Справа № 2-3769/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" грудня 2011 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Косенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до ОСОБА_2, відповідно до заявлених позовних вимог просила суд поновити термін для звернення до суду з позовної заявою про стягнення витрат на поховання ОСОБА_3, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 7637,00 грн., витрачених позивачем на поховання ОСОБА_3, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1000,00 грн., витрачених позивачем при отриманні юридичної допомоги в звязку з необхідністю підготовки позову про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що 14 червня 2006 року, діючи на умовах усної домовленості позивач та відповідач забрали з Турівської дільничної лікарні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перевезли в село ОСОБА_4, де мали намір разом з відповідачем її доглядати, оскільки ОСОБА_3 була особою похилого віку, потребувала стороннього догляду, близьких родичів не мала. Однак, на початку січня 2007 року відповідач зник, відомостей про його місце знаходження у позивача не було, матеріальну дорогу на утримання ОСОБА_3 відповідач не надавав, тому всі витрати по догляду та утриманню хворої ОСОБА_3 несла позивач. 31 січня 2007 року ОСОБА_3К померла, у звязку з чим всі витрати на поховання понесла позивач, однак на той момент вона не була обізнана про необхідність зберігати платіжні документи про придбання товарів для проведення ритуальних послуг, та розраховувала, що відповідач добровільно відшкодує їй всі понесені витрати. В подальшому, відповідач, як спадкоємець за заповітом померлої, прийняв спадщину, однак не квапився відшкодовувати позивачу понесені витрати на поховання, тому позивач для підготовки позову до суду звернулась до торгівельних організацій, які надали їй документи, що підтверджують переліків товарів, які придбавала позивач саме на момент поховання померлої, які і представлені позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, відповідно до яких загальна сума понесених витрат складає 7637,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності, пояснив, що за життя ОСОБА_3 подарувала йому свій будинок в с. Мала Березанка Згурівського району Київської області, та залишила заповіт, яким заповідала відповідача належну їй на праві власності земельну ділянку. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, які мали підтвердити понесені позивачем витрати на поховання покійної ОСОБА_3, а надані платіжні документи видані не на момент проведення поховання, а через декілька років після цієї події, також зазначив, що звернення позивача з даним позовом до суд, повязане з неприязненими стосунками, які виникли між ними та повязанні з користуванням спадковим майном, будинком та земельною ділянкою. яке отримане відповідачем після смерті ОСОБА_3, що було предметом розгляду іншими судовими інстанціями.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у віці 79 років померла 31 січня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Виконкомом сільської ради Згурівського району Київської області 02 лютого 2007 року (актовий запис №4). (а.с.21)

ОСОБА_2 отримав у спадок земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6993 га, яка розташована на території Малоберезанської сільської ради Згурівського району Київської області та належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №593674, виданого Згурівською районною державною адміністрацією 30 серпня 2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 07 серпня 2006 року, зареєстровано в Реєстрі №3961. (а.с.22)

Відповідно до ст. 1232 Цивільного кодексу України спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Як визначено у статі 2 Закону України Про поховання та похоронну справупоховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги послуги, повязані з організацією поховання та облаштування місця поховання.

Порядок надання ритуальних послуг регламентується положеннями ст.12 Закону України Про поховання та похоронну справу.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені витрати на поховання померлої ОСОБА_3 на загальну суму 8637,00 грн., до яких позивач включає наступні витрати: придбання труни 1800,00 грн., хреста 155,00 грн., корзин для квітів 6 шт. на загальну суму 894,00 грн., покривала вартістю 55,00 грн., платків в кількості 20 шт. на загальну суму 280,00 грн., полотенця в кількості 10 шт. на загальну суму 140,00 грн., рушник вартістю 25,00 грн., на проведення погребальних обрядів 440,00 грн., організація поминальних обідів 2148,00 грн., що складає вартість продуктів харчування, металева оградка 1225,00 грн..

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо понесених витрат на поховання, позивачем надані наступні докази: накладна без номеру датована 31 січня 2007 року, яка видана Ритуальні послуги Скорботата засвідчені печаткою Субєкта підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_6, відповідно до якої відпущено ОСОБА_7 ритуальні товари на загальну суму 3824,00 грн. (а.с.16); товарний чек №10 від 15 квітня 2010 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю Будматеріали, щодо придбання арматури на суму 300,00 грн., кутів на суму 375,00 грн., виготовлення та покраска огради 550, 00 грн., а всього на загальну суму 1225,00 грн. (а.с.8); накладна №583 від 25 березня 2011 року, яка видана ПП Рокочийпро придбання ОСОБА_7 горілчаних виробів Хортиця25 шт. на суму 630,00 грн., Кагор10 шт. - 173,00 грн. (а.с.10); рахунок без номеру та дати, яка видана ПП Рокочий про придбання ОСОБА_7 продовольчих та непродовольчих товарів на загальну суму 1345,00 грн. (а.с.11); довідка Церкви Різдва Пресвятої Богородиці с.Мала Березанка, Згурівського району Київської області датована 21 січня 2011 року за №3 з визначеним переліком наданих послуг, повязаних з відспівуванням і похованням покійної ОСОБА_3 на загальну суму 440,00 грн. (а.с.13)

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд критично відноситься до наданих позивачем доказів, які підтверджують фактично понесені позивачем витрати, повязані з похованням померлої ОСОБА_3, яка померла 31 січня 2007 року, оскільки надані суду бухгалтерські документи, а саме: товарний чек №10 від 15 квітня 2010 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю Будматеріали; накладна №583 від 25 березня 2011 року, яка видана ПП Рокочий; рахунок без номеру дати, яка видана ПП Рокочий про придбання ОСОБА_7 продовольчих та непродовольчих товарів на загальну суму 1345,00 грн. та довідка Церкви Різдва Пресвятої Богородиці с. Мала Березанка, Згурівського району Київської області датована 21 січня 2011 року за №3 з визначеним переліком наданих послуг, повязаних з відспівуванням і похованням покійної ОСОБА_3 на загальну суму 440,00 грн., отримані позивачем в період 2010 - 2011 рік, що не можуть слугувати належним доказом фактично понесених витрат на день проведення поховання покійної, також надані платіжні документи за формою та змістом не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки не підписані уповноваженою особою, яка здійснювала реалізацію товару, не завірені печаткою юридичної особи, яка видала зазначені позивачем платіжні документи.

Також, суд вважає, що наданий позивачем доказ, а саме накладна без номеру датована 31 січня 2007 року, яка видана на бланку Ритуальні послуги Скорботана імя ОСОБА_7, та завірена печаткою Субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 не може бути визнана належним доказом придбання позивачем ритуальних товарів, оскільки позивачем в межах розгляду даної цивільної справи не надано підтверджуючих документів про зміну позивачем прізвища, враховуючи, що на даний час з позовом до суду звернулась ОСОБА_1, а платіжний документ видано на прізвище Комар, як вбачається з ксерокопії паспорта позивача, паспорт громадянина України виданий ОСОБА_1І 04 квітня 2008 року (а.с.10).

Крім того, слід зазначити, що витрати на інші поминальні обіди і встановлення памятника та понесені витрати на облаштування могили померлого не відноситься до ритуальних послуг, які повязанні з поховання спадкодавця.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зясовано в судовому засіданні, не заперечується сторонами у справі, в період з 2004-2005 роки позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках, спільно вирішили взяти опіку на одинокою жителькою с. М. Березанка ОСОБА_3, за її життя проживали у її будинку, остання залишила заповіт на імя ОСОБА_2, ці факти безпосередньо встановлені у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 грудня 2010 року, яка винесена ст. ДІМ Згурівського РВ ГУМВС України в Київській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_8 та затверджена начальником Згурівського РВ ГУ МВС України в Київській області полковником міліції ОСОБА_9 (а.с.19-20), тобто позивач була обізнана щодо наявних спадкоємців на момент смерті ОСОБА_3 та могла реалізувати своє право отримати відшкодування витрат на поховання померлої за рахунок спадкоємця, яким є відповідач по справі, в той же час обставини визнані сторонами у справі не підлягають доказування відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду лише 16 травня 2011 року, тобто подала заяву про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3, яка померла 31 січня 2007 року, поза межами визначеному цивільним законодавством загального строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. В той же час, доказів, які мали слугувати підставою для поновлення позивачу строків звернення з даним позовом до суду, до позовної заяви долучено не було, а надані позивачем пояснення про те, що позивач очікувала від відповідача відшкодування понесених нею витрат в добровільному порядку, не є поважними причинами пропущення позовної давності, оскільки кожна особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу і таке її право не може бути обмежено.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у звязку з прийнятим судом рішенням про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 257, 261, 1232, Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 12 Закону України Про поховання та похоронну справу, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я