Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4720 Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко Н.В.
2011р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3 особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області, про зобовязання здійснити знесення самовільно збудованої господарської споруди для утримання свійських тварин,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зобовязання знести самовільно збудовану господарську споруду для утримання свійських тварин, яку відповідач звів на території домоволодіння № 46 по вул. Піонерській у м. Мелітополі Запорізької області, та утилізувати деревяні шпали, з яких побудована споруда, відшкодувати моральну шкоду у сумі 10000гр.

У позові зазначала, що є власником домоволодіння № 48 по вул.. Піонерській у м. Мелітополі.

У 2010 році власник сусіднього будинку № 46 по вул. Піонерській у м. Мелітополі ОСОБА_2 самочинно збудував на території свого домоволодіння господарську споруду для утримання свійських тварин, використавши для будівництва споруди просичені креозотом залізничні шпали.

Збудована ним споруда облаштована сховищем для збереження гною, в результаті чого на території її домоволодіння зявилися щури.

Крім того, відстань від господарської споруди до її житлового будинку становить 9-11м, що є порушенням ДБН 360-92 „Планування і забудова міських і сільських поселень, відповідно до яких відстань від господарських будівель для утримання худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв.м до житлових будинків слід приймати не менш 15 м.

Креозот, яким просичені деревяні залізничні шпали, які були використані відповідачем для будівництва споруди, має негативний вплив на здоровя людини, шпали мають підвищену пожежну небезпеку. В результаті наявність поряд з її будинком самочинно збудованої споруди спричиняє їй моральні страждання.

Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позов в порядку ст. 391 ЦК України..

Рішенням Мелітопольського міська районного суду Запорізької області від 05 липня 2011 року позов задоволено частково.

Зобивязано ОСОБА_2 знести самовільно збудовану господарську споруду для утримання свійських тварин, яка розташована на території домоволодіння № 46 по вул.. Піонерській у м. Мелітополі Запорізької області, та утилізувати деревяні шпали, з яких побудована споруда.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням орм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду зх одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15.03.2003 року є власником житлового будинку № 46 по вул. Піонерській у м. Мелітополі, розташованого на присадибній земельній ділянці площею 977 кв.м, та власником розташованої за цією же адресою земельної ділянки площею 1172 кв.м для ведення садівництва, позивачу ОСОБА_3 належить житловий будинок № 48 по вул. Піонерській у м. Мелітополі ( а.с.11-13,40, 41).

На підставі звернення ОСОБА_3 30.07.2010 року комісією Мелітопольської міської ради було встановлено, що на присадабній ділянці ОСОБА_2 самовільно, без погодження з санепідемслужбою, без дозвільних документів та проекту, на відстані 16 м від житлового будинку № 48 збудовано господарську будівлю площею 5,4х3 м (16,2 кв.м), облаштовану сховищем для гною глибиною 1,5 м(а.с.7-8).

Факт будівництва ОСОБА_2 по вул. Піонерській, 46 у м. Мелітополі будівлі господарського призначення без дозвільних документів та без узгодженого проекту був також встановлений 18.08.2010 року перевіркою Мелітопольським відділом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області , про що було складено припис(а.с.9).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для захисту права власності, у розумінні ст. 391 ЦК України, є існування обєктивних перешкод у здійсненні власником своїх прав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом покладання на ОСОБА_2 обовязку знести самовільно збудовану на території його домоволодіння господарську споруду для утримання свійських тварин та утілізувати деревяні шпали, з яких побудована споруда, суд, оцінивши надані сторонами докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, виходив із факту порушення діями відповідача прав позивачки власника сусіднього житлового будинку.

За висновком суду, це порушення полягає в недотриманні ОСОБА_2 державних будівельних, санітарних та пожежних норм при будівництві споруди, яку відповідач використовує для утримання свиней, не маючи на це належного дозволу, що створює антісанітарію і перешкоджає позивачці належним чином здійснювати право власника жилого будинку.

Відповідно до вимог п.п.3.24; 3.25; 3.25а Державних будівельних норм „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92, затверджених наказом Держкоммістобудування 17.04.1992 року № 44 з подальшими змінами, у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних, протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені голсподарські будівлі ... у вигляді окремої будівлі.

Відстань між житловими будинками та господарськими будівлями (сараями) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв.м слід приймати відповідно до санітарних норм до житлового будинку та літньої кухні - 15 м.

При цьому господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються в селищах міського типу, а також у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування та державного нагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів.

Протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості слід приймати відповідно до протипожежних вимог.

Судом встановлено і не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_4, який представляв інтереси ОСОБА_2 і у суді апеляційної інстанції, що господарська споруда для утримання свійських тварин була збудована на території домоволодіння № 46 по вул. Піонерській у м. Мелітополі із залізничних шпал самочинно, дозвіл на утримання свиней в умовах садибного житлового будівництва м. Мелітополя не отримувався.

В запереченнях проти позову відповідач посилався на те, що господарська споруда, в якій утримуються свині, не є капітально і розташована на відстані 16 м від будинку позивачки, гній у облаштованому у споруді сховищі не зберігається, а буртується на земельній ділянці, виділеній йому для садівництва, яка розташована на достатній відстані від будинку № 48. Оскільки, за його твердженням, кількість утримуваних ним для власного споживання свиней становить 7- 10 голів, то вимоги щодо утворення санітарно-захисної зони для розміщення у селищах міського типу, селах малих тваринницьких ферм з утримання свиней від 10 голів, які передбачені п.4.26 ДБН 360-92, не порушуються.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України „Про ветеринарну медицину, особи, які вирощують тварин для власного споживання, включаючи свиней, зобовязані реєструватися у відповідних державних органах ветеринарної медицини.

Згідно з Положенням про ідентифікацію та реєстрацію свиней, затвердженого наказом Мінагрополітики від 31.12.2004 року № 497 зі змінами від 28.04.2007 року № 296, яке є обовязковим і для негосподарюючих субєктів фізичних осіб, що є власниками свиней, займаються їх розведенням, утриманням, ідентифікація та реєстрація свиней запроваджується, зокрема, з метою охорони території від заразних захворювань, контролю за санітарним станом виробництва.

Між тим, ніяких доказів на підтвердження доводів щодо дійсної кількості утримуваних свиней, їх реєстрацію та про дотримання санітарних норм і умов щодо зберігання гною відповідач як суду першої , так і апеляційної інстанції, не надав. Від проведення запропонованого за дорученням апеляційного суду, у тому числі ухвалою від 17.10.2011 року, обстеження з цих питань ухилився, не допустивши для обстеження на територію домоволодіння по вул. Піонерській, 46 у м. Мелітополі фахівців СЕС та уповноваженого Мелітопольської міськради 14.09.2011 року та 04.11.2011 року, що підтверджується повідомленнями Мелітопольської міськоїСЕС.

Зважаючи на вказані обставини, доводи позивача про порушення її прав власника будинку № 48, розташованого у зоні садибної забудови м. Мелітополя, на належні умови проживання у власному будинку , суд правомірно визнав обгрунтованими, виходячи з того, що фактом утримання відповідачем поголівя свиней без дозволу та реєстрації у самочинно збудованій для цих цілей споруді підтверджуються негативні наслідки у виді поширення неприємного запаху, значної кількості мух та щурів, створення загрози для безпечого епідеміологічного стану.

Висновки суду погоджуються з вимогами матеріального права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за призначенням

При здійсненні права власності згідно зі ст. 319 ЦК України власник зобовязаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власники земельних ділянок, як це передбачено ч.1 ст. 103 ЗК України, повинні обирати такі способи використання земельної ділянки відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей(затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Статтею 293 ЦК України передбачено право фізичної особи на безпечне для життя і здоровя довкілля, а діяльність фізичної особи, яка порушує ці права особи, може бути припинена за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не являється належним позивачем по справі, оскільки не довела наявність у неї права власності на будинок № 48 по вул. Піонерській у м. Мелітополі та на земельну ділянку, на якій він розташований, враховуючи, що зазначений будинок був зведений нею на місці зруйнованого, безпідставні, оскільки спростовуються матеріалами справи, у тому числі рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 231/10 від 22.09.2005року, актом прийняття будинку в експлуатацію(а.с.12,13), даними реєстру прав власності на нерухоме майно, державними актами про право власності на земельні ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позову ОСОБА_3 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, які зобовязують відповідача доводити свої заперечення проти позову належними та допустимими доказами, останній ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень не надав ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду і про існування таких доказів в апеляційній скарзі не зазначив.

Інші доводи скарги правильність судового висновку також не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2011 року по даній справі в оскарженій частині залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: