АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

01 грудня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3 ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допомоги по тимчасовій непрацездатності та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що працювала на посаді оператора котельні другого розряду Бабушкінського районного філіалу Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі». 13.05.2006 року її, позивачку, було звільнено із займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України, в день звільнення трудову книжку їй не видали, а видали лише 29.05.2006 року. Також позивачці при звільненні не було виплачено частину допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 188,63 грн. за квітень 2006 року, а тому вона просила суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 421,08 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 333,83 грн., недоплачену суму по лікарняному у розмірі 188,63 грн., компенсацію за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 41572,08 грн. та моральну шкоду у сумі 10000,0 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала з 26.10.2005 року по 13.05.2006 року на посаді оператора котельної другого розряду Бабушкінської районної філії, що підтверджується записом у трудовій книжці, відповідними наказами.

Позивачку було звільнено 13.05.2006 року, з врахуванням листа непрацездатності за період з 13.04.2006 року по 12.05.2006 року, на підставі наказу від 03.04.2006 року № 86 у зв»язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, що стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін.

В день звільнення 13.05.2006 року позивачці було видано трудову книжку, що підтверджується відповідним записом у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них та особистим підписом позивачки.

Судом також встановлено, що відповідачем було здійснено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачці за період з 13.04.2006 року по 12.05.2006 року в повному обсязі, що підтверджується актом перевірки контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03.11.2006 року, а саме додатком № 7 до цього акту, а також платіжною відомістю за квітень 2006 року № 76.

Повний остаточний розрахунок з позивачкою було проведено відповідачем 01.06.2006 року, що підтверджується витягом із платіжної відомості за червень 2006 року.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок в терміни передбачені ст. 116 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, в тому разі якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір про розмір належних звільненому працівникові сум вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги вчасну видачу позивачці трудової книжки, колегія дійшла висновку про відсутність факту вимушеного прогулу та підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Крім того, встановивши відсутність порушень при нарахуванні позивачці лікарняних, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення доплати за період тимчасової непрацездатності у розмірі 188,63 грн., компенсації за час затримки виплати заробітної плати, в тому числі лікарняних, у розмірі 41572,08 грн.

Колегія звертає увагу, що з даною позовною заявою позивачка звернулась до суду 13.09.2010 року, тобто суттєво порушила передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, будь-яких доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку не надала, тому підстави для його поновлення відсутні.

У зв»язку з відсутністю порушень трудових прав позивачки колегія не вбачає підстав для стягнення на її користь моральної шкоди з відповідача.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін у повному обсязі, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді