,75 на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 09.12.1992 року № 23/20; з 01 січня 1993 р. - 1,33 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 року № 46; з 01 березня 1993 р. - 1,5 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.1993 року № 102та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 17.03.1993 року № 3/3; з 01 червня 1993 р. - 1,97 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.06.1993 року № 393 та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 17.02.1993 року № 13/9; з 01 вересня 1993 р. - 2,94 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1993 року та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 28.09.1993 року № 17/12/42; з 01 листопада 1993 р. - 2,1 на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 30.10.1993 року № 21/16/45; з 01 грудня 1993 р. - 3,0 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.1993 року № 974 та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 24.12.1993 року № 24/19/48; з 01 жовтня 1994 р. - 2,0 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.1994 року № 720 та наказу від 02.11.1994 року № 153; з 01 лютого 1995 р. - 3,0 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 102 та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 27.02.1995 року № 2/24/7; з 01 січня 1996 р. - 1,25 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року та спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 26.01.1996 року № 1/6; з 01 липня 1999 р. - 1,15 на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкового комітету від 27.10.1999 року № 17/17/8 та наказу від 05.11.1999 року « 265; з 01 січня 2000 р. 1,1 на підставі наказу від 27.03.2000 року № 59; з 01 травня 2000 р. 1,193 на підставі наказу від 04.08.2000 року № 229, з що не суперечать закону, оскільки заробітна плата на підприємстві, у тому числі за професією позивача збільшилася саме на них.

На момент передачі особової справи позивача до Відділення Фонду сума страхової виплати склала 57.01грн. і була перерахована Відділенням Фонду відповідно на коефіцієнти - 1,193 з 01.03.2002 року; 1,182- з 01.03.2003 року; 1,152 з 01.03.2004 року; 1,238 з 01.03.2005 року; 1,203 з 01.03.2006 року; 1.183- з 01.03.2007 року; 1.125- з 01.03.2008 року; що не суперечать закону.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного підвищення заробітної плати за оспорюваний період, що протирічить положенню ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для перерахунку суми відшкодування шкоди позивачеві у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01 липня 1994 року відсутні.

Беручи до уваги, що на час передачі особової справи до Відділення Фонду ВАТ «КЗРК» правильно визначило розмір щомісячних сум відшкодування шкоди, у суду першої інстанції не було підстав для перерахунку страхових виплат, та зобовязання відповідача надати Відділенню Фонду нову довідку про розрахунок суми відшкодування шкоди у розмірі 357 грн. 84 коп., станом на 01 квітня 2001 року.

У звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ч.1 п. 3 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.В. Карнаух

ОСОБА_5