АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

29 вересня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпропетровського казенного підприємства пробірного контролю на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Дніпропетровського казенного підприємства пробірного контролю, третя особа ОСОБА_7, про стягнення суми, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до Дніпропетровського казенного підприємства пробірного контролю посилаючись на те, що вона перебувала у трудових стосунках з відповідачем з 02.03.2006 року, належним чином виконувала свої трудові обов»язки; наказом відповідача від 24.02.2009 року її було звільнено за власним бажанням, однак відповідач безпідставно не виплатив винагороду за підсумками роботи за 2008 рік, тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену винагороду у сумі 3136,86 грн., компенсацію, моральну шкоду у розмірі 10000,0 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2011 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Дніпропетровського казенного підприємства пробірного контролю на користь ОСОБА_6 винагороду у розмірі 2593 грн. 36 коп., моральну шкоду у розмірі 300,0 грн., а всього - 2893 грн. 36 коп.; в задоволені решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровське казенне підприємство пробірного контролю посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 з 02.03.2006 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працювала на посаді експерта з пробірного контролю II категорії (а.с.7).

Наказом відповідача від 24.02.2009 року за № 5-к позивачку звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7).

Також судом встановлено, що загальними зборами трудового колективу відповідача 10.01.2008 року прийнято колективний договір на 2008-2010 роки, відповідно до якого преміювання працівників здійснюється згідно Положення про преміювання працівників та Положення про порядок нарахування та виплати винагороди за підсумками роботи за рік (а.с.54).

Згідно п. 2.2 Положення про порядок нарахування та виплати винагороди за підсумками роботи за рік, винагорода за підсумками роботи за рік нараховується працівнику, якщо він пропрацював на підприємстві не менше року (а.с.70).

Відповідно до протоколу №3 засідання комісії по проведенню аналізу виконання роботи працівниками Дніпропетровського КППК від 01.06.2009 року, вирішено виплатити працівникам, що відпрацювали на підприємстві не менше календарного року, винагороду за підсумками роботи за 2008 рік, згідно п.7.1.2. колективного договору на 2008-2010 рр., відповідно до рішень первинної профспілкової організації Дніпропетровського КППК (а.с.42).

На виконання рішення засідання комісії відповідачем винесено накази №43 від 15.07.2009 року, №36 від 11.06.2009 року та №35 від 01.06.2009 року про виплату винагороди за підсумками роботи за 2008 рік.

Разом з тим, ОСОБА_6 винагорода за підсумками роботи за 2008 рік не призначена та не виплачена, що стверджується зібраними у справі письмовими доказами та визнається відповідачем.

Згідно наданої відповідачем довідки №172 від 07.06.2011 року, винагорода за підсумками роботи за 2008 рік ОСОБА_6 мала становити 2593 грн. 36 коп.

У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення, а згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним оргаї моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачка працювала у відповідача протягом усього 2008 року, належним чином виконувала свої трудові обов»язки, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності у ОСОБА_6 права на отрима винагороди за підсумками роботи за 2008 рік та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки зазначену винагороду у розмірі 2593 грн. 36 коп.

Колегія звертає увагу, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невчасну виплату винагороди в апеляційному порядку не оскаржується.

Крім того, місцевий суд, встановивши, що порушення відповідачем трудових прав позивачки стало джерелом її переживань, втрати нормальних життєвих зв»язків, з урахуванням вимог розумності, справедливості та характеру, глибини моральних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у необхідному та достатньому розмірі 300,0 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для сплати позивачці винагороди за 2008 рік у зв»язку з відсутністю відповідного рішення на час її звільнення не спростовують правильність висновків районного суду та доведеність наявності у позивачки права на отримання цієї винагороди.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського казенного підприємства пробірного контролю - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді