Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4694 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
2011 р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„31 жовтня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Універсал Банк до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ „Універсал Банк в особі представника ОСОБА_3 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У позові зазначало, що 09 квітня 2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 7 000,00 доларів США для поточних потреб, зі сплатою комісійної винагороди за надання кредиту строком на 36 місяців, строком дії договору до 25.03.2011 року.

За умовами договору кредитор зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти, а ОСОБА_2 зобовязувалася погашати кредит, сплачувати проценти у розмірі 24 % за користування кредитом. Розмір щомісячного платежу встановлювався у розмірі 273,34 доларів США.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 2916, 53 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті станом на 14.10.2010 року становить 23 116 грн. 13 коп., по процентах 1841,34 дол. США (14 594 грн. 28 коп.), по сумі дострокового стягнення кредиту 2785, 45 дол. США (22 077 грн. 20 коп.).

Відповідно до пункту 2.4 договору, у випадку прострочення терміну сплати щомісячного платежу встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 72% річних, що вказано в додатку №1 до договору, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. Заборгованість за кредитом по підвищених відсотках складає 1680,72 дол.США( 13 321 грн. 22 коп.).

З цих підстав просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом - 23 116 грн. 13 коп., по процентах - 14 594 грн. 28 коп., по сумі дострокового стягнення кредиту - 22 077 грн. 20 коп., по підвищених відсотках - 13 321 грн. 22 коп., всього 73 108 грн. 82 коп., та судові витрати.

Заочним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ „Універсал Банк заборгованість за кредитним договором в сумі 73 108 грн. 82 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 23 116 грн. 13 коп., заборгованості по відсоткам - 14 594 грн. 28 коп., по сумі дострокового повернення кредиту - 22 077 грн. 20 коп. та по підвищених відсотках - 13 321 грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ „Універсал Банк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 731 грн. 08 коп. та витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього 851 грн. 08 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст.ст. 1049, 1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2008 року між ВАТ „Універсал Банк (правонаступником якого є ПАТ „Універсал Банк) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у розмірі 7000 доларів США з процентною ставкою 24 % на рік, а у разі прострочення терміну сплати щомісячного платежу 72%, строком на 36 місяців(а.с.7-14).

За умовами договору боржник зобовязувався щомісячно, кожного 25 числа вносити платіж в погашення кредиту та відсотків за користування в розмірі 273,34 доларів США (а.с.12).

Згідно п.9.1 договору, кредитор може достроково витребувати погашення всієї суми кредиту, зокрема, у разі прострочення позичальником сплати щомісячного платежу або його частини, процентів або інших грошових зобовязань строком 90 днів та більше.

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобовязання не виконувала, передбачені умовами договору платежі вносила несвоєчасно і не в повному розмірі, в результаті станом на 14.05.2010 року утворилась заборгованість у сумі 73108 гр. 82 коп.( еквівалент 9224,04 доларів США), з яких заборгованість за кредитом - 2916, 53 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті станом на 14.10.2010 року становить 23 116 грн. 13 коп., по процентах 1841,34 дол. США (14 594 грн. 28 коп.), по сумі дострокового стягнення кредиту 2785, 45 дол. США (22 077 грн. 20 коп.), заборгованість за кредитом по підвищеним відсоткам 1680,72 дол.США( 13 321 грн. 22 коп.)(а.с.21).

Зазначена сума заборгованості відповідно до вимог ст.ст. 1054, 1050 ЦК України та умов договору обгрунтовано стягнута з боржника на вимогу кредитора.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом фактичних обставин справи безпідставні.

Розмір заборгованості відповідача підтверджений розрахунком, доданим банком(а.с.21).

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, враховуючи, що згідно даних доданих до заяви про перегляд заочного рішення квітанцій про внесення платежів у період з квітня 2008 року по вересень 2009 року(а.с.51-62), зазначені платежі були зараховані банком при визначенні розміру заборгованості станом на 14.10.2010 року, а інші докази в обгрунтування неправильності розміру заборгованості ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надані.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме, розгляд справи за відсутністю належним чином повідомленого відповідача та його представників, не являється підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що при подачі апеляційної скарги відповідач не реалізувала своє процесуальне право надати суду нові докази, які б спростували висновки суду першої інстанції щодо порушення боржником умов кредитного договору або довели неправильність визначення розміру заборгованості, у засідання апеляційного суду, про дату та місце проведення якого була повідомлена 08.09.2011 року, не зявилась.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджувалося питання відповідності змісту кредитного договору, наданого в іноземній валюті, вимогам законодавства щодо можливості використання іноземної валюти в Україні, не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи встановлений ст. 3 ЦПК України принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України„Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 вказаного Декрету.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена в п.в ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України„Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України„Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Отже за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії, укладання з ОСОБА_2 кредитного доовору від 09.04.2008 року не суперечило вимогам законодавства.

З позовними вимогами про визнання недійсності кредитного договору від 09 квітня 2008 року з підстав недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України, ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2010 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: