АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5195/11 Справа № 22ц-7805/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Харківська міська рада про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 95 510 грн. матеріальної шкоди та 48 755 грн. моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідачів, які пошкодили його майно, а саме євроогорожу, шиферну огорожу та фундамент господарського блоку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 1998 року позивач є власником житлового будинку (46% готовності) розташованого за адресою: м. Харків, вул. Солоницівська, буд. № 40.

Вказаний будинок рішенням виконкому Ленінської районної у місті Харкові ради від 07 жовтня 2008 року прийнято в експлуатацію та позивачу видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Актом обстеження домоволодіння № 40 по вул. Солоницівській в м. Харків від 24 вересня 2008 року (а.с. 16) встановлено, що на момент обстеження частина європаркану була зруйнована, а саме 28 штук несущих стовпів та 43 штуки парканних плит, демонтовані металеві ворота (2 полотна), а також зруйнована частина шиферного паркану (5 листів шиферу). Вказана огорожа зруйнована невідомими особами.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач в порушення ст. 61 ЦПК України не довів обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме належним чином не обґрунтував розмір спричиненої йому шкоди та те, що саме діями відповідачів йому спричинено шкоду.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи за заявою позивача Ленінським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та прокуратурою Харківської області було проведено перевірку за фактами спричинення позивачу матеріальних збитків у звязку з демонтажем його паркану (а.с.27, 270). За підсумками перевірок, будь-яких даних які б вказували про вчинення дій з боку відповідачів щодо спричинення позивачу шкоди не встановлено.

Інших відомостей, які б підтверджували, що відповідачі своїми діями спричинили шкоду позивачу матеріали справи не містять.

Крім того, вказуючи на те, що йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 95 510 грн. позивач ніяким чином не обґрунтував розмір шкоди. Наявні в матеріалах справи акти прийнятих робіт по встановленню євроогорожі, не підтверджують розмір шкоди, оскільки з них не вбачається, що вказані роботи проведені на відновлення пошкодженого європаркану позивача. Тобто вказані документи не є належними доказами у відповідність ст. 58 ЦПК України.

Неможна прийняти до уваги і акти складені Ялтинським комітетом захисту прав людини щодо виявлених у позивача пошкоджень його майна, оскільки вказані акти не є допустимими доказами в розумінні ст. 59 ЦПК України, у звязку з тим, що вказана організація є приватною організацією і крім цього позивач є керівником вказаної юридичної особи (а.с. 54).

Також обґрунтовано суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки факт її спричинення не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України прийняти до уваги неможна, оскільки висновки суду обґрунтовані, рішення суду є законним, наявним в матеріалах справи доказам надана повна і всебічна оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду, у звязку з чим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про залишення рішення суду без змін та відхилення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: