АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія №26 ( 1 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н.О.

суддів Митрофанової Л. В., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондаренко І. В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду), про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, в розмірі 184 400 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, стягнуто з позивача на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, судом не прийнято до уваги, що строк позовної давності не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, а позивачем надані усі докази на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок ушкодження здоровя, яке відбулося через тривалу роботу у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 більше 40 років працював за професіями гірничого робітника, підземного слюсаря, доставщика вибухових матеріалів, гірничим майстром в РУ «ім.. Комінтерну» та ш. «Октябрська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач. Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 27.07.1995 року позивачу було встановлено 70% втрати професійної працездатності та ІІ групу інвалідності, переоглядом 04.06.1998 року ступінь втрати професійної працездатності встановлено безстроково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було не було дотримано порядку розгляду спору про відшкодування моральної шкоди, який діяв на час встановлення первинної втрати професійної працездатності. Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покладення обовязку з відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, на власника підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган передбачалося й Правилами.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках передбачених трудовим законодавством застосовується строк позовної давності в три місяці (ст.233 КЗПп України).

При цьому, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що, встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування моральної шкоди у ОСОБА_4 виникло з моменту первинного встановлення йому ступеня стійкої втрати професійної працездатності - 24.07.1995 року і саме з цього моменту він мав право звернутися з вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди передбачено п. 11 Правил, в якому зазначено, що моральна шкода відшкодовується власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом за умови звернення потерпілого з заявою про відшкодування такої шкоди.

Доказів в підтвердження факту звернення ОСОБА_4 із заявою про відшкодування моральної шкоди до ПАТ «Кривбасзалізрудком», позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

З позовом про відшкодування моральної шкоди позивач до суду першої інстанції звернувся 11.01.2011 року (а.с. 1), тобто з порушенням строку, передбаченого законом й питання про його поновлення перед судом не ставив.

Оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду і ним не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: