Справа № 22-ц-2262/2011 Головуючий у I інстанції Хандога В.М.
Категорія цивільна Доповідач - Ішутко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі: ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8, представника ОСОБА_9- ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 06.07.2011 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_11, а також до ОСОБА_7 про захист прав власника,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_9 звернулася з позовом до відповідачів про захист права власності та усунення перешкод в користуванні.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, вона є власником Ѕ частини житлового будинку № 39 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ніжині по вул. Червонокозачій.

Інша Ѕ частина будинку належить відповідачці ОСОБА_7 У грудні 2009 року її чоловік ОСОБА_12 подарував свою Ѕ частину будинку позивачці, проте, вона не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд.

В порядку поліпшення житлових умов, позивачка вирішила продати свою частку, однак відповідачі чинять перешкоди у здійсненні права власності, а саме колишня дружина чоловіка ОСОБА_7 не впускає покупців у двір, постійно вчиняє сварки з покупцями, їх спільний син ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною та їх малолітньою дитиною самоправно шляхом порушення замків на вхідних дверях заселилися до її частини будинку та проживають в ній.

На зауваження позивачки не реагують та відкрито ігнорують вимоги про виселення, звільнення всіх приміщень від належного їм майна та передачі ключів від нових замків у вхідних дверях, гаражі, хвіртці.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 06 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_9 про захист прав власника-задоволені. Зобовязано усунути перешкоди ОСОБА_9 в здійсненні права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого в м. Ніжині по вул. Червонокозача, 39 шляхом виселення із житлового будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6, та їх неповнолітньої дитини ОСОБА_11

Усунуто перешкоди позивачці ОСОБА_9 в здійсненні права власності на Ѕ частини житлового будинку, розташованого в м. Ніжині по вул. Червонокозача, 39. Зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 передати їй ключі від хвіртки, та не чинити перешкоди у вільному доступі у двір.

Зобовязано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передати ключі від належної їй частини будинку, від гаражу та не чинити вільному доступу до всіх приміщень, які належать їй, а також звільнити всі приміщення від особистих речей.

Стягнуто на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн. сплаті витрат ІТЗ в розмірі 37 грн. та витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., а всього 3045 грн. 50 коп., стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 2530 грн. 50 коп. та з ОСОБА_7 515 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, апелянт ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає матеріалам справи і вимогам закону, зазначає, що в спірну частину будинку він вселився ще при житті батька, був його членом сімї, а тому не втратив права користування житлом. В іншій частині будинку проживає його мати, яка не проти їхнього проживання в будинку, проте, суд виселив їх з усього будинку, а не Ѕ частини будинку. Позивачці ніхто не чинить перешкоди в користуванні будинком, ключі їй повинен був надати попередній власник, а не вони.

Апелянт зазначає, що суд невірно застосував ст. 763 ЦК України «самочинне будівництво», що ніяк не відносяться до спірних правовідносин та послався на ст. 383, 391 ЦК України ст. 150 ЖК України, які не передбачають виселення. Крім того, до участі у справі не був залучений орган опіки і піклування, що є порушенням прав неповнолітньої дитини.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_7 зазначає, що замок від хвіртки був замінений задовго до того, як позивачка стала власником Ѕ частини будинку і ключі від хвіртки їй повинен був передати колишній власник. Від її імені приходили невідомі люди, які представлялися покупцями, але жодних документів на підтвердження заявлених вимог вони не надавали.

Апелянт ОСОБА_7 зазначає, що спірний будинок розділений в натурі на дві половини, власником однієї з них є вона, іншої частини за чотири місяці до поданого позову стала позивачка на підставі договору дарування між нею та колишнім чоловіком відповідачки. Позивачка жодного разу не зустрічалася з відповідачами та не заявляла будь яких вимог з приводу користування власністю. В разі виконання рішення суду першої інстанції позивачка буде мати 4 ключі від хвіртки, а відповідачі залишаться без ключів.

Апелянт зазначає, що чинне законодавство не передбачає такої форми захисту прав власності, як вимога до співвласника передати ключі від спільної власності тому, що попередній власник не виконав свого обовязку та не передав майно в повному обсязі. На думку ОСОБА_7 суд першої інстанції стягнув з неї судові витрати в розмірі 16,91 % без будь якого обґрунтування, до того ж, суд вирішив з 5 вимог позивачки тільки дві.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником Ѕ частини житлового будинку № 39 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ніжині по вул. Червонокозачій.

Інша Ѕ частина будинку належить відповідачці ОСОБА_7

Спірну частину будинку позивачка отримала у дар від свого чоловіка ОСОБА_12, якому вона належала на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 7 жовтня 2005 року. Позивачка не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, оскільки відповідачі чинять перешкоди у здійсненні права власності, а відповідач ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною та їх малолітньою дитиною заселилися до її частини будинку та проживають в ній.

Задовольняючи позовні вимоги, щодо усунення позивачці перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та надання ключів, суд обґрунтовано виходив з того, що проживання відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітньої дитини ОСОБА_11 в частині будинку, яка належить позивачці, створює позивачці перешкоди в користуванні власністю. Органом опіки та піклування Ніжинської міської ради 20.04.2011 року зроблений висновок про те, що відсутні правові підстави для проживання неповнолітньої дитини в тій частині будинку, яка належить позивачці.

Потрапити у двір та гараж позивачка не може, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди та їй не надають ключі.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та відповідає обставинам по справі і не суперечить матеріалами справи.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про те, що в спірну частину будинку він вселився ще при житті батька, був його членом сімї, а тому не втратив права користування житлом, не заслуговують на увагу, оскільки з укладенням договору дарування Ѕ частини будинку змінився власник, який вправі розпорядитися своєю власністю. Припинення права власності особи на будинок припиняє право її членів на користування цим будинком, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не дають підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

В той же час, доводи апеляційної скарги про те, що в іншій частині будинку проживає його мати, яка не проти їхнього проживання в будинку, але суд виселив їх з усього будинку, а не з Ѕ частини будинку, яка належить позивачці, заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правильно встановивши обставини справи, давши правильну юридичну оцінку, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_11 не мають законних підстав для проживання в належній позивачці Ѕ частині будинку, та підлягають виселенню, суд вийшов за межі позовних вимог, виселивши відповідачів з всього будинку, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом доповнення першого абзацу резолютивної частини після слів „ ... шляхом виселення із словами „ ... зазначеної частини .

Визначивши хто саме і яким чином чинить позивачці перешкоди в здійсненні права власності на Ѕ частину домоволодіння, суд також правильно стягнув з відповідачів на користь позивачки судові витрати відповідно до понесених нею витрат та задоволених в суді першої інстанції позовних вимог.

Позивачі користуються всім будинком з надвірними спорудами, а тому їх доводи про те, що вони не чинить позивачці перешкоди в користуванні будинком, та не повинні надати їй ключі від господарських споруд та хвіртки, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалене рішення відповідає наявним в матеріалах справи доказам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 383, 386, 391 ЦК України, 150 ЖК України, ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 06.07.2011 року в частині виселення з будинку змінити, доповнивши перший абзац резолютивної частини вказаного рішення після слів „шляхом виселення із наступними словами „зазначеної частини.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду від 06.07.2011 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: