АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Лещинській О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірнично-збагачувальний комбінат» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «МГЗК» про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що він працював у відповідача на допоміжній дільниці з господарського обслуговування спортивних споруд підсобним робочим. 05.05.2011 року у звязку із скороченням чисельності працівників його звільнено. Звільнення вважає, незаконним, оскільки відповідачем при звільненні не було вирішено питання про переважене право на залишенні на роботі, оскільки він отримав травму на підприємстві. Крім того, він не був присутнім на засіданні профкому, де була надано згоду на його звільнення. У звязку із цим, просив суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу (а.с.1).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.49).

В апеляційній скарзі (а.с.51-53) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- суд не прийняв до уваги те, що подання відповідача про звільнення апелянта розглядалось на засіданні профспілкового комітету за його відсутністю, що порушує вимоги положення ч.3 ст.40 КЗпП України;

- згідно ч.9 ст.43 КЗпП України суд повинен був зупинити провадження у справі для здійснення запиту до профспілкового комітету;

- звільнення згідно наказу голови ПАТ «МГЗК» «231/к від 05.05.2011 року звільнення відбулось на підставі п.1ст.40 КЗпП України зі скорочення чисельності штату, а не у звязку з ліквідацією дільниці, а тому у апелянта було переважне право на залишення на роботі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з відповідачем, на підставі наказу № 231-к 05 травня 2011 року позивача звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за скорочення чисельності штату у звязку з ліквідацією дільниці, на якій працював позивач.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено судом першої інстанції, звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було своєчасно в строк, передбачений законом, повідомлено про наступне звільнення у звязку з ліквідацією дільниці, на якій він працював.

Звільнення здійснено за попердньою згодою профспілкового комітету.

При звільненні позивачу було запропоновано свободні вакансії, від яких він відмовився за станом здоровя.

Доводам позивача про переважне залишення на роботі як інваліда судом першої інстанції дана правильна оцінка, оскільки вимоги п.5 ч.2 ст.42 КЗпП України щодо надання переваги в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації стосується учасників бойових дій, інвалідів війни та осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Крім того такі переваги не стосуються випадків ліквідації структурного підрозділу, коли здійснюється звільнення усіх робітників.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем доказів того, що звільнення здійснено відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, суду не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: