АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1097/11 Справа № 22ц-6745/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Козлова С.П., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2011року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Айєр Скай" про визнання права власності та розподіл майна,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.161-164 т.3) до ОСОБА_2 про розподіл майна. Позивач вказував на те, що з 17 серпня 2002 року знаходився з відповідачкою у шлюбі, який розірвано 14 лютого 2006 року. Від шлюбу мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1 вартістю 245 544 грн., автомобіль НОМЕР_1 вартістю 45 000 грн., автомобіль НОМЕР_2 вартістю 8500 грн., спальний гарнітур вартістю 5000 грн., пральну машину "Вірпул" вартістю 2500 грн., телевізор "Соні" вартістю 5000 грн., підставку під телевізор вартістю 1500 грн., відеомагнітофон "Соні" вартістю 1500 грн., телевізор "Акай" вартістю 500 грн., комп'ютер вартістю 3000 грн., водонагрівач вартістю 1000 грн., всього на 319 044 грн.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку вони не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна, ОСОБА_3 просив припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно, виділити на праві власності відповідачці квартиру АДРЕСА_2, автомобіль ВАЗ-2104, телевізор "Акай", пральну машину "Вірпул", комп'ютер та водонагрівач на загальну суму 261 044 грн., а йому виділити на праві власності автомобіль БМВ-316, спальний гарнітур, телевізор і відеомагнітофон "Соні" та підставку під телевізор на загальну суму 58 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок компенсації вартості майна 101 522 грн.

В червні 2006 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним, уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.6-11 т.4) до ОСОБА_3 про визнання права власності та розподіл майна. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що на підставі договору дарування від 28 січня 1995 року їй належала на праві власності квартира АДРЕСА_3 та на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого 11 грудня 2000 року в БТІ м.Новомосковська в реєстровій книзі №3 за реєстром №702 - гараж №4 по вул. Суворова у м.Новомосковську. 9 квітня та 25 травня 2004 року вона продала вказані об'єкти нерухомості, а за виручені кошти 2 червня того ж року придбала квартиру АДРЕСА_4, тому просила виключити вказану квартиру з переліку майна, що належить їй з відповідачем на праві спільної сумісносної власності та визнати за нею право особистої власності на вказану квартиру.

В період шлюбу з відповідачем було придбано майно, вказане в позовній заяві ОСОБА_3, за виключенням зазначеної квартири, а також в 2004 році він створив ТОВ "Айєр Скай", зареєстроване у січні 2005 року, в статутний фонд якого внесені кошти у розмірі 13 100 грн. із сімейного бюджету.

Посилаючись на те, що з нею проживає двоє неповнолітніх дітей, для задоволення потреб життя та розвитку в комфортних умовах яких потрібен транспортний засіб, ОСОБА_2 просила розділити майно, виділивши їй автомобіль БМВ-316 та телевізор "Акай" на суму 45 500 грн., а інше майно, з урахуванням долі в статутному фонді ТОВ "Айєр Скай" у розмірі 13 100 грн., на загальну суму 41 100 грн., виділити відповідачеві.

Враховуючи інтереси їх сина, позивачка просила відступити при розподілі майна від рівності часток подружжя і стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 12 233 грн.

Також позивачка просила поділити одержані за період з 2005 по 2010 рік доходи ТОВ "Айєр Скай" у розмірі 13 094 грн. і стягнути з відповідача на її користь 1/2 їх частину в сумі 6 547 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України.

Відповідно до ст.71 цього Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Судом встановлено, що з 2002 року сторони знаходилися у шлюбі, який було розірвано в 2006 році. Від шлюбу мають сина. В період шлюбу вони придбали автомобіль НОМЕР_1 вартістю 45 000 грн., автомобіль НОМЕР_2 вартістю 8500 грн., спальний гарнітур вартістю 5000 грн., пральну машину "Вірпул" вартістю 2500 грн., телевізор "Соні" вартістю 5000 грн., підставку під телевізор вартістю 1500 грн., відеомагнітофон "Соні" вартістю 1500 грн., телевізор "Акай" вартістю 500 грн., комп'ютер вартістю 3000 грн., водонагрівач вартістю 1000 грн., всього на 73 500 грн.

Виходячи з положень ст.60 СК України та з урахуванням вимог ст.71 цього Кодексу, суд дійшов до правильного висновку про виділ ОСОБА_3 автомобіля БМВ-316, спального гарнітура, телевізора і відеомагнітофона "Соні" та підставки під телевізор на загальну суму 58 000 грн., а ОСОБА_2 - іншого майна на суму 15 500 грн.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а в іншій частині - скасуванню та ухваленні нового рішення з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_5 також є спільною сумісною власністю сторін.

При цьому суд не врахував положення ст. ст. 57, 60 СК України, відповідно до яких до спільного сумісного майна подружжя належить майно, нажите подружжям за час шлюбу, до якого не відноситься, зокрема, майно набуте одним із подружжя на підставі договору дарування, придбане за особисті кошти або безоплатно, яке є його особистою власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 до шлюбу з ОСОБА_3 належали на праві власності квартира АДРЕСА_3 та гараж №4 по вул. Суворова у м.Новомосковську.

9 квітня та 25 травня 2004 року вона продала вказані об'єкти нерухомості, а 2 червня того ж року придбала квартиру АДРЕСА_4.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував проти того, що від продажу належних відповідачці квартири та гаража в м.Новомосковську, вона виручила більше 10 000 доларів США, а спірна квартира була придбана за 9 000 доларів США. Також він визнав, що на придбання даної квартири була витрачена значна сума коштів виручених від продажу відповідачкою належних їй об'єктів нерухомості.

З урахуванням того, що обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, колегія суддів вважає, що спірна квартира придбана за кошти відповідачки, не є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, а тому на неї слід визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності.

Пояснення позивача про те, що по договору займу, укладеному з ОСОБА_4, він отримав 5 000 доларів США, частина яких також була вкладена в придбання вказаної квартири, не знайшли свого підтвердження в суді. Більше того, на протязі всього розгляду справи ОСОБА_3, намагаючись ввести суд в оману, неодноразово змінював свої пояснення щодо обставин придбання спірної квартири і тільки в суді апеляційної інстанції визнав, що на її придбання була витрачена значна сума коштів виручених від продажу відповідачкою належних їй квартири та гаража.

Доводи ОСОБА_3 про те, що на ремонт даної квартири було витрачено приблизно 5 000 доларів США, не дають підстав вважати, що ця квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Крім того, позивач не позбавлений права на відшкодування своїх витрат, здійснених на ремонт квартири, якщо таку допомогу відповідачці він надавав не безоплатно.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, відповідачка вказувала на те, що в 2004 році позивач створив ТОВ "Айєр Скай", зареєстроване у січні 2005 року, в статутний фонд якого внесені кошти у розмірі 13 100 грн. із сімейного бюджету. Вказану долю в статутному фонді ТОВ вона просила виділити відповідачеві при розподілі майна.

В зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ст.12 Закону України від 19 вересня 1991 року №1576-XII "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ч.2 та 3 ст.61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином із моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, й зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов до без мотивного висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 доходів отримання від діяльності ТОВ "Айєр Скай", з чим погодитись неможливо, оскільки відповідач за зустрічним позовом не заперечував проти їх часткового задоволення, про що свідчать його пояснення в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення частини вказаних доходів, колегія суддів враховує, що згідно зі статутом ТОВ "Айєр Скай", розмір внеску ОСОБА_3 до статутного фонду підприємства складає 26 200 грн. Половина вказаної суми, тобто 13 100 грн. були внесені з сімейного бюджету сторін, тому ОСОБА_2 має право на 1/4 частину доходу ТОВ.

З наданих суду декларацій з податку на прибуток підприємства вбачається, що в 2005 році ТОВ "Айєр Скай" мало прибуток 3 300 грн. (прибуток, що підлягає оподаткуванню 4 400 грн. - нарахована сума податку 1 100 грн.); в 2006 році - 1996 грн.; в 2007 році - 4 439 грн.; в 2008 році -7 грн.; в 2009 році -75 грн.; в 2010 році 3 грн., а всього за вказаний період - 9 820 грн.

З урахуванням того, що шлюбні відносини сторін були припинені у лютому 2005 року з указаної суми підлягає виключенню дохід ТОВ за 1 квартал 2005 року у розмірі 70 грн. Таким чином сума доходу, що підлягає розподілу становить 9 750 грн., а частина доходу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 - 2 437,50 грн. (9 750 : 4).

Вирішуючи питання про грошову компенсацію за перевищення долі при розподілі спільного майна подружжя, колегія суддів враховує, що вартість розділеного судом рухомого майна складає 73 500 грн., доля кожної із сторін становить 36 750 грн., позивачеві виділено майна на суму 58 000 грн., а відповідачці - 15 500 грн., тому на її користь з позивача підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 21 250 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Оскільки ОСОБА_2 не надала доказів про те, що розмір аліментів сплачених ОСОБА_3 на утримання сина недостатній для його фізичного, духовного розвитку чи лікування, в задоволенні вимог про відступлення при розподілі майна від рівності часток подружжя слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2011року в частині розподілу рухомого майна та визнання на нього права власності залишити без змін, а в іншій частині - скасувати.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за перевищення долі при розподілі спільного майна подружжя в сумі 21 250 (двадцять одну тис. двісті п'ятдесят) грн. та частину отриманих доходів від діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Айєр Скай" у розмірі 2 437,50 грн. (дві тис. чотириста тридцять сім грн. 50 коп.).

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: