Справа №2-518/11
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2011 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Смирнової Є.П.

при секретарі Білоус О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства

ОСОБА_1 банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_2 , -

про звернення стягнення на заставлене майно, -

За зустрічним позовом

ОСОБА_2 до

Публічного Акціонерного Товариства

ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк», -

Про визнання кредитного договору частково

недійсним та зобовязання здійснити

перерахунок процентів та заборгованості за

кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

08.10.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2А, який неодноразово уточнював. Просить в рахунок погашення заборгованості останнього за кредитним договором в сумі 104.106 грн. 67 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль GREAT WALL SAFE, рік випуску 2005, номер кузова/шасі: LGWFF2G526A055601, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ ОСОБА_1 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 1430570), з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного автомобіля.

При цьому позивач вказує на те, що відповідно до договору № KIL0AN00004421 від 18.04.2006 року відповідачу ОСОБА_2 було надано у користування кредитні кошти в розмірі 153.497 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25,44% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 18.04.2012 року.

Також, в якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, 18.04.2006 року між ним та позивачем було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого відповідачем передано в заставу належний йому автомобіль марки «GREAT WALL SAFE», 2005 року випуску, шасі/кузов № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 свої зобовязання за договором кредиту належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 09.09.2010 року виникла заборгованість по кредитному договору № KIL0AN00004421 від 18.04.2006 року в розмірі 104.106 грн. 67 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 79.557 грн. 69 коп., заборгованість по процентам в сумі 15.667 грн. 98 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1.378 грн. 57 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2.068 грн. 78 коп., а також штрафи, відповідно до умов договору: в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4.933 грн. 65 коп. (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги.

Під час розгляду справи 02.12.2010 року та 04.02.2011 року позивач неодноразово уточнював позовні вимоги.

28.02.2011 року, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги позивача, викладені в заяві від 09.09.2010 року та просить задовольнити саме їх.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечують.

При цьому, ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсними в частині застосування відсотків за користування кредитом пункти 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.8, 3.9, 3.10 та підпункти 2.2.2, 2.2.5, 2.4.1 Кредитного договору № KIL0AN00434421 від 18.04.2006 року, а також зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок за вказаним Кредитним договором щодо сплати ним розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ з 18.04.2006 року.

Крім того, ОСОБА_2 просить зобовязати відповідача, отримані ним переплачені грошові кошти, як кредитодавцем без належних правових підстав, зарахувати в рахунок погашення заборгованості по вказаному Кредитному договору, а також зобовязати надати перерахунок для подальшого визначення зобовязань.

При цьому позивач вказує на те, що 18.04.2006 року між ним та ПАТ КБ «ПиватБанк» було укладено кредитний договір KIL0AN00434421.

12.01.2009 року він отримав лист кредитодавця від 06.01.2009 року, в якому його поставили перед фактом підвищення відсоткової ставки за кредитом до 25,5% на рік з 01.02.2009 року.

19.01.2009 року він звернувся з заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначив, що чинне законодавство України станом на 12.01.2009 року забороняє банкам в односторонньому порядку збільшувати проценту ставку.

27.01.2009 року на його адресу кредитодавцем знову було направлено лист, в якому розяснювалося право банку на підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Відтак, він повідомив кредитодавця ще раз, що він Кредитний договір № KIL0AN00004421 від 18.04.2006 року з банком не укладав, а 18.04.2006 року було укладено договір № KIL0AN00434421. Однак, жодних позитивних реагувань зі сторони банку на подані ним заяви та викладені у них зауваження не було.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що оскільки кредитодавцем не виконані вимоги п.п. 2.3.1 та 2.3 Кредитного договору, щодо надіслання письмового повідомлення про зміну процентної ставки, то в нього не виникло правових підстав для встановлення з 01.02.2009 року нової процентної ставки, а у нього, як у позичальника, не виникло правових підстав для здійснення платежів відповідно до вимог банку, зазначених в листах від 06.01.2009 року та 27.01.2009 року.

На думку ОСОБА_2, фактично з 01.02.2009 року ним, як позичальником, без належних на те правових підстав, переплачуються грошові кошти кредитодавцю, а останній в свою чергу безпідставно отримує переплачені грошові кошти та користується ними. Фактично, з 01.02.2009 року він має сплачувати грошові кошти за кредитним договором без врахування збільшеної процентної ставки.

Також, ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до п. 1.1 Кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом, що суперечить ст.ст. 536, 1054, 1048 ЦК України.

Крім того, позивач вважає, що Банком не виконані вимоги статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» щодо встановлення процентної ставки, яка передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють проценті ставки.

Як вказує ОСОБА_2, відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків. Однак, сплата відсотків суперечить ст.ст. 536, 1048, 1054 ЦК України та ч. 1 ст. 19 Конституції України, згідно якої, правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що е передбачено законодавством. Тому, позивач вважає, що він не може бути примушений сплачувати не тільки нову відсоткову ставку, а і взагалі платити відсотки за Договором, так як це суперечить чинному законодавству.

ОСОБА_2 зазначає, що такі ж розбіжності відображені і в п. 2.2 Кредитного договору, згідно якого, позичальник зобовязується сплачувати відсотки за користування кредитом».

Як вказує позивач, дійсно, відповідно до п.п. 2.3.1 та 2.3.2 Договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати чи зменшувати розмір процентної ставки. Однак, оскільки Договором процентна ставка не встановлена, то про збільшення і зменшення взагалі не може йти мови, так як не встановлено те, що можна збільшувати або зменшувати.

Позивач також вказує на те, що п. 6.2 договору передбачено, що всі види платежів (за винятком кредиту, комісії за дострокове погашення, пені, штрафу), що вносяться позичальником за даним кредитним договором є відсотками в розумінні ЦК України, однак йому не зрозуміло, у якому саме розумінні ЦК України позичальник повинен сплачувати відсоткову ставку.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до п. 2.3 Кредитного договору, збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо за згодою позичальника. Отже, без згоди позичальника будь-яке збільшення неможливе.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що він не надавав будь-якої згоди на збільшення процентної ставки по кредитному договору, який укладав з Банком, ОСОБА_2 просить задовольнити зустрічну позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № KIL0AN00434421 ( а.с. 8-9).

Згідно умов даного договору відповідачу ОСОБА_2 було надано у користування у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, на строк до 17.04.2012 року, кредитні кошти в розмірі 153.497 грн. зі сплатою 1,23 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 1.2 даного договору. Періодом сплати за цим договором вважається період з 22 по 28 число кожного місяця.

Таким чином, за користуванні кредитними коштами відповідач повинен був сплачувати проценти в розмірі 14,76 % річних (1,23% х 12 місяців).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, щомісяця в період сплати, за який приймається період з 22 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошової кошти (щомісячний платіж» у сумі 2.492 грн. 47 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати Банку відповідно до п. 2.2.9, 4.3 Договору.

Як вбачається з п. 3.2 договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню Кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від загальної доходності без врахування страхових внесків на місяць, зазначеної в п. 1.1, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором, 18.04.2006 року між ним та позивачем було укладено Договір застави автомобіля, згідно якого відповідачем передано в заставу належний йому автомобіль марки GREAT WALL SAFE, рік випуску 2005, номер кузова/шасі: LGWFF2G526A055601, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 10-11).

Як стверджує представник позивача, на час звернення позивача до суду відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим має заборгованість перед Банком, яка станом на 09.09.2010 р. становить 104.106 грн. 67 коп.

Вказані доводи представника позивача підтверджуються розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, яка станом на 09.09.2010 року складає 104.106 грн. 67 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 79.557 грн. 69 коп., заборгованість по процентам в сумі 15.667 грн. 98 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1.378 грн. 57 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2.068 грн. 78 коп., а також штрафи, відповідно до умов договору: в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 4.933 грн. 65 коп. (процентна складова) ( а.с. 6-7).

Враховуючи обставини справи, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором на час звернення позивача до суду з даним позовом, а також те, що відповідач не сплачує кредит та відсотки, і за час розгляду справи в суді з листопада 2010 року заборгованість не погашав, суд прийшов до висновку про істотне порушення відповідачем умов Кредитного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором.

Виходячи з зазначеного, а також приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи та небажання ОСОБА_2 погашати хоча б частково, заборгованість за кредитом, а також умови договору застави транспортного засобу, укладеного 18.04.2006 року між сторонами по справі, суд вважає доцільним звернути стягнення заборгованості ОСОБА_2 перед банком на автомобіль марки GREAT WALL SAFE, рік випуску 2005, номер кузова/шасі: LGWFF2G526A055601, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про незаконне збільшення банком процентної ставки по кредиту, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року, яким Цивільний кодекс України було доповнено ст. 1056-1, набрав чинності з 10.01.2009 року.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, банком мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного Банку України та нестабільність курсової політики.

Як вбачається з п. 2.3.1 Кредитного договору, укладеного з відповідачем, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США, за згодою позичальника.

Як вбачається з листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.01.2009 року, ОСОБА_2 було повідомлено, що у звязку із зміною конюнктури ринку грошових ресурсів в України з 01.02.2009 року процентна ставка за користування кредитними коштами буде збільшена до 25,50 % річних. При цьому зазначено, що у разі згоди щодо змін умов кредитування за вказаним

Кредитним договором, встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.02.2009 року без будь-яких додаткових дій з боку позичальника (а.с. 31).

19.01.2009 року, ОСОБА_2 звернувся до банку з заявою, в якій зазначає, що він не згоден зі змістом листа від 06.01.2009 року з приводу неправомірного збільшення процентної ставки, а також просить розяснити підстави зазначеного збільшення (а.с. 38).

27.01.2009 року банком на адресу ОСОБА_2 було направлено лист з розясненням правових підстав збільшення відсоткової ставки по Кредитному договору № KIL0AN00434421 від 18.04.2006 року (а.с. 32).

Як вбачається з вказаного листа, позичальнику було розяснено, що відповідно до умов Договору та п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», йому було направлено лист (повідомлення) щодо зміни відсоткової ставки за Договором, а також зазначенням про надання пільгового періоду для погашення поточної заборгованості за існуючою процентною ставкою до 01.02.2009 року.

Крім того, було звернено увагу ОСОБА_2 на те, що у випадку, якщо він не згоден із вказаними змінами кредитного договору, банк має право, відповідно Договору та згідно ст. 651 ЦК України, здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням відповідного повідомлення. При цьому, в останній день дії Договору, позичальник зобовязаний повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобовязання за кредитним договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобовязань. відсоткова ставка/пеня у разі невиконання зобовязань за кредитним договором змінюється відповідно до зміни відсоткової ставки по кредиту.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та викладені обставини, суд прийшов до висновку, що рішення банку про підвищення з 01.02.2009 року процентної ставки за укладеним зі ОСОБА_2 С.А.18.04.2006 року кредитним договором, було прийнято до набрання чинності Законом, відповідно до кого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому прядку є нікчемною.

При таких обставинах, суд вважає вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що договори про надання кредиту укладаються за власний розсуд кредитора та позичальника, Кредитний договір № KIL0AN00434421 від 18.04.2006 року ОСОБА_2 було підписано добровільно, тому посилання відповідача на ст. 19 Конституції України є недоречним та таким, що не відповідає дійсності.

Посилання ОСОБА_2 на суперечність умов кредитного договору ст. ст. 536, 1054, 1048 ЦК України, суд оцінює критично, та не приймає до уваги, оскільки вважає, що договір укладено з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства України.

Щодо розбіжності у номері Кредитного договору, на який є посилання в листах банку і в позовні й заяві, та як зазначив представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - це є технічною опечаткою, та ніяким чином не спливає на права та обовязки сторін за кредитним договором № KIL0AN00434421 від 18.04.2006 року.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно та у встановленому порядку було проведено збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором № KIL0AN00434421 від 18.04.2006 року, а тому не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання вказаних дій неправомірними.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги Банку, то відповідно до ст.88 ЦПК України стягує зі ОСОБА_2 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1.041 грн. 07 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,10,57-60, 79,88, 213-214,218 ЦПК України, ст.ст. 203,215,217, 509, 526, 536, 589,590, 610, 611,625, 628, 651, 1054,1056-1,1061 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № KIL0AN00004421 від 18.04.2006 року в сумі 104.106 грн. 67 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль GREAT WALL SAFE, рік випуску 2005, номер кузова/шасі: LGWFF2G526A055601, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ ОСОБА_1 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 1430570), з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1.041 грн. 07 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді 120 грн., всього 1161 грн. 07 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Банку «ПриватБанк», - про визнання кредитного договору частково недійсним та зобовязання здійснити перерахунок процентів та заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: