АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2011 року та додаткове рішення того ж суду від 29 серпня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: служба у справах дітей Дніпропетровської районої державної адміністрації, виконавчий комітет Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та виконавчий комітет Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради про встановлення порядку участі у вихованні дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку участі у вихованні дітей. Позивач вказував на те, що з 2000 року знаходився з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку Маргариту, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу він систематично сплачував аліменти на утримання дітей та надавав додаткову матеріальну допомогу на їх утримання, а ОСОБА_3 дозволяла йому 1 раз на тиждень зустрічатися з дітьми.

14 липня 2007 року відповідачка заборонила йому спілкуватися з дітьми, змінила місце свого мешкання та вивезла дітей у невідомому напрямку. Він звернувся до виконавчого комітету Ювілейної селищної ради, за місцем реєстрації відповідачки із заявою про встановлення днів відвідування дітей, рішенням якого №661 від 21 листопада 2007 року йому було рекомендовано укласти договір з ОСОБА_3 щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків відносно дітей. Ним було складено проект такого договору та 13 грудня 2007 року направлено відповідачці курєрською поштою за місцем її мешкання та роботи. Але відповідь від неї не надійшла.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив встановити дні та час побачень з дітьми за межами місця їх проживання з матірю двічі на тиждень: в середу з 16 до 20 години та в суботу з 10 до 20 години, а під час канікул в середу з 10 до 20 години; визнати його право виїзду з дітьми на відпочинок в інші міста України, а також за кордон, завчасно повідомивши про це відповідачку; встановити час перебування дітей з батьком у період канікул, а саме 50% часу перебування дітей на канікулах; визнати за ним право участі у виборі учбових закладів для дітей і відвідування батьківських зборів у школі, ліцеї чи іншому навчальному закладі; зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати йому приймати участь у вихованні дітей, а у випадку зміни місця проживання дітей - повідомляти його про це завчасно.

Ухвалою від 29 червня 2010 року суд залучив до участі в справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2011 року, з урахуванням додаткового рішення від 29 серпня 2011 року, позов задоволено частково. Встановлено час побачень позивача з дітьми у вівторок та пятницю з 15 до 20 години і у неділю з 9 години 30 хвилин до 20 години щотижня, а також впродовж 50% днів під час шкільних канікул (за погодженням таких днів з відповідачкою) з можливістю побачень поза місцем їх проживання та з виїздом в інші міста України. Зобовязано відповідачку не чинити перешкод позивачеві у вихованні дітей.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування основного та зміну додаткового рішень і про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарг, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає їх підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ч.ч 1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом встановлено, що після розпаду сімї сторін їх донька Маргарита, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з матірю.

Оскільки між позивачем та відповідачкою не досягнуто згоди щодо способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд обґрунтовано визначив для ОСОБА_2 час щотижневого спілкування з дітьми у відповідності з письмовим висновком органу опіки та піклування №14/469 від 19 січня 2010 року (а.с.13 т.2), а також впродовж 50% днів під час шкільних канікул (за погодженням таких днів з відповідачкою) з можливістю побачень поза місцем їх проживання та виїздом в інші міста України і зобовязав відповідачку не чинити перешкод позивачеві у вихованні дітей.

Обґрунтовано суд відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо надання права на виїзд з дітьми за межі України без згоди відповідачки, лише завчасно повідомивши її про це, оскільки питання про такий виїзд повинно вирішуватись в кожному конкретному випадку у відповідності з Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в України громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд дійшов до без мотивного висновку про відмову в задоволенні позову в частині зобовязання ОСОБА_3 повідомляти позивача про зміну місця проживання дітей, незважаючи на те, що для останнього це має істотне значення.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання за ОСОБА_2 права участі у виборі учбових закладів для дітей і відвідування батьківських зборів, суд посилався на те, що таке право батьків прямо констатовано в законі і не потребує додаткового визнання.

З таким висновком погодитись не можна, оскільки між сторонами не досягнуто згоди у вирішенні цих питань.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, постановлені судові рішення в зазначеній частині підлягають скасуванню, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення зазначеної частини позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати основне та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня та 29 серпня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання за ОСОБА_2 права участі у виборі учбових закладів для дітей і відвідування батьківських зборів та в частині зобовязання ОСОБА_3 повідомляти батька про зміну місця проживання дітей.

Визнати за ОСОБА_2 право участі у виборі учбових закладів для доньки Маргарити, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 і відвідування батьківських зборів у школі, ліцеї чи іншому навчальному закладі.

Зобовязати ОСОБА_3 повідомляти завчасно ОСОБА_2 про зміну місця проживання дітей.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: