Справа №22ц-1064/11
Категорія: 67 Головуючий в І-й інстанції Стамбула М.І.
Доповідач Закарян К.Г.

Р І Ш Е Н Н Я
2011 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: Закарян К.Г.
Суддів: Пузанової Л.В.
при секретарі: Третьяковій І.В.
з участю прокурора: Пуляєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона, що діє в інтересах держави в особі відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Херсонській області, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 лютого 2008 року в справі за заявою Ву ОСОБА_2 Ань, зацікавлена особа: ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України, -
в с т а н о в и л а:
У січні 2008 року Ву ОСОБА_2 Ань звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 25.06.1988 року, зазначаючи що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, вона з 25.06.1988 року працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат»та проживала у гуртожитку: м. Херсон, вул. І.Кулика, 139/4. У 1997 році заявниця переїхала до м. Одеси у звязку з одруженням, а в вересні 2007 року переїхала до м. Херсона і стала проживати у гуртожитку за адресою вул. І.Кулика, 139/4.
Для вирішення питання про набуття громадянства за територіальним походженням їй необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України: 24 серпня 1991 року. Просила встановити факт постійного проживання з 25.06.1988 року у судовому порядку.
Рішенням суду від 22 лютого 2008 року постановлено встановити факт постійного проживання Ву ОСОБА_2 Ань, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.06.1988 року на території України.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленої вимоги, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлену Ву ОСОБА_2 Ань вимогу, суд виходив з того, що вона належним чином підтвердила своє постійне проживання на території України з 25.06.1988 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявницею питання

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Лє ОСОБА_2 ОСОБА_2 Хионг просила суд встановити факт її постійного проживання на території України з 25.06.1988 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявницею не надано доказів на підтвердження того, що вона на законних підставах постійно проживала на території України з 1988 року.

З матеріалів справи вбачається, що Ву ОСОБА_2 Ань є громадянкою ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4.

Заявниця знаходилися на території України з 1988 року відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року. Метою його приїзду була робота і підвищення кваліфікації на протязі пяти років. Згідно довідки ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат»заявниця працювала на підприємстві з 25.06.1988 р. до 23.05.1992 року. Згідно довідки, виданої ЖКВ ВАТ «Херсонські комбайни»заявниця проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розпаду СРСР заявниця залишилася проживати в України, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, вона суду не надала.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року Ву ОСОБА_2 Ань перебувала на території України на законних підставах, але тимчасово.

До того ж, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суд, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, повинен був встановити той факт, чи подав заявник до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Таким чином, оскільки, Ву ОСОБА_2 Ань, будучи громадянкою ОСОБА_4 не надала суду належних доказів про те, що вона станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, і про те, що вона звернулася до органів МВС України за місцем проживання з відповідною заявою - зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_4 і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявниці юридичне значення і про те що цей факт у зазначений нею період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заявленої вимоги з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 лютого 2008 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити Ву ОСОБА_2 Ань у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: