АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ас-1586/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Прозорової М.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни», -

В С Т А Н О В И Л А:

Посилаючись на незаконність дій відповідача щодо виплати йому, як дитині війни, пенсії відповідно до вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач в лютому 2010 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, визнати неправомірними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати йому щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому такої соціальної допомоги за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року в розмірі 5166, 90 грн.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року визнана неправомірною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку і виплати позивачу підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та його зобовязано здійснити перерахунок і виплатити позивачу підвищення до пенсії відповідно до цього Закону та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року з урахуванням виплаченої у цей період суми, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3,40 грн., а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська просить скасувати постанову суду та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а постанова суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, де отримує пенсію за віком, та має статус дитини війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-1У, згідно зі ст.6 якого дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-1У - мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, відповідно до положень вище зазначених законів позивачу пенсія за віком повинна виплачуватись із збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни.

Згідно з п.12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" від 19.12.2006 року № 489-У, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням ст.111 Закону № 489-У, а відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів".

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", з урахуванням ст.111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року відповідач зобов'язаний був нараховувати та виплачувати вказаним особам державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком згідно зі ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2007 року, та ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, чого відносно позивача він не виконує.

Положення статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, та на яку посилається відповідач, обґрунтовуючи свою бездіяльність щодо не підвищення пенсії тим, що кошти до Пенсійного фонду України з державного бюджету не надходили, не можна взяти до уваги, оскільки статтею 88 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" установлено, що в разі недостатності виділених із державного бюджету України коштів за бюджетними програмами, пов'язаними з розмежуванням джерел виплати пенсій між державним бюджетом України та Пенсійним фондом України, пенсії, визначені законодавством для відповідних категорій громадян, виплачуються у повному обсязі за рахунок власних надходжень Пенсійного фонду України. Тобто цією нормою по-іншому врегульовано питання щодо фінансування забезпечення такої гарантії, як підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. І оскільки ця норма прийнята пізніше, то вона має пріоритет над нормою, закладеною у статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачу також не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобов'язань, встановлених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку і виплати позивачу підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та його зобовязання здійснити перерахунок і виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до цього Закону та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року з урахуванням виплаченої у цей період суми.

Наведені в скарзі доводи про незаконність постанови суду не спростовують правильність висновків суду щодо законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині, фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь норм права, регулюючого спірні правовідносини, та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні. А доводи скарги про неможливість застосування ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при визначенні розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення пенсії позивачу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Разом з тим, стягуючи з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3,40 грн. суд не врахував, що згідно п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» Пенсійний фонд України (його підприємства, установи і організації) звільняється від сплати державного мита, тому постанову суду в цій частині слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 254 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу ХП «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 2 грудня 2010 року, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду задовольнити частково.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська судового збору на користь ОСОБА_2 в розмірі 3,40 грн. скасувати, а в іншій частині постанову суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Судді: