Справа № 2-261/11
07 грудня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Шевченко В.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, про стягнення не виплаченої заробітної плати, про відповідальність за затримку розрахунку, про відшкодування моральної шкоди , -
Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчить підпис в повідомлені про вручення.
Позивач та його представник не заперечували, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до трудового договору №8827 від 06 березня 2008 року укладеним між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, останній був прийнятий на роботу з 06 березня 2008 року на посаду водія із мінімальною заробітною платою ( а.с. 8). Договір зареєстровано в Державній службі зайнятості Індустріального району м. Дніпропетровська. Як вбачається із податкових розрахунків сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку фізичної особи- субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, в штаті працювало в першому кварталі 2008 року 3 особи, в другому кварталі -4 особи, в третьому кварталі -3 особи, в четвертому кварталі 2008 року 3( а.19 -21), в першому кварталі 2009 року 3 особи, в другому кварталі 2009 року -3 особи, третьому кварталі -3 особи, четвертому кварталі 3 особи і відповідно до ідентифікаційного номеру позивача НОМЕР_1 ОСОБА_2 надавався податковий звіт по працюючим, де вказувався і ОСОБА_1 з мінімальною заробітною платою ( а.с.22,23,24,25,26). Що також підтверджується Розрахунками суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування ( а.с.27-49).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 241 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладання трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року зі змінами, фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено саме трудовий договір, який був зареєстрований у центрі зайнятості, приватним підприємцем ОСОБА_2 здавалася звітність щодо ОСОБА_1, як в податкову інспекцію так і в Управління Пенсійного фонду, однак в трудову книжку відповідачка не внесла відомості щодо договору та не бажає його розірвувати. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобовязання ОСОБА_2 внести запис в трудовому книжку ОСОБА_1 про період його роботи на посаді водія з 06.03.2008 року по 31.12.2009 року на підставі трудовому договору від 06.03.2008 року за №8827 та звільнення за ст.38 КЗпП України законні та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівнику регулярно в встановлені договором строки, але не рідше двох разів на місяць.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Оскільки ОСОБА_1 фактично не був звільнений , тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог цій частині позовних вимог.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 відносно невикористаної відпустки, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не надано розрахунку компенсації за невикористану відпустку.
Позивачем заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки.
Згідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як вбачається із матеріалів справи в січні 2010 року ОСОБА_1 залишився без роботи і лише в серпні 2010 року він звернувся до суду з даною позовною заявою . ОСОБА_1 не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суд відмовляє в задоволені позову за спливом часу на звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп.
Керуючись: ст.ст. 38, 47, 83, 116, 117, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 2, 24, 33, 34 Закону України Про оплату праці, ст.ст. 22, 43, 55, 124 Конституції України, Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 Про затвердження Інструкції про затвердження порядок ведення трудових книжок працівників, Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових споріввід 6 листопада 1992 р. № 9, ст.23 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст. ст.3,7, 11,15,30,60, 88, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_2 внести запис в трудовому книжку ОСОБА_1 про період його роботи на посаді водія з 06.03.2008 року по 31.12.2009 року на підставі трудовому договору від 06.03.2008 року за №8827 та звільнення за ст.38 КЗпП України.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 188 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар