Справа № 2-252/11
25.08.2011 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Васильєвої Т.Ю.,
при секретарі: Томіній В.В.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, суд -
В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, вказаних в ньому, при цьому пояснили, що підтримують позовні вимоги, заявлені в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 192, т. 1). В тому числі пояснили, що позивачка не зверталась протягом такого тривалого часу за оформленням спадкового майна, оскільки в спірному будинку продовжувала проживати ОСОБА_7, тому почала оформляти спадщину тільки після її смерті, оскільки не хотіла її турбувати за життя. Підставами для скасування відповідного рішення сільської ради про надання у власність ОСОБА_4 земельних ділянок від 14.12.2004 року та виданих їй Державних актів на право власності на земельні ділянки вважають те, що в разі задоволення всіх інших позовних вимог, позивачка також має право на відповідну їхню частину.
Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, так, не зявлявся в судові засідання 28.07.2011 року, та 23.08.2011 року, в матеріалах справи наявні неодноразові заяви про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, 18.08.2011 року на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник сільської ради просить в задоволенні позову відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності (а.с. 30, 31, т. 2).
Відповідач ОСОБА_4 (чи її представник) в судове засідання з розгляду даної справи також не зявилася повторно (28.07.2011 року та 23.08.2011 року), тому зі згоди представників позивача було проведено заочний розгляд справи. В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідачки ОСОБА_4 на позов та відповіда заява (а.с. 203 204, т. 1, а.с. 7, т. 2), в яких відповідачка просить відмовити в задоволенні позову з огляду на пропуск позивачкою строку позовної давності, тим більше з огляду на те, що позивачка проживає поряд із спірним будинком, бачила, що ОСОБА_4 весь час доглядає за ОСОБА_7, та знала, що будинок подарований саме їй ще в 1998 році.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та матеріали витребуваної судом інвентарної справи, суд вважає необхідним в позові відмовити з наступних підстав.
Згідно відповіді ОСОБА_5 селищної ради від 25.11.2009 року № 1375 (а.с. 20, т. 1) та копій записів погосподарських книг за 1971 1985 роки (а.с. 25 34), дане будинковолодіння рахувалося як колгоспний двір, з 1985 року в селищі погосподарські книги не велися.
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який уклали 15.02.1957 року, згідно відповідної копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу (а.с. 17, т. 1).
За життя ОСОБА_6 05.07.1989 року заповів все майно, яке буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_3, позивачці по справі, який згідно копії даного заповіту на час відкриття спадщини не було ні змінено, ні скасовано (а.с. 16, т. 1).
02.04.1996 року ОСОБА_6 помер в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області.
Отже, позивачка прийняла спадщину, що відповідає ст. 549 ЦК України, в ред.. 1963 року, та просила видати їй відповідне свідоцтво, з будь-якими іншими заявами позивачка з того часу до нотаріальної контори не зверталася, заповіту чи інших документів на оформлення спадкових прав не надавала, що підтверджується копією всієї спадкової справи після смерті ОСОБА_6
24.02.1998 року ОСОБА_7 подарувала спірний житловий будинок відповідачці ОСОБА_4 за договором дарування, який був зареєстрований в ВООБТІ 11.03.1998 року.
З того часу власник спірного житлового будинку не змінювався.
З огляду на обставини справи суд вважає, що дійсно позивачка прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_6 та згідно ст.ст. 560, 561 ЦК України, в ред. 1963 року, після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини мала право на отримання свідоцтва про право на спадщину, видачі якого вона просила ще заявою від 26.09.1996 року.
Тому саме з часу закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини позивачка могла безперешкодно дізнатися про наявність правовстановлюючого документу та відповідного рішення органу місцевого самоврядування на його видачу на імя ОСОБА_7, надавши державному нотаріусу всі необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину.
Так само в будь-який час звернувшись до державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після 11.03.1998 року (державної реєстрації договору дарування спірного будинку) позивачка могла дізнатись про порушення її спадкових прав на спірний житловий будинок в звязку з оформленням права власності на нього іншою особою.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Що стосується вимоги про визнання частково недійсним рішення ОСОБА_5 сільської ради № 7 від 22.02.1990 року та виданого на його підставі свідоцтва № 67 від 29.03.1990 року про право власності на спірний жилий будинок, то в її задоволенні слід відмовити, з наступних підстав.
Крім цього, згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, від 30.01.1966 року (чинної на час оформлення права власності на будинок ОСОБА_7М.), в примітці до п. 20 зазначається, що колгоспному двору або одноосібному селянському двору видається свідоцтво про право особистої власності на будинок відповідно до п. 18, який передбачав, що в свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору, тому з огляду на наявні в справі рішення про надання земельної ділянки під забудову та свідоцтва на забудову садиби на імя ОСОБА_7 (а.с. 58 61, т. 1), оформлення права власності на спірний будинок за ОСОБА_7 не суперечило діючому на той час законодавству.
Тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за її безпідставністю.
Водночас позов обґрунтовується тим, що спірний житловий будинок ОСОБА_7 та ОСОБА_6 набули в шлюбі, а тому він вважається спільно набутим майном, та ОСОБА_6 мав право на його 1/2 частину в разі його поділу, що дійсно відповідає ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на час набуття ОСОБА_7 права власності на будинок. Отже дійсно на час відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_6 мав право на 1/2 частину спірного будинковолодіння як частку в спільному майні подружжя.
Проте позивачка в судовому засіданні не довела свого права саме на 1/2 частину спірного будинковолодіння, з огляду на ст. 535 ЦК України, в ред.. 1963 року, чинній на час відкриття та прийняття спадщини. Оскільки позивачка не заперечує наявності у спадкодавця пережилого з подружжя, а саме ОСОБА_7, яка вже на час відкриття спадщини була пенсіонеркою, а отже непрацездатною, та навіть вказала про це в заяві про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 53, т. 1). Позивачка не довела в судовому засіданні відсутність права в ОСОБА_7 на обовязкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_6, а отже й свого права на всю 1/2 частину спірного будинковолодіння. Крім цього, в судовому засіданні позивачка надала копії відповідних свідоцтв про народження та пояснила, що ними підтверджується наявність у ОСОБА_6 загалом шістьох дітей, при цьому відсутність у них права на обовязкову частку в спадщині чи її неприйняття в судовому засіданні взагалі не довела.
Оскільки згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору лише на власний розсуд, в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 слід відмовити, оскільки вона не доведена в судовому засіданні.
Крім цього, самостійною підставою для відмови в позовній вимозі про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом, а також в позовній вимозі про визнання частково недійсним договору дарування спірного будинковолодіння від 24.02.1998 року відповідачці ОСОБА_4, є пропуск позивачем строку для звернення з позовом (позовної давності) без поважних причин, оскільки про її застосування просить відповідач в справі (а.с. 7 т. 2).
Так, згідно ст.ст. 71, 76 ЦК України, в ред. 1963 року, чинному на час виникнення правовідносин, встановлювався загальний строк позовної давності, який відповідає даній позовній вимозі, та перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004 року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, а саме вони підлягають застосуванню до даних позовних вимог, так як особа не обмежена будь-яким часом у праві на оформлення своїх спадкових прав шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину.
Та відповідно ст.ст. 257, 261 ЦК України, чинного на даний час, до даних вимог застосовується позовна давність тривалістю в три роки та її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки право на отримання свідоцтва про право на спадщину виникло у позивача з часу закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та після прийняття спадщини шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори вона взагалі не зверталася з жодними заявами відносно спадкового майна, хоча могла звернутися в будь-який час (ст.ст. 560, 561 ЦК України, в ред. 1963 р.), тому суд вважає, що позивачка могла довідатися про порушення свого права на спадщину починаючи з 11.03.1998 року (державної реєстрації в ВООБТІ договору дарування цілого житлового будинку ОСОБА_4П.), звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок.
Оскільки представники позивача в судовому засіданні пояснили, що за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачка не зверталася, оскільки в будинку залишалася проживати ОСОБА_7 та вона не бажала її турбувати оформленням документів на будинок, з матеріалів справи в спірному будинку позивачка не проживала взагалі, а постійно проживає на цій же вулиці в буд. 22, суд вважає, що позивачка пропустила встановлений строк позовної давності для визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку без поважних причин, тому відсутні підстави для його поновлення.
Оскаржуване рішення щодо надання ОСОБА_4 земельних ділянок та видачу їй відповідних державних актів не суперечить діючому законодавству та винесене на діючого власника житлового будинку, а отже й відсутні підстави скасовувати Державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4, та відсутні підстави для надання позивачці у користування земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_4
В звязку з відмовою в позові всі понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають в силу ст. 88 ЦПК України. Судові витрати ж відповідачів по справі не доведені жодними доказами, тому питання про їх стягнення судом не вирішується.
Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 18, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, від 30.01.1966 року, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.ст. 71, 76, 535, 549, 560, 561 ЦК України, в ред. 1963 року, ст.ст. 257, 261, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004 року, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212-215, 224 226 ЦПК України, суд -
Відмовити в задоволенні всіх позовних вимог за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя:

Секретар: