АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

ОСОБА_3, який представляє інтереси

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту та зустрічним позовом про визнання кредитного договору частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2011 року, яким частково задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі по тексту Банк), на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 250774грн.61коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250грн., у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Банку про визнання кредитного договору частково недійсним відмовлено. Представник відповідачів просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку і задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд розглядаючи справу, не взяв до уваги нормативні документи НБУ, якими банки повинні керуватися під час здійснення своєї діяльності, залишив поза увагою, що відповідачі за первісним позовом не отримували повідомлень про підвищення процентної ставки, а також не звернув увагу на те, що в кредитному договорі не зазначено, на скільки саме банк має підвищити відсоткову ставку у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 9.2 цього договору. Крім того, сума заборгованості по пені, вказана у позовній заяві, не відповідає сумі пені, яка повинна бути нарахована згідно умов п. 7.1 кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі кредитний договір), згідно якого відповідачу надано кредит в іноземній валюті в сумі 35000,00 доларів США під 13,00 % річних з поверненням не пізніше 03 липня 2018 року у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту, встановленого на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань, які виникають з Кредитного договору, 04 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено Договір поруки № 0 П (надалі - договір поруки), згідно умов якого відповідачка ОСОБА_5 поручилася перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_6 усіх його зобов'язань, що виникають з кредитного договору, як тих, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому.

Встановивши, що відповідач взяті на себе згідно кредитного договору зобов'язання не виконав, у передбачений цим договором строк борг не повернув, а умови цього договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд зменшив суму заборгованості по відсоткам, зазначену у позовній заяві, на 12799грн.97коп. і задовольнив позовні вимоги Банку частково - на загальну суму 250774грн.61коп., стягнувши її солідарно з боржника ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5

Позивачем рішення суду не оскаржено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили визнати незаконним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором до 26 %, визнати недійсними умови п.п.1.3.2 та п. 9.2 зазначеного договору щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, а також виключити ці пункти з кредитного договору, посилаючись на те, що банком незаконно в односторонньому порядку було підвищено процентну ставку до 26 % річних.

Відмовляючи в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сторони досягли домовленості та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки.

Так, відповідно до п. 1.3.2 сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2 договору.

Зокрема, такою умовою, згідно п.п. а) ч. І п.9.2 кредитного договору, є порушення позичальником кредитної дисципліни.

При цьому Банк не пізніше ніж за 14 днів до дня зміни відсоткової ставки у бік збільшення повідомляє позичальника про встановлення нового розміру відсоткової ставки шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника.

Такий новий розмір процентної ставки починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні Банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до кредитного договору.

У разі незгоди із встановлюваним новим розміром процентної ставки позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні Банку, зобовязується надати Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою.

Сторони погодили, що факт неподання позичальником у строк не пізніше 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із такою новою ставкою вважається згодою позичальника на встановлення Банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена в повідомленні Банку.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов укладеного кредитного договору 18 лютого 2008 року Банк направив ОСОБА_4 лист за вих.. № 38389 про збільшення процентів на прострочену суму основного боргу вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу (а.с. 71).

Оскільки відповідач не повідомив Банк у передбачений кредитним договором строк про свою незгоду із такою зміною відсоткової ставки, Банк набув права у випадку порушення відповідачем зобовязання збільшити процентну ставку на прострочену суму основного боргу вдвічі з 13% до 26%.

У звязку з тим, що починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_4 порушив кредитну дисципліну, Банк правомірно нарахував подвійну процентну ставку на прострочену суму основного боргу.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову та визнання недійсними умов п.п.1.3.2 та п. 9.2 кредитного договору і виключення з договору цих пунктів, оскільки є безпідставними.

Так, доводи апеляційної скарги щодо неотримання повідомлень про підвищення відсоткової ставки спростовується наявними у справі доказами про направлення Банком 18 лютого 2008 року на адресу відповідачів рекомендованого поштового відправлення цього повідомлення.

Посилання апеляційної скарги на незаконне збільшення відсоткової ставки, яке вперше відбулося в листопаді 2008 року всупереч тому, що повідомлення про це було направлено в лютому 2008 року, не може бути взятим до уваги, оскільки, як зазначено раніше, збільшення відсоткової ставки повязано з умовою порушення позичальником кредитної дисципліни і не мало б бути застосовано Банком в інших випадках.

Також необґрунтованим є посилання апеляційної скарги на лист Юридичного Департаменту НБУ від 28.10.2008р. №18-311/3496-14175, в якому зазначено, що єдиним випадком, коли відсоткова ставка за кредитом може бути змінена, є зміна облікової ставки Національного Банку України, оскільки, при укладенні договору сторони погодили можливість збільшення відсоткової ставки вдвічі у випадку порушення позичальником кредитної дисципліни, ОСОБА_4 був ознайомлений з умовами кредитного договору, не заперечував проти них, йому наданий кредит в обумовленій договором сумі, проте він порушив взяті на себе за кредитним договором зобовязання, після чого Банк реалізував своє право на підвищення відсоткової ставки на прострочену суму основного боргу, при цьому визначений сторонами механізм виконання домовленості підвищення відсоткової ставки дотримано.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про невідповідність нарахованої Банком суми заборгованості по пені умовам п. 7.1 кредитного договору, оскільки не підтверджені належними доказами.

Рішення суду ухвалено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, оскільки предметом і підставою зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не є питання порушення прав споживача, передбачених положеннями частин четвертої-одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12травня 1991 року №1023-ХП (з наступними змінами).

Крім того, права ОСОБА_4 як споживача фінансових послуг Банку на стадії виконання кредитного договору, передбачені положеннями статті 1056-1 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-Ш. частини другої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-Ш, згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом, на думку колегії суддів, також не порушені, оскільки збільшення відсоткової ставки у випадку порушення позичальником взятих на себе кредитних зобовязань, як зазначалось вище, відбулось не в односторонньому порядку, а у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, із дотриманням механізму виконання домовленості підвищення відсоткової ставки, тобто на законних підставах.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити та залишити рішення суду без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складення повної ухвали відкладено до 06 грудня 2011 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_7