АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

17 листопада 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_8 Аваль», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що між нею та ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» 08.04.2008 року укладено кредитний договір №014/147035/3172/74 за яким отримано кредит у сумі 343455,00 доларів США з оплатою 13,00 % річних. 26.07.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на майно позивачки для виконання обов'язків за вказаним кредитним договором. Позивачка вважає, що нотаріус порушив вимоги діючого законодавства при здійсненні виконавчого напису, тому просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 08.04.2008 року між позивачкою та ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» укладено кредитний договір №014/147035/3172/74, згідно якого позивачкою отримано кредит у сумі 343455,00 доларів США з процентною ставкою 13,00 % річних (а.с. 9 13).

В порядку забезпечення виконання зазначеного вище основного зобов»язання між вказаними сторонами 08.04.2008 року у письмовій нотаріальній формі укладено договір іпотеки, згідно якого позивачка передала в іпотеку нерухоме майно домоволодіння № 5 по вул. Новорічній в м. Дніпропетровську та земельну ділянку площею 0,1216 га (а.с. 14 15).

У зв'язку з невиконанням позивачкою зобов'язань за кредитним договором та утворенням перед банком заборгованості, яка на момент вчинення виконавчого напису складала 405974,96 доларів США, що по курсу НБУ становило 3212033,28 грн., ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 з заявою про вчинення виконавчого напису.

09 липня 2010 року нотаріусом направлено письмове повідомлення на адресу позивачки з пропозицією повернення суми заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, яке особисто отримане позивачкою 13.07.2010 р., що підтверджується відповідним поштовим

повідомленням (а.с. 33, 34).

У зв»язку з непогашенням позивачкою заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, 26 липня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 вчинено виконавчий напис за №613, яким звернуто стягнення на домоволодіння № 5 по вул. Новорічній в м. Дніпропетровську, земельну ділянку за вказаною адресою та стягнуто 16000 грн. нотаріальних витрат за вчинення нотаріального напису.

За вказаним виконавчим написом нотаріуса постановою заступника начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 21.08.2010 року відкрито виконавче провадження (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526, п. 3 ч. І ст. 611, ч. І ст. 625 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. За неможливість виконання грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 31, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, договір іпотеки, укладений між відповідачем та позивачем, та за яким вчинено оскаржуваний виконавчий напис, відноситься до зазначеного Переліку документів, оскільки є нотаріально посвідченою угодою, в якому передбачено звернення стягнення на заставлене майно в разі невиконання, або неналежного виконання зобов'язань по сплаті грошових коштів за укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором.

Пунктом 5.4. договору іпотеки, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду; а у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 31 Закону України «Про нотаріат» приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою.

Указом Президента України від 10.07.1998 року № 762/98 „Про впорядкування справляння плати за вчинення нотаріальних дій" встановлено, що розмір плати, яка справляється за вчинення нотаріальних дій приватними нотаріусами не може бути меншим від розміру ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами за аналогічні нотаріальні дії.

Розмір ставки державного мита за вчинення виконавчого напису передбачений підпунктом «о» пункту 3 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 7-93 «Про державне мито», з відповідними змінами та доповненнями, і складає 1% суми, що стягується, або 1 відсоток вартості майна, яке підлягає витребуванню, але не менше трьох і не більше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з викладеного, переглядаючи оскаржуване рішення у межах доводів апеляційної скарги, приймаючи до уваги, що надання позивачці строку для добровільного погашення заборгованості терміном менше тридцяти днів є формальним недотриманням вимог закону, яке не вплинуло на правовідносини сторін, оскільки позивачка не мала наміру саме у тридцятиденний строк сплатити заборгованість, доказів сплати заборгованості у вказаний строк не надала, приймаючи до уваги недоведеність позовної вимоги щодо необґрунтованості розміру нотаріальних витрат за вчинення нотаріального напису, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді