Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 2-12/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2011 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді Чорної Л.М.

при секретарі Нахильчук С.Ф.

з участю адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного-нажитого майна,-

В С Т А Н О В И В :

В обгрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі ОСОБА_4 вона перебувала в шлюбі зареєстрованому 20 листопада 1988 року в відділі ЗАГС Красилівського райвиконкому Хмельницької області. За час шлюбу ними було придбано 2 гаражі в Красилівському товаристві власників приватних гаражів «Автомобіліст», а саме гаражі №66 та №67. Вартість гаражів становить 10 000 грн., по 5 000 грн.кожен. Оскільки сімейне життя у них склалось невдало рішенням Красилівського районного суду від 23.11.2004 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем, за усною домовленістю з ним спірні гаражі залишились в її користуванні, а згодом по досягненні їхньою дочкою повноліття вказані гаражі вони мали подарувати їй. У відповідності до ст..60 та ст..70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними. Таким чином її частка в спільному майні подружжя, а також частка відповідача становить по Ѕ його частині, що в грошовому виразі становить 5 000 грн.

Просить провести розподіл спільно-нажитого майна, а саме: гаража №66 та №67 в Красилівському товаристві власників приватних гаражів «Автомобіліст», виділивши їй гараж №66, а відповідачу гараж №67.

В судовому засіданні позивачка, представник позивачки уточнили позовні вимоги, просять визнати гаражі №67,68 спільно-нажитим майном подружжя та провести розподіл спільно-побудованих гаражі. Виділивши їй гараж №66 «в», а відповідачу гараж №67»в». Суду також пояснила, що при розірвнні шлюбу між нею і відповідачем була домовленість, про те, що їй з дитиною залишиться квартира, а відповідачу автомобіль, гараж буде переписаний на дитину після досягнення нею повноліття, оскільки аліментів на дитину відповідач не платив.

Відповідач, представник відповідача в суді позов не визнали, суду пояснили, що один гараж №67 «в» виділявся для нього, а гараж №66 «в» отримав його дядько, що підтверджується проплатою вступних внесків, як ним так і дядьком, ОСОБА_5 окремо, тому він має право лише на один гараж №67 «в», який йому був виділений після розірвання шлюбу з позивачкою в 2004 році в добровільному порядку. Також при розірванні шлюбу в 2004 році в самій позовній заяві було зазначено, що спільно нажите майно вони з відповідачкою розділять добровільно.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд находить позовні вимоги не підлягаючими задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання ними придбано спільне майно: квартира, меблі в квартиру, а також гараж, що підтвердили в судовому засіданні сторони. Після розірвання шлюбу сторони добровільно домовились про розподіл спільно-нажитого майна. Оскільки відповідач знаходився на заробітках, спільно-побудованим гаражем за його згодою користувалась позивачка, що стверджується проплатою нею членських внесків в гаражному кооперативі

«Автомобіліст» 2004, 2005, 2006, 2008, 2010, де зазначено про сплату членських внесків

ОСОБА_3 за відповідача ОСОБА_4

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, пояснили, що сторони користувалися гаражами спільно, спочатку вони почали будувати один гараж, а потім

відповідач вирішив взяти ще один гараж, однак на ім»я свого дядька, проте гараж будував він сам разом із позивачкою.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_8,ОСОБА_9 в суді пояснили, що на прохання ОСОБА_4 допомагали йому будувати гараж, позивачки на будівництві ні разу не бачили. Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в нього був мотоцикл і він взяв собі місце під гараж, почав його будувати, ОСОБА_4 йому допомагав, а пізніше він дав побудований гараж в

користування ОСОБА_4. Допитана як свідок в.о. голови гаражного кооперативу «Автомобіліст» ОСОБА_10 суду пояснила, що в архівних документах кооперативу є заяви писані як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 на виділення їм місця під будівництво гаражів, а також квитанції про сплату вступних внесків про прийняття в члени кооперативу та виділення місця під гараж- Болюху І.Г. - місце № 67«В», ОСОБА_5-місце № 66»В». Спочатку заяву писав ОСОБА_4, а потім ОСОБА_5, сплата членських внесків також проводилась кожним з них окремо, що стверджується наданими в судове засідання касовими книгами обліку сплати членських внесків, статутом Красилівського товариства власників приватних гаражів «Автомобіліст», де зазначено, що підставою прийняття в члени товариства та відрахування вирішується правлінням товариства , а підставою є заява та особиста присутність громадянина на засіданні правління.

При огляді в судовому засіданні цивільної справи про розірвання шлюбу між

сторонами № 2-2011 за 2004р. із поданої позивачем позовної заяви про розлучення вбачається, що спільно нажите майно сторони розділять в добровільному порядку, як пояснював в суді відповідач. Позивачка питання про розподіл спільно нажитого майна після розірвання шлюбу не ставила, хоча термін звернення до суду з даного приводу становить згідно закону 3 роки. Користування позивачкою гаражем, який був розділений разом з іншим майном між сторонами в добровільному порядку після розірвання шлюбу не свідчить про те, що вона набула права на вказаний гараж.

Також користування відповідачем гаражем, місце під який було виділено ОСОБА_5, та який ним побудований, хоча і за допомогою відповідача, не свідчить про набуття ним права на вказаний гараж. Інших доказів які б свідчили про набуття відповідачем права власності на гараж № 66 »В» в ТОВ « Автомобіліст» суду не надано. Окрім того право власності на вказані гаражі на відповідачем ОСОБА_4 на ОСОБА_5 не зареєстровано.

Згідно ст. 60 СК України майно нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної суміної власності, якщо інше не встановлено домовленністю між ними. ( ст. 63 СК України).

Як передбачено ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності поджружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може буди збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Оскільки питання про розподіл спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_4 при розірванні шлюбу було вирішено в добровільному порядку, окрім того доказів належності права власності на спірні гаражі відповідачу ОСОБА_4 суду не надано, тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88,212, 213, 215 ЦПК України,

ст.ст. 60-63,65, 68-71,72 СК України, ст.ст.261, 317, 331 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного-нажитого майна відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Хмельницького апеляційного суду

протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_11