АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-9134/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 52 Доповідач - Котушенко С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Костюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2011 року за його позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Інтерформ-Дніпро про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

6 січня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.241-243 т.1, 94-95 т.2) до ТОВ Інтерформ-Дніпропро поновлення на роботі, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 2007 року перебував з відповідачем в трудових відносинах в якості начальника дільниці виробництва блоків поліуретану.

Наказами від 6 та 7 грудня 2010 року №134 та №138 до нього застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани.

Наказом №321-п від 10 грудня 2010 року його звільнено з роботи за систематичне невиконання обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.3 ст.40 КЗпП України).

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив скасувати наказ про звільнення його з роботи, поновити його на роботі, стягнути відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та про ухвалення нового, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 03 липня 2007 року позивач перебував з відповідачем в трудових правовідносинах, а з 1 вересня 2008 року займав посаду начальника дільниці виробництва блоків пінополіуретану з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.

Наказами ТОВ Інтерформ-Дніпровід 6 та 7 грудня 2010 року №134 та №138 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а наказом №321-п від 10 грудня 2010 року - звільнено з займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку.

На підставі п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП України).

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України суд повинен зясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у звязку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 зазначеної постанови, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Наказом №134 від 6 грудня 2010 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання покладених на нього обовязків щодо збереження та раціонального використання товарно-матеріальних цінностей ТОВ.

Підставою для винесення наказу є службова записка головного технолога ТОВ від 30 листопада 2010 року та акт від 3 грудня 2010 року комісії з проведення службового розслідування факту вивезення з цеху виробництва блоків пінополіуретану ємкості з сировиною на суму 7 357 грн.

Наказом №138 від 7 грудня 2010 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання покладених на нього обовязків щодо ведення табелю обліку робочого часу дільниці виробництва блоків ППУ за листопад 2010 року.

Підставою для винесення цього наказу є службова записка начальника відділу кадрів ТОВ від 6 грудня 2010 року та акт від 7 грудня 2010 року комісії з проведення службового розслідування факту неподання табелю обліку робочого часу дільниці виробництва ППУ за листопад 2010 року, що призвело до неможливості нарахування та виплати у встановлені строки заробітної плати працівникам підприємства.

Зазначені накази позивачем не оспорювались, що є підставою до висновку про правомірність накладення дисциплінарних стягнень.

На підставі службової записки голови інвентаризаційної комісії від 6 грудня 2010 року про неможливість зняття фактичних залишків матеріальних цінностей на дільниці виробництва блоків ППУ, завершення інвентаризації та виведення її результатів у звязку з не здачею начальником дільниці ОСОБА_2 матеріального звіту, та акту від 7 грудня 2010 року комісії з проведення службового розслідування даного факту, керівництвом ТОВ Інтерформ-Дніпро7 грудня 2010 року було видано наказ №139 про відсторонення позивача від роботи з послідуючим звільненням з роботи після передачі підзвітних товарно-матеріальних цінностей та іншого, а наказом №321-п від 10 грудня 2010 року - звільнено з займаної посади.

З урахуванням викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про законність звільнення позивачки з роботи.

При встановленні зазначеного факту судом не було порушено норм процесуального права, рішення відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а тому не може бути скасоване.

Доводи апеляційної скарги про те, що діями позивача не завдано шкоди відповідачу та про надуманість застосованих до позивача стягнень у вигляді доган не є підставою для скасування рішення, оскільки питання про визнання зазначених наказів незаконними чи про їх скасування перед судом не ставилось.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи не мають правового значення для вирішення спору, висновки суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: