АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Доповідач Соколан Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н.О.

суддів Митрофанової Л. В., Савіної Г. О.

при секретарі Алісовій Т. С.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) про стягнення з моральної шкоди. Уточнивши свої вимоги, просив залишити позов в частині стягнення моральної шкоди в Відділення Фонду без розгляду, а з ВАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» стягнути моральну шкоду в розмірі 173 000 грн.

Ухвалами суду від 22 квітня 2011 року позовні вимоги до Відділення Фонду залишені без розгляду, до участі у справі в якості відповідача залучено правонаступника Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» - Публічне акціонерне товариство «ЄВРАЗ ОСОБА_2» (надалі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2»), Відділення Фонду залучено в якості третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; судом не зазначено правового обгрунтування ухваленого рішення; не враховано, що шкідливі умови праці законодавчо дозволені; не встановлена вина відповідача у виникненні професійного захворювання; помилково застосовані положення ст. ст. 153, 173 та 237' КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини; не враховано, що належним відповідачем по справі має бути Відділення Фонду, а не підприємство; не зясовано, що позивач добровільно погодився працювати у шкідливих умовах, і така робота законодавчо дозволена; не обгрунтовано факт спричинення та розмір моральної шкоди; не була застосована позовна давність.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_3 в період з 1980 по 1992 рік працював на ш. «ім.. Фрунзе», з 1995 року на ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» на підземних роботах. Внаслідок роботи у шкідливих умовах правці отримав професійне захворювання.

Згідно висновку МСЕК від 06.10.2010 року, позивачеві було вперше встановлено 30% втрати професійної працездатності на безстроковий термін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №63 від 04.08.2010 року встановлено, що винним у виникненні професійного захворювання позивача є адміністрації ш. «ім.. Фрунзе» ВО «Кривбасруда», РУ ім.. ХХ партзїзду, ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» у звязку з порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». П. 17 цього ж Акту встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок дії шкідливих факторів під час виконання позивачем трудових обовязків на протязі 23 років 11 місяців в умовах шуму та запиленості повітря, рівень яких перевищує гранично допустимі норми.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у звязку з професійним захворюванням підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, повязані з постійним лікуванням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя.

Доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача є безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу не можуть прийняті до уваги з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства. Законом України про Державний бюджет України на 2007 рік дія абз. 4 ст. 1, п.п. «є» ч. 1 ст. 21, ч. з ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України була виключена.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про відшкодування моральної шкоди ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_2» відповідає Рішенню Конституційного ОСОБА_2 України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

На думку колегії суддів розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31.03. 1995 року, з подальшими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд при постановлені рішення врахував характер професійного захворювання позивача, повязаних з ним фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать вищевказаному «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 06.10.2010 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Щодо строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_2» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: