Справа № 22-674/2011 Головуючий в 1 інстанції
Категорія 5 ОСОБА_1
Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

ОСОБА_2

при секретарі Шаповаловій К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 про визнання правочину удаваним, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 про визнання правочину удаваним, визнання права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 20.01.2004 року за суму еквівалентну 3500 доларів США купив у подружжя ОСОБА_6 квартиру № 111 корпус 4 по вул.Миру,1 у м. Цюрупинськ Херсонської області, однак фактично була укладена та нотаріально посвідчена удавана угода дарування спірної квартири подружжям ОСОБА_6 його сину ОСОБА_7, яка укладена з метою економії грошових коштів при переоформленні, оскільки вони з дружиною ОСОБА_8 у подальшому мали намір подарувати спірну квартиру сину.

Позивач просив суд визнати удаваним правочином договір дарування квартири № 111 корпус 4 по вул.Миру,1 у м. Цюрупинськ Херсонської області, укладений 20.01.2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та заререєстрований у реєстрі за № 29 та визнати, що фактично між ним та подружжям ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, визнати за ним право власності на квартиру.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено, визнано удаваним правочином договір дарування квартири № 111 корпус 4 по вул.Миру,1 у м. Цюрупинськ Херсонської області, укладений 20.01.2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та заререєстрований у реєстрі за № 29 та визнано, що фактично укладено договір купівлі-продажу, у якому покупцем є ОСОБА_4, за ОСОБА_4 визнано право власності на спірну квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення ухваленим у справі рішенням її права власності, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено і це підтверджується дослідженими судом доказами, що 20.01.2004 року нотаріально посвідчена угода дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як дарувальниками, та ОСОБА_7Є, як обдарованимАДРЕСА_1 корпус 4 по вул.Миру,1 у м. Цюрупинськ Херсонської області.

Обґрунтовуючи удаваність укладеного договору дарування позивач та його представник у судах першої та апеляційної інстанції посилалися на те, що після продажу 29.07.2003 року домобудівлі у с.Музиківка Білозерського району Херсонської області ОСОБА_4 мав намір придбати у власність квартиру у м.Цюрупинськ і був у пошуку прийнятного варіанту. У грудні 2003 року після огляду квартири № 111 корпус 4 по вул.Миру,1 у м. Цюрупинськ Херсонської області домовився з продавцями подружжям ОСОБА_5 про купівлю-продаж їх квартири за суму, еквівалентну 3500 доларів США, яка сплачена ним двома частинами до укладення оспорюваного правочину. 20.01.2004 року документально оформлена угода дарування квартири їх сину ОСОБА_7, хоча фактично між ним та подружжям ОСОБА_5 встановленні правовідносини з купівлі-продажу квартири.

З пояснень у судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_5, яка виступила одночасно і як представник ОСОБА_6 встановлено, що позивач мав намір придбати спірну квартиру і після її огляду між ними та ОСОБА_4 погоджено ціну продажу, яка склала сума, еквівалентну 3500 доларів США та була сплачена позивачем двома частинами до нотаріального посвідчення договору дарування, про що нею власноруч написані розписки від 19.12.2003 року та 20.01.2004 року. Будь-яких домовленостей щодо купівлі-продажу квартири між ними та ОСОБА_7 чи ОСОБА_3 не було, наміру дарувати будь-кому квартиру також не було.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 12.02.2003 року по 14.04.2008 року.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що фактично покупцем спірної квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з посиланням на розписку ОСОБА_5 від 26.02.2008 року спростовуються поясненнями ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції, яка пояснила, що про сімейні конфлікти у родині ОСОБА_7 на час написання розписки їй відомо не було, сприймала їх всіх як одну родину і зазначеною розпискою підтвердила лише факт продажу, а не дарування спірної квартири.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість ухваленого у справі рішення, оскільки з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що договір дарування вчинено з метою приховання договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили і воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені договором дарування.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 і вірно виходив з того, що укладений договір дарування є удаваним згідно з положеннями ч.3,5 ст.203, 215, 235 ЦК України, оскільки між ОСОБА_4 та подружжям ОСОБА_5 були вчинені дії з виконання умов договору купівлі-продажу спірної квартири, у зв»язку із чим вірно визнав, що між ними укладено договір купівлі-продажу.

Оскільки в ході розгляду справи належних та достовірних доказів наявності у ОСОБА_3 права власності на частку у спірній квартири не надано, доводи апеляційної скарги щодо покупця спірної квартири спростовуються наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги, як не обґрунтовані законом, доказами та такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 14 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді