АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (І) Головуючий в 1-й інстанції Тимошенко Т.І.
Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Карнаух В.В., Ляховської І.Є.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача публічного акціонерного товариства

«Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та закритого акціонерного товариства «Кривбасшахтопроходка» про стягнення моральної шкоди, заподіяної при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працюючи протягом тривалого часу більше ніж 36 років на підприємствах відповідачів , в умовах несприятливого мікроклімату , отримав професійне захворювання, у звязку з чим висновком МСЕК від 28 квітня 2010 року йому первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 50%.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату, просив суд: стягнути з кожного з відповідачів у відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу 27 липня 2011 року за клопотанням представника позивача частину позовних вимог ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства «Кривбасшахтопроходка» про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ

«Кривбасзалізрудком» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи 17 грн. в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_2В у задоволенні позову.

Зокрема вважає, що судом не враховано, що позивач працював у шкідливих умовах праці тривалий час і на інших підприємствах, добровільно виконував роботу у шкідливих умовах праці.

Крім того, суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; не взято

1

до уваги, що позивачем не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути належним доказом по справі; вважають , що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності , виваженості і справедливості та є значно завищеним; судом не застосовано тримісячний термін позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга НЕ підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу , понад 12 років, працював підземним прохідником ш.Октябрьська ПАТ «Кривбасзалізрудком», виконуючи роботи в умовах обмеженості робочої зони та підвищених рівнів запиленості повітря робочої зони.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 02.03.2010р. у ОСОБА_2 за місцем його роботи встановлено професійне захворювання.

Актом № 17 розслідування хронічного професійного захворювання від 08.04.2010 року, встановлено причинний зв'язок отриманого позивачем професійного захворювання з його роботою в умовах обмеженості робочого простору , важкої фізичної праці та підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони, яке виникло в результаті порушення, зокрема керівництвом відповідача, де працював ОСОБА_2, законодавства «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 28 квітня 2010 р. первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% , з яких 45% - по радикуліту та 5% - по хронічному бронхіту та третя група інвалідності.

На підставі встановлених обставин та виходячи з моменту виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди саме відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 17 розслідування хронічного професійного захворювання від 08.04.2010 року (а.с. 11-12) причиною професійного захворювання ОСОБА_2 є робота в умовах обмеженості робочого простору , важкої фізичної праці та

підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони, яке виникло у звязку із порушенням зокрема, керівництвом підприємства відповідача, законодавства «Про охорону праці», яким передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Кравбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 28 квітня 2010р., тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кравбасзалізрудком» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Оскільки ОСОБА_2 змушений проходити періодичне амбулаторне та стаціонарне лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико- соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 28 квітня 2010р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необгрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.З ч.І ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної

(немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія судців вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням , відсотку втрати професійної працездатності , який згідно висновку МСЕК становить 50% , строку роботи у шкідливих умовах праці , з урахуванням часу роботи ОСОБА_2 на підприємстві відповідача, конкретних обставин по справі, характеру отриманого позивачем професійного захворювання, і повязаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: