АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7011/11 Справа № 22ц-7116/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ 29 вересня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Дніпропетровської міської лікарні № 15, третя особа головний лікар Дніпропетровської міської лікарні № 15 ОСОБА_7, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що він перебував у трудових стосунках з відповідачем з 12.07.2004 року; наказом №128-к від 26 серпня 2010 року його звільнено з роботи на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки наказами №162 від 18.06.2010 року та №188 від 16.08.2010 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності; вважає, що наведені вище накази про накладення дисциплінарних стягнень та про звільнення суперечать вимогам діючого законодавства, тому, згідно уточнених позовних вимог, просив суд накази відповідача №162 від 18.06.2010 року, №188 від 16.08.2010 року, №128-к від 26 серпня 2010 року визнати незаконними, поновити його, позивача, на роботі на посаді лікаря-уролога вищої категорії Дніпропетровської міської лікарні № 15, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та судові витрати у розмірі 400,0 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року у задоволенні позовні вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі місцевий суд виходив з того, що накази відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № 162 від 18.06.2010 року і №188 від 16.08.2010 року та наказ про його звільнення за № 128-к від 26 серпня 2010 року є законними, однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 12.07.2004 року було прийнято тимчасово зовнішнім сумісником на 0,5 посади лікаря-уролога територіальної поліклініки з окладом згідно штатного розпису з 12.07.2004 року (вища категорії з урології до 06.12.2005 року), що стверджується відповідним наказом № №207-к (а.с.24).

Наказом відповідача за № 131-к від 21.06.2005 року зовнішнього сумісника ОСОБА_6 переведено на постійну роботу на 0,5 посади лікаря-уролога територіальної поліклініки з оплатою згідно штатного розпису з 15.06.2005 року (а.с.24).

18 червня 2010 року наказом головного лікаря відповідача за №162 лікарю-урологу поліклініки ОСОБА_6 винесено догану за виконання дій, що не входять до переліку його функціональних обов'язків, виконаних у невідповідному для цього місці та за відсутності можливості надання невідкладної медичної допомоги у разі виникнення ускладнень (а.с.5), оскільки, відповідно до акту службового розслідування від 17.06.2010 року, позивач виконав власноруч проведення внутрішньовенного введення контрастної речовини гр. ОСОБА_8, що не входить до його функціональних обов'язків та суперечить посадовій інструкції лікаря-уролога від 14.02.2007р. і Наказу МОЗ №261-адм від 01.09.1999 р. «Про передачу деяких функцій лікарів молодшим медичним спеціалістам».

Наказом відповідача №188 від 16.08.2010 р. позивачу винесено догану за порушення етики та деонтології при спілкуванні з колегами в робочий час (а.с.5), оскільки 10.08.2010р. після закінчення роботи комісії ДОЗ, яка перевіряла якість надання урологічної допомоги лікарем ОСОБА_6, він прийшов до кабінету завідуючої терапевтичним відділенням №1 поліклініки ОСОБА_9, яка на той момент виконувала обов'язки заступника головного лікаря з поліклінічного розділу роботи і була присутня при роботі комісії, повів себе не етично, виказував незадоволення з приводу роботи комісії та участі ОСОБА_9, в подальшому позивач у кабінетах лікарів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 без дозволу переглядав їх документацію (а.с. 64, 65, 72).

24.06.2010 року під час проведення перевірки роботи Дніпропетровській міській лікарні №15 встановлено, що лікарем-урологом ОСОБА_6 не ведеться затверджена Наказом МОЗ №302 від 27.12.1999р. необхідна документація - форма 030/у, замість цього позивачем ведеться журнал довільної форми, що стверджується актом комісії з перевірки онкологічного розділу роботи лікарні від 05.07.2010р. (а.с.45-47).

10.08.2010р., згідно розпорядження ДОЗ про проведення планових перевірок урологічної служби (кабінетів) лікувально-профілактичних закладів міста від 20.05.2010р., а також у зв'язку з неодноразовими зверненнями адміністрації лікарні №15 щодо недоліків роботи лікаря ОСОБА_6, була проведена перевірка роботи позивача, якою встановлено, що медична документація не систематизована, плани роботи на 2010 р. не надані, річний звіт за 2009 р. поданий до департаменту несвоєчасно, робота по нагляду за хворими передпухлинної патології урологічного профілю зведена до мінімуму, перевірити якість нагляду за хворими передпухлинної патології виявилося неможливим у зв»язку з тим, що не ведеться документація встановлена наказом МОЗ (акт комісії від 10.08.2010 року).

Наказом головного лікаря ОСОБА_7 за №128-к від 26.08.2010р. ОСОБА_6 звільнено з роботи за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст.40 КЗпП України, 26.08.2010 року (а.с.7), з посиланням на систематичне невиконання позивачем функціональних обов»язків визначених посадовою інструкцією лікаря-уролога, ігнорування наказів МОЗ України, ДОЗ, зауважень та розпоряджень міських фахівців, недостатній рівень професійної підготовки при наданні допомоги, що призводить до погіршення якості надання урологічної допомоги населенню району обслуговування та з посиланням на наявність наказів №172 від 18.06.2010 року і №188 від 16.08.2010 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається у п. 24 Типових правил як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов»язків.

Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку, що наказ відповідача за №162 від 18 червня 2010 року про винесення догани ОСОБА_12 за виконання дій, що не входять до переліку його функціональних обов'язків, є незаконним, оскільки у даному випадку відсутні факти невиконання або неналежного виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов»язків, тобто відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Колегія вважає, що наказ відповідача за № 188 від 16.08.2010 року про винесення позивачу догани за порушення етики та деонтології при спілкуванні з колегами є незаконним, оскільки зі змісту доповідних записок ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 62, 64, 65), пояснень позивача та представників відповідача і третьої особи у судовому засіданні вбачається наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_12 та адміністрацією відповідача, що спричинило необхідність відстоювання позивачем своїх інтересів та виникнення неприязних стосунків між позивачем і ОСОБА_9 Крім того, даний наказ прийнятий без урахування наведених вище норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим нам органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладений на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 23 вищевказаної постанови визначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги наявність підстав для визнання незаконними вказаних вище наказів відповідача №172 від 18.06.2010 року і №188 від 16.08.2010 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія вважає за необхідне визнати незаконним наказ відповідача №128-к від 26.08.2010 р. про звільнення ОСОБА_12 у зв»язку з відсутністю повторності застосування до позивача дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Колегія звертає увагу, що накази відповідача №317 від 29.12.2007р. та №61 від 05.03.2008р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки з дня накладення цих стягнень до видання наказу про звільнення минулого більше одного року (а.с. 78).

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді лікаря-уролога Дніпропетровської міської лікарні № 15, із зайнятістю 0,5 ставки, та стягнення з Дніпропетровської міської лікарні № 15 на користь ОСОБА_6 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 23) за період з 27.08.2010 року по 29.09.2011 року у розмірі 11898,57 грн. ((969,12 грн. + 861,43 грн.) : 2 міс. х 13 міс.).

Приймаючи до уваги, що на підставі наказу відповідача за № 131-к від 21.06.2005 року ОСОБА_6 на час звільнення працював у Дніпропетровській міській лікарні № 15 безстроково на 0,5 посади лікаря-уролога, без зазначення кваліфікаційної категорії (а.с.24), приймаючи до уваги ненадання доказів наявності у позивача певної кваліфікаційної категорії, колегія не вбачає підстав для визначення при поновленні позивача на роботі на посаді лікаря-уролога певної кваліфікаційної категорії.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 400,0 грн., на користь держави судовий збір в сумі 118,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,0 грн.

Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі та стягнення на його користь з Дніпропетровської міської лікарні № 15 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць в сумі 915,27 грн.

Отже, оскаржуване рішення було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Накази Дніпропетровської міської лікарні № 15 від 18 червня 2010 року № 162 та від 16 серпня 2010 року № 188 про оголошення доган, від 26 серпня 2010 року № 128-к про звільнення ОСОБА_6 визнати незаконними.

Поновити ОСОБА_6 на роботі на посаді лікаря-уролога вищої категорії Дніпропетровської міської лікарні № 15, із зайнятістю 0,5 ставки.

Стягнути з Дніпропетровської міської лікарні № 15 на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 11898 (одинадцять тисяч вісімсот девяносто вісім) грн. 57 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 400,0 грн., а всього 12298 (дванадцять тисяч двісті девяносто вісім) грн. 57 коп.

Стягнути з Дніпропетровської міської лікарні № 15 на користь держави судовий збір в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 98 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі та стягнення на його користь з Дніпропетровської міської лікарні № 15 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць в сумі 915 (девятсот пятнадцять) грн. 27 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий