АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 4 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н.О.,

суддів Митрофанової Л.В., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондарі Ю.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - ОСОБА_3 Фонду) про відшкодування моральної шкоди в розмірі 177 600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 Фонду на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. В останній частині позову відмовлено. Стягнуто з відділення Фонду на користь держави судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що ОСОБА_3 Фонду не є належним відповідачем по справі, оскільки право у позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 25 січня 2006 року, коли дія спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на 2006 року була зупинена п. 27. ч. 1 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»; на теперішній час законодавством не передбачена відповідальність ОСОБА_3 Фонду за спричинення моральної шкоди, і цей обовязок покладено на роботодавця; не була застосована позовна давність; розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає моральним стражданням позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час працював в умовах впиливу шкідливих факторів на підприємствах ВАТ «Кривбасзалізрудком». 27.12.2005 року спеціальною комісією було проведено розслідування за фактом професійного захворювання та складено відповідний акт (а.с.17-20). П. 17 зазначеного акту встановлено, що причиною професійного захворювання стала робота впродовж 33 років 11 місяців у шкідливих умовах. Згідно висновку МСЕК від 25.01.2006 року, позивачу було вперше встановлено втрату професійної працездатності 25% безстроково.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 27.12.2005 року, з моменту складання Акту розслідування хронічного захворювання, посилаючись на ст 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, що призвели втрату працездатності». З таким висновком суду колегія не погоджується з наступних підстав.

Згідно роз'яснень п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набув чинності законодавчий акт, який визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках і коли були вчинені дії, якими заподіяна шкода.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% висновком МСЕК від 25.01.2006 року безстроково, саме з цієї дати у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди. Тому посилання суду на ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань, що призвели втрату працездатності» є помилковими, оскільки положення цієї статті регламентують виникнення підстав для оплати потерпілому витрат на медчину допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат та не застосовуються до правовідносин, які виникли між сторонами відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

На підставі ст. 77 Закону України Про державний бюджет на 2006 рік з 01.01.2006 року призупинена дія абзацу четвертого, статті 1 ( в частині відшкодування моральної шкоди), підпункту е пункту 2 частини 1 ст. 21, частини 3 ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності; не взято до уваги, що відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» п.22?ст.71 зупинено дію абз. 4 ст.1 ( в частині відшкодування моральної шкоди).Законом України № 717-У від 23.02.2007 року внесено зміни до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності, відповідно до яких всі норми даного закону, якими передбачено виплата моральної шкоди виключено.

Таким чином, на момент встановлення позивачу професійного захворювання, первинного огляду і встановлення стійкої втрати професійної працездатності відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 Фонду не було передбачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов про стягнення моральної шкоди з відповідача не підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди до відповідача ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.4 ч. 1 ст. 309, 313 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі

задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: