АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2011 року позивач звернувся до суду з таким позовом посилаючись на те, що 07.06.2007 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 1/в, за яким відповідач надав йому кредит у розмірі 10000 Євро для споживчих цілей на оплату вартості квартири АДРЕСА_1, та в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором в цей же день між ними був укладений договір іпотеки. Вважаючи даний кредитний договір незаконним, оскільки він укладався та виконувався в іноземній валюті в порушення вимог закону, позивач просив суд визнати його та договір іпотеки недійсними.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як правильно встановлено судом, за кредитним договором № 1/в від 07.06.2007 року відповідач надав позивачу кредит у розмірі 10000 Євро для споживчих цілей на оплату вартості квартири АДРЕСА_1 з оплатою позичальником 13 % річних за користування кредитом та в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором в цей же день між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким позивач передав банку в іпотеку вказану квартиру.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

За ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Тобто діючим законодавством уповноваженим банкам на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями надано право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

В підпункті "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ передбачена наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, але на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, що мало місце у даному випадку.

За таких обставин дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог суд обґрунтовано згідно зі ст.ст.192,203,215,548,1054 ЦК України відмовив в їх задоволенні.

Наведені в скарзі доводи ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду щодо законності дій відповідача при наданні йому кредиту у валюті не ґрунтуються на нормах закону, регулюючого спірні правовідносини, та фактично зводяться до його одностороннього тлумачення лише на свою користь, а посилання скаржника про надання йому кредиту фактично у національній валюті спростовуються умовами спірного кредитного договору, якій він як позичальник підписав власноручно без будь-яких зауважень. Не можуть бути прийняті до уваги і доводи скаржника щодо введення його в оману відносно дійсного змісту кредитного договору в частині валюти зобов'язання, оскільки зміст відповідних положень договору є зрозумілим та не міг залишитися поза увагою позивача або бути ним неправильно сприйнятим при його підписанні.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: