Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-5580 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
2011 р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„31 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В позовні зазначала, що з 03.08.1996 року по 30.06.2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею.

Відповідач надає матеріальну допомогу на дитину у розмірі від 250 грн. до 300 грн. на місяць. Зазначену суму вважає недостатньою, оскільки відповідач являється субєктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи платником єдиного податку і обороти від його підприємницької діяльності дозволяють йому надавати дитині допомогу у більшому розмірі.

Крім того, син професійно займається спортом, для його спортивного розвитку необхідні додаткові витрати, але відповідач відмовляється від участі у додаткових витратах на утримання дитини.

Посилаючись на те, що утримувати дитину їй матеріально складно, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1 000 грн. на місяць.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісяця, починаючи стягнення з 03 червня 2011 року і до повноліття дитини, стягнуто на користь держави держмито в розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірір120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить частково змінити рішення суду, зазначивши, що аліменти підлягають стягненню з ОСОБА_4, який зареєстрований, як фізична особа-підприємець, в розмірі 1 000 грн..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 1996 року, який розірвано 30 червня 2005 року(а.с.2-3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне проживання якого разом із матірю відповідач не заперечував.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 184 СК України та розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За довідкою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя від 23.06.2011 року, відповідач ОСОБА_4 з 11.12.2007 року зареєстрований, як субєкт підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснює підприємницьку діяльність шляхом придбання свідоцтва платника єдиного податку.

Згідно наданих звітів ПП ОСОБА_4, обсяг виручки від реалізації товарів та послуг у період з 01.10.2010 року по 31.03.2011 року складав 75982,82 гр., у тому числі за 1 квартал 2011 року 18524 гр., за 2 квартал 43795,80 гр(а.с.14-17,33).

За правилами ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень ч.2 зазначенної статті СК України, одним з критеріїв визначення розміру аліментів визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 21 Закону України Про Державний бюджет на 2011 рік, розмір прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років на момент розгляду справи становив 997 гр., з 01.10.2011 року 1022 гр., з 01.12.2011 року 1042 гр.

Судом також встановлено, що відповідач проживає разом з непрацездатним батьком( а.с. 35-37,18).

Отже ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації, в розмірі 500 гр., а не 1000 гр. щомісячно, суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони і визначив розмір аліментів у відповідності до вимог матеріального закону, ст.ст. 182,184 СК України.

Самі лише пояснення позивача про матеріальні можливості відповідача щодо утримання сина суд не прийняв до уваги, оскільки за вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність визначення розміру аліментів на основі звітів ОСОБА_4, як субєкта малого підприємництва, та даних довідки Державної Державної податкової інспекції від 23.06.2011 року про обсяг виручки від реалізації товарів та послуг, не є переконливими, враховуючи, що зазначені звіти та довідка не містять жодних відомостей про середній заробіток чи дохід відповідача, оскільки поняття обсягу виручки приватного підприємця та його середній заробіток(або дохід) не є аналогічними за змістом.

Відповідно до пп.16 п.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розмір аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 в редакції постанови КМ України № 869 від 01.07.2002 року, утримання аліментів провадиться з доходів від підприємницької діяльності, селянських(фермерських) господарств, кооперативів, обєднань громадян, а також доходів, що припидають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства.

Обсяг виручки субєкта малого підприєництва від реалізації товарів(робіт, послуг) базою для виплати аліментів зазначеним Переліком не передбачений.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання в апеляційній скарзі на витрати, повязані з навчанням неповнолітнього ОСОБА_5 в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву по гандболу, оскільки вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України позивачкою не заявлялись і предметом судового розгляду не були.

Інші доводи апеляійної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2011 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: