Справа № 22-ц-2269/2011 Головуючий у I інстанції Падалюка О.Ф.
Категорія цивільна Доповідач - Ішутко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника відповідача ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 на р ішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, законний представник ОСОБА_10 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Белова (ОСОБА_10М.) законний представник неповнолітнього ОСОБА_9 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2005 року, яким позов ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задоволено частково.

Визнано ОСОБА_9 втратившим право користування житловим приміщенням по Пр. Перемоги 43/51 у м. Чернігові.

В апеляційній скарзі апелянт зазначила, що після розірвання шлюбу з позивачем була домовленість про те, що син залишиться зареєстрованим в квартирі та буде постійно приїжджати до родичів в с. Петрушин Чернігівського району, де позивач може зустрічатися з сином.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги, те що навчання сина в школі у м. Москва є поважною причиною, тому рішення суду не відповідає вимогам закону, а відтак є необґрунтованим.

На думку апелянта суд повинен був залучити до справи орган опіки та піклування відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» щодо права дитини на житло. Апелянт посилається на ст. 108 Сімейного Кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вислухавши суддю доповідача, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнаючи ОСОБА_9 втратившим право користування житловим приміщенням по Пр. Перемоги 43/51 у м. Чернігові, суд першої інстанції виходив з того, що син позивача не проживає в квартирі більше 5 років, разом із матірю виїхав з квартири, ОСОБА_10 знялася з реєстрації, а син зареєстрований в квартирі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 71 ЖК України, особа зберігає право на житло в разі відсутності її без поважних причин протягом 6 місяців. Збереження права на житло більше 6 місяців можливо лише з поважних причин.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. В квартирі були зареєстровані та проживали разом з позивачем ОСОБА_10 з сином ОСОБА_9

В грудні 1999 р. ОСОБА_10 знялася з реєстрації в цій квартирі та виїхала разом з сином з зазначеної квартири. Неповнолітній син, ОСОБА_9 залишився зареєстрованим в квартирі.

Не проживання в квартирі ОСОБА_9 без поважних причин більше 6 місяців підтверджуються актами ЖРЕД, поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які проживають разом з позивачем по-сусідству, бувають у нього дома.

В апеляційному суді представник апелянта підтвердив, що ОСОБА_9 отримав паспорт за місцем проживання своїх діда та баби, що свідчить фактично про те, що він не проживав у спірній квартирі, хоча перешкод для проживання квартирі йому ніхто не чинив.

Доводи апелянта про те, що суд повинен був залучити до справи орган опіки та піклування відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог зазначеної статті, органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Проте, в даному випадку, відчуження житла не було.

За таких обставин, коли мати з неповнолітньої дитиною виїхали за новим місцем проживання у м. Москва, де дитина проживала та навчалася у школі, це не може бути поважною причиною, яка б давала право для збереження за ним права на житло, а відповідно і підставою для скасування рішення суду.

Виходячи з зазначеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи, які викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2005 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: