АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 34(4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.

суддів БАРИЛЬСЬКОЇ А.П., КАРНАУХ В.В,

при секретарі Чубіній А.В.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила, та просила стягнути з відповідача 6752 грн. 34 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. компенсації моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 березня 2005 року з вини відповідача ОСОБА_4 На обґрунтування позову зазначено, що відповідач під час керування належним їй автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер 598 52 АН, допустила зіткнення з її автомобілем «Деу-Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого автомобілю завдано механічних пошкоджень, а їй моральну шкоду. На відновлення автомобіля нею було витрачено 4763грн.60коп. Крім того, вона понесла додаткові витрати по оплаті: авто-товарознавчого дослідження - в сумі 150грн., поштових телеграм по запрошенню відповідача на місце проведення авто-товарознавчого дослідження та на судове засідання - в сумі 7грн.09коп. і 2грн.75коп., а також по запрошенню на судове засідання експерта ОСОБА_5 у сумі 4грн.70коп.; довіреності на право представлення її інтересів у суді - в сумі 60грн.; авто-технічної експертизи №1953/07 у сумі 901грн.44коп., комісійного збору в сумі 9грн.10коп.; попередніх витрат, повязаних з викликом експерта в судове засідання у загальній сумі 294грн.16коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2009 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На її думку, суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки нею надано достатньо доказів на їх підтвердження та по справі проведено авто-технічну експертизу для встановлення ступеню провини водіїв-учасників дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, факт не оскарження відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду і є доказом вини ОСОБА_4

У запереченнях відповідач ОСОБА_4 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає її безпідставною.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2005 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-21063», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4, а також автомобіля «Деу-Нубіра», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_2

Протокол №624296 від 11.03.2005р. про адміністративне правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність згідно ст..124 КУпАП, складено відносно відповідача ОСОБА_4

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2005 року справу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку із спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 126).

Згідно довідки ДАІ Саксаганського району УМВС України в Дніпропетровській області внаслідок ДТП транспортний засіб, належний ОСОБА_2, отримав наступні механічні пошкодження: деформація: переднього капоту, передньої панелі, переднього лівого крила; розбито: передній бампер з лівої сторони; передня блок-фара; передня ліва протитуманна фара (а.с. 6).

Згідно висновку спеціаліста-автотоварознавця №021 від 21 березня 2005 року сума матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Деу- Нубіра», реєстраційний номер НОМЕР_3, з урахуванням експлуатації, складає 3456грн.40коп.(а.с. 15-31).

Із документів, наданих позивачем, убачається, що ОСОБА_2 витратила на відновлення автомобіля 4763грн.60коп., у тому числі: на придбання автозапчастин 945грн. згідно товарного чеку №00001101 від 26.07.2005р. (а.с.4) і 1223грн. згідно товарного чеку №612 від 27.07.2005р. (а.с. 9), а також на оплату ремонтних робіт згідно акту виконаних робіт №Авр-004253 від 29.07.2005р. (а.с. 11).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_2 не довела вину ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На думку колегії суддів, при ухваленні судового рішення судом не дотримано зазначених вимог закону, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною собою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Правильно зазначивши в рішенні суду про те, що постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2005 року про закриття справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у звязку із спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності не звільняє позивача від доказування, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), тому відповідач також зобовязаний довести відсутність його вини.

Дійшовши висновку про відсутність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, суд не встановив наявність вини позивача та не врахував, що дорожньо-транспортна пригода не відбулася б за умови дотримання її учасниками вимог Правил дорожнього руху України.

Як убачається із матеріалів справи, судова авто-технічна експертиза № 195307 від 22 березня 2008 року, проведена судом першої інстанції, не спромоглася надати оцінку діям водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до вимог Правил дорожнього руху України та встановити причинний зв'язок їх невідповідності з настанням ДТП через не встановлення розташування місця зіткнення автомобілів (а.с. 72 78).

Проте, відповідно до висновків повторної комісійної судової авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи №2549-2550-10 від 06 грудня 2010 року, проведеної під час апеляційного провадження, виходячи з розташування місць зіткнення автомобілів «ВАЗ-21063» та «Деу-Нубіра», зафіксованих в первинному протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього від 11.03.2005 року, пояснення водія автомобіля «Деу-Нубіра» ОСОБА_2 у частині розташування місця зіткнення у вигляді координат точки зіткнення відносно уявних ліній проїзних частин перехрестя не позбавлені технічному смислу, а пояснення водія автомобіля «BA3-21063» ОСОБА_6 з цього приводу є технічно не спроможними. Тому, з урахуванням розташування осипу ґрунту, який зафіксовано в районі передньої лівої частини автомобіля «Деу-Нубіра», місце зіткнення автомобілів (виходячи зі слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.03.2005 року та схеми до нього), найбільш вірогідно, знаходилось в районі ділянки осипу ґрунту. Оскільки пояснення водія ОСОБА_6 відносно розташування місця зіткнення автомобілів технічно не спроможні, а заданий постановою час руху автомобіля «BA3-21063» по дузі 9,8 м (2,6 с) визначався за вказаним ОСОБА_6 місцем зіткнення, прийняти наведені вихідні дані (по поясненням водія ОСОБА_6) для дослідження не надається можливим, оскільки вони можуть привести до хибних висновків. Тому питання технічної можливості для водіїв запобігти зіткнення автомобілів, а також відповідності їхніх дій вимогам Правил дорожнього руху України та причинного зв'язку між невідповідностями та наслідками технічного характеру дорожньо-транспортної пригоди вирішувалось з урахуванням пояснень водія автомобіля «Деу-Нубіра» ОСОБА_2, які не протирічять технічному смислу. Якщо виходити з пояснень водія ОСОБА_2, то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Деу-Нубіра» ОСОБА_2 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3, 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «BA3-21063» ОСОБА_6 - відповідно до вимог п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України. В заданій постановою дорожньо-транспортній ситуації (виходячи з пояснень водія ОСОБА_2Г.) при проведенні додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього від 29.04.2005 року експериментальним шляхом не встановлена швидкість руху автомобіля «BA3-21063» та час руху даного автомобіля по дузі, а встановити їх експертним шляхом не надається можливим, тому визначити експертним шляхом, чи мала можливість водій автомобіля «Деу-Нубіра» ОСОБА_2 запобігти зіткнення автомобілів та чи наявні в її діях невідповідності до вимог Правил дорожнього руху України, які б могли знаходитись в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою - не надається можливим, а технічна можливість для водія автомобіля «BA3-21063» ОСОБА_6 запобігти зіткнення визначалась за умов виконання нею вимог п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України. Оскільки в заданій постановою дорожньо-транспортній ситуації (виходячи з пояснень водія ОСОБА_2 ) про причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «BA3-21063» ОСОБА_6 безпечно виконати маневр повороту ліворуч не викладено, а дана дорожньо-транспортна пригода мала місце, тому водій ОСОБА_6 мала технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання нею вимог п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України, в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності до вимог цих пунктів Правил дорожнього руху України, які з технічної точи зору знаходяться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Оцінюючи висновки вищезазначеної повторної експертизи, колегія суддів враховує, що пояснення відповідача ОСОБА_4 стосовно розташування місця зіткнення автомобілів є технічно неспроможними, та виходить із положень Правил дорожнього руху України, які є обовязковими для усіх учасників дорожнього руху.

Так, пунктом 10.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно з вимогами п. 10.5 Правил дорожнього руху України, поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху….

Крім того, згідно п. 12.1 зазначених Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

А відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди.

На думку колегії суддів, у діях відповідача ОСОБА_4 убачаються порушення зазначених Правил дорожнього руху України, частина з яких (п.п.10.1, 10.5 Правил) перебувала у прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки внаслідок цих дій така дорожньо-транспортна пригода відбулася, тому висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_4 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 є неправильним.

У звязку із цим рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 на підтвердження своїх витрат по відновленню автомобіля надала, зокрема, висновок спеціаліста-авто-товарознавця №021 від 21 березня 2005 року щодо суми матеріальної шкоди, спричиненої її автомобілю внаслідок ДТП (а.с. 15-31), товарний чек №-00001101 від 26 липня 2005 року на суму 945грн. про придбання у приватного підприємця ОСОБА_7 автозапчастин, які підлягають заміні (а.с. 4), копії свідоцтв про державну реєстрацію та сплату єдиного податку приватного підприємця ОСОБА_7 (а.с. 5), а також інші документи, які стосуються ремонту автомобіля і вартості цих робіт.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновків про недоведеність позовних вимог, оскільки вважав, що ці докази є неналежними і не достовірними, добутими з порушенням норм законодавства.

Такий висновок суду є також неправильним, оскільки відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди, колегія суддів виходить із положень статті 58 ЦПК України, яка передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, відповідач ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема щодо факту заміни накладки бамперу або меншої вартості замінених автозапчастин.

Натомість, згідно акту виконаних робіт №Авр-004253 від 29 липня 2005 року, наданому позивачем, під час ремонту автомобіля, належного ОСОБА_2, було замінено передній бампер, який підлягав заміні, і для чого позивачем і придбавались ці автозапчастини (накладка бамперу, поглинач енергії).

Зазначивши у рішенні про те, що копії свідоцтв про державну реєстрацію та сплату єдиного податку приватного підприємця ОСОБА_7 не завірені у відповідності до оригіналів, тому є недостовірними доказами, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відомості про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є загальнодоступними, оскільки містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів вважає, що витрати позивача на відновлення автомобіля в сумі 4763грн.60коп. підтверджені належними доказами та підлягають відшкодуванню в повному обсязі

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, ОСОБА_2 перенесла емоційний стрес, суттєво вимушена була змінити свій звичайний уклад життя, колегія суддів вважає, що її позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.

Виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги розяснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що сумма 2000грн. є справедливою компенсацією моральних страждань позивача.

Згідно з п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку із цим додаткові витрати ОСОБА_2 на отримання висновку спеціаліста №01/21 (а.с. 15-23) у сумі 150грн., направлення поштових телеграм по запрошенню відповідача на місце проведення авто-товарознавчого дослідження та на судове засідання - у сумі 7грн.09коп. і 2грн.75коп., а також по запрошенню на судове засідання експерта ОСОБА_5 у сумі 4грн.70коп.; на проведення авто-технічної експертизи №1953/07 у сумі 901грн.44коп. та комісійного збору в сумі 9грн.10коп.; витрати, повязані з викликом експерта в судове засідання у загальній сумі 294грн.16коп., витрати на проведення повторної авто-технічної експертизи в сумі 2062грн.08коп. і комісійного збору в сумі 14грн.45коп.,а також витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій у загальній сумі 217грн.51коп., тобто загалом на суму 3663грн.28коп., які є судовими витратами, повязаними із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, підлягають задоволенню на підставі п. 5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України.

Інші додаткові витрати позивача (видання довіреності на право представлення його інтересів у суді - в сумі 60грн.) не відносяться до категорії судових витрат, тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 4763грн.60коп., моральної шкоди в сумі 2000грн., а також судових витрат у сумі 3663грн.28коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 4763 (чотири тисячі сімсот шістдесят три) грн.60коп., моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн., а також судові витрати в сумі 3663 (три тисячі шістсот шістдесят три) грн.28коп.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_8