Справа № 22-ц-14/2011
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Бойчука І.В., Шишка А.І.,

секретаря Довжинської Н.Б.,

з участю: представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до гаражно-будівельного кооперативу № 24, треті особи Територіальна державна інспекція праці в Івано-Франківській області, управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, про порушення трудового законодавства,

за апеляційною скаргою голови правління ГБК № 24 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до гаражно-будівельного кооперативу № 24 міста Івано-Франківська про порушення відповідачем трудового законодавства. Позов мотивовано тим, що він, позивач, працював на посаді охоронця в ГБК № 24 з 01 жовтня 2004 року. Наказом голови правління № 106 від 12 червня 2009 року його було звільнено з роботи за втрату довіря по ч.2 ст.41 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, поскільки відсутні підстави для звільнення його з роботи за вказаною статтею. В звязку з цим, просив поновити його на роботі, стягнути середньомісячний заробіток за вимушений прогул, провести доплату до його заробітку до розміру мінімальної зарплати за час роботи в кооперативі та інші доплати згідно трудового законодавства. Незаконним звільненням йому також заподіяно матеріальної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн., та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., оскільки, внаслідок переживань і стресів він втратив здоровя.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-14/2011р. Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.

Категорія 52 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді охоронця гаражно-будівельного кооперативу № 24 з 12 червня 2009 року. Стягнуто з гаражно-будівельного кооперативу № 24 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11546 грн. 53 коп. та 1000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Також зобовязано відповідача ГБК № 24 провести ОСОБА_4 доплату до мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 жовтня 2004 року, окрім жовтня 2007 року та липня 2008 року, з врахуванням сплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави 140 грн. 96 коп. державного мита. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 888 грн. допущено до негайного виконання.

На дане рішення голова правління ГБК № 24 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вказуючи на його незаконність через неповне зясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Вважає, що суд порушив ст.10 ЦПК України, оскільки прийняв рішення однобоко, за відсутності в судовому засіданні представника відповідача, що позбавило останнього можливості подати докази на спростування позовних вимог позивача ОСОБА_4 Зокрема зазначає, що за час роботи в кооперативі з 01 жовтня 2004 року по 12 червня 2009 року ОСОБА_4 допускав крадіжки матеріальних цінностей в ГБК № 24, за що неодноразово притягався як до дисциплінарної, так і до адміністративної відповідальності, що підтверджується долученими до скарги фотокопіями документів. Крім того, ГБК № 24 звертався в Івано-Франківський міський відділ міліції щодо вжиття заходів до ОСОБА_4 і останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення протиправного проступку. Тому вважає, що відповідно до пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», правління ГБК № 24 правомірно і підставно звільнило ОСОБА_4 із займаної посади. В звязку з цим, просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обємі.

В судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги з вище наведених мотивів та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважає її безпідставною, а рішення -законним і обґрунтованим, яке просив залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Інші сторони по справі в судове засідання не прибули, хоча належно повідомлені про розгляд справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представників апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали скаргу, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_4, обговоривши доводи і мотиви скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_4 працював у відповідача на посаді охоронця гаражно-будівельного кооперативу № 24 міста Івано-Франківська з 01 жовтня 2004 року (а.с.39). 12 червня 2009 року наказом № 106 голови правління ГБК № 24 його звільнено з роботи за ст.41, ч.2 КЗпП України «втрата довіря» (а.с.6).

Згідно листа-відповіді Територіальної державної інспекції праці в Івано-Франківській області від 18.09.2008 року (а.с.32-34) слідує, що позивача ОСОБА_4 було прийнято на роботу в ГБК № 24 охоронцем на основі трудової угоди, однак, трудова угода відсутня. За період роботи позивача в кооперативі заробітна плата виплачувалась йому в меншому розмірі, ніж розмір мінімальної заробітної плати, гарантований державою, за винятком жовтня місяця 2007 року і липня місяця 2008 року, де пропорційно відпрацьованому часу дотримано мінімального розміру заробітної плати.

Також судом першої інстанції було встановлено, що позивач працював на посаді охоронця і договору про матеріальну відповідальність з ним не укладалось, грошові або товарні цінності він не обслуговував. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ГБК № 24 ОСОБА_2 надав суду договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного 27 грудня 2006 року між головою правління ГБК № 24 та позивачем ОСОБА_4 Про те колегія суддів вважає, що така угода не може братись до уваги, поскільки укладена з працівником, який не відноситься до працівників, з якими можна укладати такі угоди.

За таких обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача з посади охоронця за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, поскільки, були відсутні підстави для звільнення охоронця кооперативу за цією статтею. Тому суд правомірно задовольнив частково позовні вимоги, поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за вимушений прогул і зобовязав відповідача- ГБК № 24 провести доплату до мінімальної заробітної плати працівнику, вірно визначивши розмір таких виплат.

Правильним є висновок суду про часткове стягнення з відповідача-ГБК № 24 на користь позивача і завданої моральної шкоди в звязку з незаконним звільненням з роботи, відповідно до норм ст.237-1 КЗпП України, обґрунтовано встановивши розмір такої в сумі 1000 грн.

Твердження апелянта про те, що судом не враховано всіх обставин по справі, що призвело до порушення норм матеріального права та неправильного вирішення справи, - є безпідставними і голослівними, які заперечуються матеріалами справи, а тому не можуть бути взяті до уваги колегією суддів.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи та дано їм вірну юридичну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості постановленого судом рішення, підстав для скасування якого колегія cуддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу голови правління гаражно-будівельного кооперативу № 24 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.