АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/667/11 Справа № 22ц-9152/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

03 листопада 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 та приєднавшогося ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому просила визнати недійсним договір доручення, укладений 28.11.2006 р. в усній формі між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також визнати недійсною довіреність від 28.11.2006 р., видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8, посвідчену за реєстровим № 10821 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що вказані правочини спрямовані на розпорядження від імені ОСОБА_7 одноособово майном, що фактично перебуває у спільній власності його та позивачки, а отже є такими, що порушують право власності останньої.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та приєднавшийся ОСОБА_7 посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 з 18 вересня 1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 23).

Відповідачу ОСОБА_7 на праві власності належить частка у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю Рієлтерської компанії "ДОМ", створеного у липні 1996 року (а.с. 25), у розмірі 1546680,00 грн., що дорівнює 8,571428%, набутих ним за рахунок передання нерухомого майна у власність підприємства шляхом внесення до його статутного фонду (а.с. 29).

28.11.2006 року ОСОБА_7 видав на ім»я ОСОБА_8 нотаріально посвідчену довіреність на представлення його інтересів, як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю Рієлтерської компанії "ДОМ", та, зокрема, надав право розпорядження належними йому корпоративними правами (а.с. 7 - 8).

06.12.2006 року ОСОБА_8, діючи на підставі вищезазначеної довіреності, уклала від імені ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, за яким здійснила відчуження частки останнього у Статутному фонді ТОВ Рієлтерської компанії "ДОМ" на користь ОСОБА_10 за 145668,0 грн. (а.с. 45).

Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є їх спільною власністю.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Разом з тим частка у статутному фонді господарського товариства є особливим видом майна зі спеціальним правовим режимом, оскільки ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що, виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів або іншого спільного майна всупереч ст. 65 СК України другий з подружжя має право на компенсацію вартості його частки такого майна або коштів, втім не вправі вимагати поділу частки у статутному фонді створеного іншим з подружжя господарського товариства, а також у випадку розпорядження такою часткою його згода не є необхідною, оскільки остання не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у п. 28 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та приєднавшогося ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді