АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Лещинській О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2011 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в :

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2011 року ОСОБА_2 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - відмовлено (а.с.187).

В апеляційній скарзі (а.с.191-192) відповідач просить додаткове рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити в повному обсязі, оскільки судом під час винесення рішення не було розподілено судові витрати.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом враховано всі наявні в матеріалах справи письмові докази та було вірно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.5 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати; по відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Ухваливши додаткове рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові вит-рати.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував та не перевірив, чи понесені відповідачем зазначені ним судові витрати.

На час ухвалення судового рішення в матеріалах справи наявні ксерокопії: квітанцій № 7 та № 8 від 11 лютого 2011 року про сплату відповідачем 2255,40 грн. за проведення експертизи та 22,55 грн. за розрахунково-касове обслуговування (а.с.165), а також квітанцій від 01 та 28 лютого, 31 березня та 06 травня 2011 року на загальну суму 19500,00 грн. (а.с.166), двох сторінок договору про надання правової допомоги № 10/08 від 01 листопада 2010 року (а.с.167-168) та акту приймання-передачі наданих послуг № 01-10/08 від 16 травня 2011 року (а.с.169).

З огляду на це колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні судових витрат підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення ля справи, та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу су-ду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2011 року відповідач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 21777,95 грн. а саме: витрат на проведення експертизи у сумі 2277,95 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 19500,00 грн. (а.с.178).

До заяви додані ксерокопії квітанцій та договору (а.с.180,181,182-184), копії яких наявні у справі (а.с.166,167-168).

В суді апеляційної інстанції оглянуто оригінали цих квітанцій, договору та акту.

Крім того за клопотанням представника відповідача оглянуто оригінали та залучені до матеріалів справи ксерокопії акту приймання-передачі наданих послуг № 02-10/08 від 19 жовтня 2011 року, додаткової угоди № 2 від 22 липня 2011 року та додаткової угоди від 19 листопада 2010 року (а.с.218-220).

З огляду на вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України та надані оригінали документів, що підтверджують судові витрати, колегія суддів вважає, що заява відповідача про стягнення судових витрат підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.2,4 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, повязані із проведенням судових експертиз.

З огляду на це в порядку, передбаченому п.4 ч.1 та ч.5 ст.220 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати за розрахунково-касове обслуговування у сумі 22,55 грн., сплачені відповідачем по квітанції № 8 від 11 лютого 2011 року (а.с. 181), оскільки такі витрати не визнані судовими витратами.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2011 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.171-172).

Тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати на проведення експертизи у сумі 2255,40 грн. (а.с.181).

Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ.

Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, по-вязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 10/08 від 01 листопада 2010 року (а.с.182-184) та додаткової угоди від 19 листопада 2010 року (а.с. 220), відповідно до п.4.1. за послуги щодо представництва інтересів відповідача в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська відповідач сплачує Виконавцю плату в розмірі 600,00 грн. за кожну годину роботи.

Відповідно до наданих квітанцій від 01 та 28 лютого, 31 березня та 06 травня 2011 року за вказаним договором здійснено оплату на загальну суму 19500,00 грн. (а.с.180).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 01-10/08 від 16 травня 2011 року надана правова допомога протягом 32,5 годин на суму 19500,00 грн. (а.с.169).

На думку колегії суддів зазначені документи не можуть бути прийняті у якості доказів понесених вдповідачем судових витрат за надання правової допомоги.

Згідно акту приймання-передачі послуг надання правової допомоги складається: з захисту інтересів відповідача в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, Апеляційному суді Дніпропетровської області, Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 годин; з представництва інтересів відповідача в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська протягом розгляду цивільної справи протягом 2,5 годин; з підготовки проектів процесуальних документів протягом 10 годин (а.с.169).

Отже всупереч умовам договору щодо здійснення послуг шляхом представництва інтересів відповідача в суді першої інстанції в акті зазначено виконання послуг у вигляді: захисту інтересів відповідача в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; представництва інтересів відповідача в суді першої інстанції; підготовки проектів процесуальних документів.

При цьому в акті, укладеному після ухвалення судового рішення, зазначено виконання послуг з захисту інтересів відповідача в судах апеляційної та касаційної інстанцій, тобто в судах, в яких на час укладення акту справа ще не розглядалась.

При цьому в акті не зазначено час захисту інтересів відповідача в суді першої інстанції; не зазначено яка правова допомога отримана та оплачена відповідачем під час захисту його інтересів та під час представництва його інтересів в суді першої інстанції; не зазначено проекти яких процесуальних документів протягом 10 годин підготовлені виконавцем та оплачені відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не довів, що оплата здійснена ним оплата у сумі 19500,00 грн. є витрати на правову допомогу.

З наданих представником відповідача в суді апеляційної інстанції додаткової угоди № 2 від 22 липня 2011 року та акту приймання-передачі наданих послуг № 02-10/08 від 19 жовтня 2011 року вбачається, що предметом договору про надання правової допомоги є послуги щодо представництва інтересів відповідача в судах першої та апеляційної інстанцій з оплатою у сумі 382,00 грн. за кожний час роботи виконавця, при цьому надання правової допомоги здійснено шляхом захисту інтересів відповідача в судах першої та апеляційної інстанцій протягом 51 години на суму 19500,00 грн. (а.с.218-219).

Тобто з наданих відповідачем в суді апеляційної інстанції документів вбачається, що всупереч наданим відповідачем на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції документам про судові витрати у сумі 19500,00 грн. з розрахунку 600,00 грн. за кожний час роботи, фактично ним сплачені за договором про надання правової допомоги послуги з розрахунку 382,00 грн. за кожний час.

З огляду на це надані відповідачем квітанції про оплату 19500,00 грн. не можуть бути прийняті до уваги як достовірні докази понесення ним витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки докази про розмір витрат, понесених відповідачем на правову допомогу в суді першої інстанції, та опис отриманих та оплачених відповідачем робіт по наданню йому правової допомоги в суді першої інстанції відсутні, то в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2011 року скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення експертизи у сумі 2255,40 грн.

В решті в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат - відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: