АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 26 ( 1 ) інстанції Міхеєва В Ю..
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н.О.,

суддів Митрофанової Л.В., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондарі Ю. А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та не створення безпечних умов праці, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) та ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ПівнЗК»), який в подальшому уточнив, і просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., завдану внаслідок отриманого професійного захворювання та не створення безпечних умов праці.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 позовні вимоги ОСОБА_4 до Відділення Фонду та ВАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та не створення безпечних умов праці задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «ПівнГЗК» моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. і 15 грн. в рахунок витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача 17.01.2006 року, коли зобовязання відшкодовувати таку шкоду було покладено на Відділення Фонду, який має бути належним відповідачем по справі; суду не надано доказів протиправності дій ВАТ «ПівнГЗК»; позивач знав про шкідливі умови праці та погодився з ними; позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 21.06.1979 року по вересень 2009 року працював помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора у Ганнівському районі в шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 15.03.2006 року йому було первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, 35% по вібраційній хворобі та 15% по ХОЗЛ).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №2 від 17.01.2006 року (а.с. 15-17) встановлено, що винним у виникненні хронічного професійного захворювання позивача є адміністрація Ганнівського кар'єру ВАТ «ПівнГЗК», яка порушила ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Тому доводи відповідача про незаконність стягнення моральної шкоди на користь позивача та відсутність доказів вини відповідачів є безпідставними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у звязку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 15.03.2006 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Доводи відповідача про те, що суд необґрунтовано при вирішенні спору керувався ст.237-1 КЗпП України, оскільки належним відповідачем повинен бути Відділення Фонду, безпідставні, враховуючи наступне. 15.03.2006 року, на час установлення МСЕК позивачу втрати професійної працездатності в звязку з ушкодженням здоровя, Законами України «Про державний бюджет» на 2006 та 2007 роки зупинялася дія Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди, а з 01.01.2008 року припинено таке відшкодування незалежно від часу настання страхового випадку, тому питання про відшкодування працівнику моральної шкоди в звязку з ушкодженням його здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, вирішується на підставі ст.237-1 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

За таких обставин колегія судді приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: