АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія -32 ( ІV ) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Алісовій Т.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 вересня 2011 року по цивільній справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ( надалі Відділення Фонду) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що застрахована особа ОСОБА_4 перебував на лікарняному з приводу отримання тілесних ушкоджень, які були йому завданні в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 16 травня 2009 року. Винним у здійсненні ДТП вироком Саксаганського районного суду від 27.08.2009 року визнано відповідача ОСОБА_3. Застрахованій особі ОСОБА_4 Відділенням Фонду була виплачена допомога у звязку із тимчасовою втратою працездатності в сумі 28 410,83 грн. У звязку із чим, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди на користь Відділення Фонду 28 410,83 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 вересня 2011 року позов Відділення Фонду до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у відшкодування завданої матеріальної шкоди 28 410,83 грн., судовий збір в сумі 284,10 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вимог цивільного законодавства позивач, як страховик за обовязковим особистим страхуванням, не має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди в порядку зворотної вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду. Як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 16 травня 2009 року сталася дорожньо- транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Саксаганського районного суду від 27 серпня 2009 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП, яка сталася 16.05.2009 року.

У звязку із тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_4А, перебував на лікарняному з 16 травня 2009 року по 03 липня 2009 року. та отримав за рахунок коштів Відділення Фонду 28410.83грн..(а.с.7, 8)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між Відділенням Фонду та відповідачем ОСОБА_3 склалися цивільно - правові відносини по відшкодуванню шкоди, та, оскільки встановлена вина відповідача у скоєному ДТП, він повинен відшкодувати позивачеві здійснені ним виплати потерпілій особі за листами непрацездатності на підставі ст.1166 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення не відповідає вказаним вимогам процесуального права.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Згідно статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, за загальними правилами страхування страховик має право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування; в разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) страховик не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру

загальнообов'язкового державного соціального страхування та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначено Законом України № 2240 ІІІ від 18 січня 2001 року Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (далі - Закон № 2240 ІІІ).

Преамбулою Закону №2240 ІІІ передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Статтею 5 Закону № 1105-ХІV визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковості страхування осіб, зазначених у частині першій статті 6 цього Закону, і добровільності страхування осіб, зазначених у частинах другій та третій статті 6 цього Закону; обов'язковості фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, в обсягах,

передбачених цим Законом; цільового використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Згідно статті 9 Закону № 2240-ІІІ суб'єктом страхування є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування

матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Страхування з тимчасової втрати працездатності є обов'язковим особистим страхуванням.

Оскільки сфера дії Закону № 2240-ІІІ поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України , як страховика, з іншими особами - відповідальними за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю застрахованої особи, тому до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування.

З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 993, 999 ЦК України Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України, як страховик за обов'язковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.

На зазначені вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, про відмову в задоволенні позовних вимог, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : А.П.Барильська

Судді: В.В.Карнаух

ОСОБА_5