Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4734/11р. Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що між ним та ОСОБА_3 28.09.2009 року був укладений договір позики, за яким отримала в борг 20 340 грн.

В добровільному порядку відповідач не бажає повертати отримані кошти, тому загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 5 % річних від простроченої суми складає 23 391 грн.

З огляду на зазначена позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу 4160 грн. з урахуванням рівня інфляції 1659 грн. 33 коп., а всього 5 819 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення у розмірі 1326 грн. 27 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28 вересня 2009 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого відповідачка ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_2 в борг 20 340 грн. ( а.с. 7).

Згідно п.5 Договору сторони передбачили , що за несвоєчасне повернення коштів, відповідачка відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує основну суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 % річних від простроченої суми.

Колегія вважає, що суд вірно встановив обставини справи та правомірно стягнув з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 1659 грн. 33 коп. та пять відсотків річних за несвоєчасне виконання умов договору в сумі 1326 грн. 27 коп.

Судове рішення в цій частині не оскаржується.

Також суд дійшов висновку, що відповідачка свої зобовязання виконала не належним чином і ці вимоги про стягнення суми основного боргу узгоджуються з положенням статей 1047,1049,1050 ЦК України.

Разом з тим, судова колегія не може погодитись с висновками суду про стягнення с відповідачки суми основного боргу частково, в розмірі 4 160 грн. замість заявлених 20 340 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частці вимог , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка на підтвердження часткового виконання боргу в сумі 16 180 грн. надала квитанції Банку та перекази.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження виконання грошового зобовязання за договором позики відповідачка надала ксерокопії квитанцій установи ПриватБанку про внесення на рахунок 3101 певних грошових коштів, та поштові перекази ( а.с. 22,23,24 ).

Всі названі документи не місять будь якої інформації про мету їх призначення.

Позивач наполягає на тому, що відповідачка грошового зобовязання не виконала. Він міг отримувати від нею певні гроші за поставку товару, оскільки знаходився з нею в підприємницьких стосунках .

З аналізу вищевказаних документів можна зробити висновок, що вони є неналежними доказами, оскільки не містять інформацію про предмет доказування , а саме про те, що вони повязані з виконанням зобовязання за договором позики укладеного між сторонами.

Згідно ст. 309 ч.1, п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення є неправильне застосування норм процесуального права при його постановленні.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення про стягнення основного боргу в повному розмірі в сумі 20 340 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2011 року по цій справі скасувати в частині стягнення суми основного боргу за договором позики та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20 340 грн.

В іншій частині рішення не оскаржувалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: