Справа № 2-3635/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2011 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Бондар К.П., Яковлевій М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „ОТП Банк, 3 особа ГУ у справах захисту прав споживачів виконавчого органу Київської міської адміністрації про захист прав споживачів та визнання кредитного договору та договору застави недійсними

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання кредитного договору та договору застави недійсними, посилаючись на те, що 18.03.2008 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № CL-022/019/2008 на суму 27100,84 швейцарських франків з сумою першочергового внеску у розмірі 15% від вартості автомобіля з кінцевою датою 18.03.2015 р. і з фіксованою процентною ставкою 9,49 % річних для придбання автомобіля Ніссан-кашкай.

У відповідності до п. 2.1.8.1 додаткового договору № 3 від 03.03.2010 р. до кредитного договору підписаного позивачем та відповідачем спори між сторонами підлягають розгляду в постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків. Вважає, що відповідачем порушено його права, так як третейське застереження позбавляє його права на судовий захист та право вибору суду щодо підсудності. Також відповідачем у порушення вимог ЦК України надав йому гроші не в грошовій одиниці України гривні, а у швейцарських франках та заподіяв позивачу матеріальну шкоду у сумі 38346,94 грн. Крім того вважає, що діями відповідача без належного повідомлення було змінено процентну ставку.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд визнати недійсними кредитний договір від 18.03.2008 р. та договір застави від 18.03.2008 р., зарахувати суму платежів сплачених на користь позивача за час дії кредитного договору у розмірі 40519 грн. в рахунок погашення заборгованості, стягнути з відповідача суму завданих збитків у розмірі 24235 грн. та зарахувати їх у рахунок погашення основної суми кредиту, зобовязати відповідача прийняти від позивача 49350,53 грн. з розстрочкою платежів на 60 міс. за умови, що місячний платіж складе 822,51 грн., виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про предмет застави від 18.03.2008 р.

У судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву про слухання співи у його відсутність. Представники відповідача у судовому засіданні надали суду свої пояснення проти даного позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем 18.03.2008 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № CL-022/019/2008 на суму 27100,84 швейцарських франків з сумою першочергового внеску у розмірі 15% від вартості автомобіля з кінцевою датою 18.03.2015 р. і з фіксованою процентною ставкою 9,49 % річних для придбання автомобіля Ніссан-кашкай.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як зясовано судом, у відповідності до п. 2.1.8.1 додаткового договору № 3 від 03.03.2010 р. до кредитного договору підписаного позивачем та відповідачем спори між сторонами підлягав розгляду в постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролюНБ України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

При цьому відповідно до п. 4 даної статті: індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: платежів у іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов'язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя;

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з основних вимог є те, що "зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства".

Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено що "підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу".

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Крім того, ч. 5 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно з ч.6 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочину, а саме: "Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування".

Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 627, 629, ст. 1056-1 ЦК України, Закон України „Про захист прав споживачів, ст. 10, 53, 57, 60, 169, 208, 209, ст. 212-215, ст. 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Васалатій К.А. 14.10.2011 Справа № 2-3635/11