АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 27 ( 4 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«16» листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: - ОСОБА_5

за участю: позивача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання договору недійсним, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_6 звернувся із позовом до ПАТ «Родовід Банк» (надалі Банк) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і змінивши свої позовні вимоги просив суд визнати недійсним кредитний договір від 20.06.2008р., визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8694 вчинений 08.11.2010р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на майно, яке підлягає витребуванню, а саме - автомобіль ОСОБА_10 ТУР, АЕ 6938 СІ, який належить ОСОБА_6

В обґрунтування позову зазначив, що 20 червня 2008 року між ним та Банком був укладений кредитний договір на відкриття не відновлюваної кредитної лінії на загальну суму 23985,38 доларів США із строком повернення 20.06.2015р. для купівлі автомобіля. В цей же день був укладений договір застави транспортного засобу.

08 листопада 2010 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 видала виконавчий напис №8694 про звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_10 ТУР, АЕ 6938 СІ, що йому належить.

Вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки укладений в іноземній валюті, виконавчий напис нотаріуса вчинено в порушення вимог Закону України,тому просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №35.9/АК-00009.08.2 від 20.06.2008р., стягнуто в якості реституції з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» 92361,57грн., визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8694, вчинений 08 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на автомобіль «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 51грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_6 у позові з огляду на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, без урахування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд помилково прийшов до висновку про невідповідність кредитного договору вимогам закону у звязку із відсутністю індивідуальної ліцензії у ОСОБА_11 на здійснення валютних операцій; помилково до виниклих правовідносин застосував Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд не врахував, що звернення стягнення на заставлене рухоме майно, автомобіль, на підставі виконавчого напису не суперечить чинному законодавству і є законним.

Перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив в того, що оскільки у ОСОБА_11 відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій, тому кредитний договір є недійсним, тому що на час укладення договору застави у ОСОБА_6 не існувало зобовязань перед Банком, а тому виконавчий напис нотаріуса вчинено із порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ « РодовідБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №35.9/АК-00009.08.2, за умовами якого Банк надав грошові кошти в сумі 23985,38 доларів США для придбання автомобіля, терміном по 20.06.2015р. та із сплатою 7,70% річних (а.с. 6-8).

20 червня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 для забезпечення виконання кредитного зобовязання укладено договір застави транспортного засобу №35.9/АК-00009.08.2-3, предметом якого є автомобіль «Шкода Октавія» реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності (а.с. 13 15).

З матеріалів справи вбачається, що на здійснення банківських операцій з валютними цінностями Банк має банківську ліцензію видану Національним Банком України 07 жовтня 1991 року (а. с. 159), дозвіл № 27 від 07 жовтня 1991 року та дозвіл №27-4 із додатком (а. с. 160-161), в якому зазначено перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати Банк.

Доводи позивача про те, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на території України, є грошова одиниця України гривня та про відсутності у нього і ОСОБА_11 індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, вони не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, згідно із ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, що передбачено ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Згідно з ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 47, ч. 5 ст. 47, ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банк має право проводити операції, в тому числі і кредитні, з валютними цінностями за наявності дозволу Національного ОСОБА_11 України (далі НБУ).

Пунктом 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. При цьому, індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Але позивач не довів, в чому ж полягають, на його думку, конкретні порушення вищезазначених норм матеріального права при укладенні спірного договору, а тому суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність існування саме індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Необґрунтованими є доводи позивача про недійсність правочину з огляду на наступне.

Статтями 203 і 215 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину і зазначено підстави недійсності правочину.

Визнаючи кредитний договір недійсним судом першої інстанції не враховано вимоги цивільного законодавства в частині дійсності кредитного договору, а саме те, що між сторонами повинна бути досягнута згода з усіх істотних умов договору: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткова ставка; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дій договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

З матеріалів справи убачається, що кредитний договір укладено із дотримання всіх вимог законодавства, тобто договір укладено у письмовій формі, сторони на час укладення договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, з чим погодився позивач, підписавши кредитний договір.

Щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, то колегія враховує наступне.

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволенні за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

А ст. 3 Закону України «Про заставу» зазначає, що заставою може бути забезпечена дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Як убачається із договору застави від 20.06.2008р., п. 2.1.4 Договору застави заставодержатель має право у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем основного зобовязання звернути стягнення га предмет застави у порядку, передбаченому розділом 3 даного договору, та задовольнити свої вимоги, визначені на момент фактичного задоволення за рахунок предмета застави в повному обсязі, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, повязаних із предявленням вимоги за основним зобовязанням та зверненням стягнення на предмет застави тощо.

Пунктом 3.1.2.3 зазначеного договору передбачено право Банка обирати спосіб стягнення у вигляді вчинення виконавчого напису на договорі застави (а.с. 13, 14).

Ч.1 ст. 590 ЦК України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, тому доводи позивача про звернення стягнення на предмет застави повинно здійснюватися лише за рішенням суду є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки договором застави передбачено стягнення у вигляді вчинення виконавчого напису на договорі застави.

У звязку із тим, що ОСОБА_6 порушувались вимоги кредитного договору, чим банком на адресу позивача направлялися листи - вимоги, згідно якої позивач повідомлявся про наявність заборгованості по кредитному договору та необхідності в 30 денний термін повернути кошти. Данні вимоги позивачем отримані, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 84-91), однак кошти позичальником не сплачені. У звязку з вищевикладеним 08.11.2010 року банком подано до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 заяву про вчинення виконавчого напису . На підставі поданої заяви та документів приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на рухоме майно автомобіль ОСОБА_10 ТУР, АЕ 6938 СІ, що належить ОСОБА_12 за кредитним договором від 20.06.2008 року, укладеним між ним та ПАТ «Родовід Банк».

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, із вказаних норм права вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування.

При зверненні ОСОБА_11 до нотаріуса із заявою щодо вчинення виконавчого напису, до заяви, відповідно до вище зазначеного, було додано оригінал договору застави, копія кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитним договором, копія листа-претензії, оригінал повідомлення про вручення поштового повідомлення та інші документи, необхідні для вчинення виконавчого напису (а.с. 92, 93).

Колегія суддів визнає, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат», «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Не ґрунтуються на матеріалах справи також доводи позивача щодо порушення нотаріусом, при вчинені виконавчого напису, ч.3 ст. 13-І Закону України «Про нотаріат». Місцем вчинення нотаріусом спірної нотаріальної дії є місто Дніпропетровськ, а отже вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 діяла в межах свого нотаріального округу.

Згідно підпункту 5 пункту 282 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчий напис (окрім вимоги про неоплату чека) вчиняється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, знаходження боржника або стягувача.

Враховуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах позовної вимоги та доводів позивача, на підставі досліджених доказів колегія суддів дійшла переконання, що вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 діяла в межах свого нотаріального округу, в межах своїх повноважень і такий напис було вчинено нотаріусом за наявності відповідних передбачених договором та Законом підстав .

Враховуючи вище викладене колегія вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи і неправильно застосував норми матеріального права та помилково прийшов до висновку про порушення вимог діючого законодавства під час вчинення правочину та виконавчого напису, а тому рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1, 4 ч.1 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» - задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2011 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» про визнання недійсним кредитного договору №35.9/АК 00009.08.2 від 20 червня 2008 року, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №8694 вчиненого 08 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_10, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6 для задоволення вимог ПАТ «Родовід банк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: