Справа № 22-ц-4403/11 Головуючий у І інстанції Василишин В.О.
Провадження № 22-ц/3203/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

6 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Поліщука М.А.

суддів : Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановила:

У грудні 2010 року позивач предявив в суді названий позов посилаючись на те, що 14 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_2Б взяв у нього в борг 253 000 гривень, що на той час було еквівалентно 55000 доларам США. ОСОБА_2 зобов'язувався повернути йому вказаний борг до 14 серпня 2010 року, про що була складена письмова розписка, однак у зазначений у договорі позики строк борг не повернув.

Позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку на свою користь борг за договором позики в сумі 438000 гривень, відсотки за користування кредитом в розмірі 14514 грн., а також судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики 253000 грн., судові витрати в розмірі 1019 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність. В доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд не взяв до уваги пояснення сторін, які визнавали, що між ними існували договірні відносини щодо здійснення спільної господарської діяльності без створення юридичної особи з метою надання послуг у закладі розважального характеру. Позивач ОСОБА_3 в 2008 році виявив бажання забрати свої кошти, які він вклав в спільну діяльність, і відповідач ОСОБА_2 зобов»язався повернути ці кошти протягом двох років, про що написав боргову розписку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення сторін та третьої особи щодо здійснення сторонами спільної діяльності, і не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо безгрошовості договору позики і існування між сторонами інших правовідносин.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2008 року між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти сумі 253000 грн., які зобов»язувався повернути до 14 серпня 2010 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була написана розписка.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що розписка підтверджує укладення між сторонами договору позики та його умов. Наявність письмової розписки у позивача ОСОБА_3 засвідчує його право вимагати повернення грошей.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 14 серпня 2008 року взяв в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі 253000 грн., що складає 55000 доларів США строком до 14 серпня 2010 року.

Таким чином, факт написання ОСОБА_2 розписки є доказом отримання ним від ОСОБА_3 253000 грн.

ОСОБА_2, посилаючись в судовому засіданні на удаваність договору позики, оскільки сторони фактично укладали договір про відмову учасника від участі в договорі простого товариства, або безгрошовість договору позики, разом з тим не звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики з наведених підстав.

Таким чином, оскільки на час ухвалення судом рішення договір позики був чинним, розписка є належним і допустимим доказом того, що ОСОБА_3 передавались кошти за цим договором ОСОБА_2

Посилання відповідача на інші докази щодо відсутності передачі коштів, без визнання самого договору недійсним, на думку колегії суддів, є помилковим.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов»язання і не повернув позику, кошти в сумі 253000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта на неповне з»ясування судом обставин справи є голослівним, оскільки судом в своєму рішенні дана оцінка запереченням відповідача проти позову. Суд зазначив, що надані відповідачем господарські, кредитні та інші договори, в тому числі й договір дарування нежитлового приміщення, який укладався між сторонами, не доводять, що між сторонами не існували відносини з приводу позики грошових коштів.

Судова колегія погоджується з такими доводами суду. Дійсно, посилання відповідача на те, що між сторонами виникли інші правовідносини із спільної діяльності не доведені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь і результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідач не надав суду договору між ним та позивачем про спільну діяльність, який був би єдиним належним і допустимим доказом про здійснення такої діяльності. Всі інші докази, на які посилався відповідач не давали суду підстав для встановлення інших обставин і визначення інших правовідносин між сторонами, ніж договір позики.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи і характер спірних правовідносин, дав їм правильну юридичну оцінку і прийшов до правильних висновків про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :