Справа № 2-2350/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2011 року Комсомольський районний суд м Херсона у складі :

головуючого-судді: Дзиговського Ю. В.

при секретарі: Тавожнянській А.Ю.

за участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи сГІРФО Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, орган опіки та піклування Комсомольської районної у м.Херсоні ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 01.07.2010 року померла її мати ОСОБА_6, яка була основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. До смерті матері та на теперішній час, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7 були зареєстровані та постійно проживають в даній квартирі, тобто є користувачами даного жилого приміщення на законних підставах. В даній квартирі, крім них, зареєстровані колишній чоловік матері ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5, які з 2000 року фактично не проживають у зазначеній квартирі, але залишаються зареєстрованими в ній. Добровільно вони не бажають знятись з реєстраційного обліку, також не здійснюють оплату комунальних послуг. Через те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишаються зареєстрованими в зазначеному жилому приміщенні, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, в звязку з чим просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 101 по вул.Комкова, 92 в м.Херсоні, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.

Позивач та її адвокат в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити по вищезазначеним обставинам. Додатково позивач пояснила, що після подачі нею позову до суду, 15.08.2011 року відповідачі намагалися вселитися до займаного нею приміщення, погрожували їй фізичною розправою, в звязку з чим вона була змушена звернутися до органів міліції.

Відповідачі та їх адвокат в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що дійсно в 2000 році ОСОБА_4 забрав переважну більшість своїх речей та переїхав до іншого помешкання. При цьому частина його речей залишилася в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_5 відвідував свою матір ОСОБА_6, а після її смерті також навідувався до даної квартири, однак йому було незручно там ночувати через недостатність вільного місця. Останні роки він працює в м.Києві, однак коли приїжджав до м.Херсона, заходив до місця реєстрації. Після подачі ОСОБА_3 позову до суду, відповідачі намагалися вселитися в квартиру, однак позивач чинила їм перешкоди в цьому. Просили в задоволенні позову відмовити в звязку з його необґрунтованістю.

Представник сГІРФО Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області в судове засідання не зявився, заявою від 30.06.2011 року просив розглянути справу за його відсутності.

Представник органу опіки та піклування Комсомольського району м.Херсона в судовому засіданні просила позов задовольнити, вважаючи, що відповідачі без поважних причин останні роки не проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку з чим їх подальша реєстрація за зазначеною адресою порушує права неповнолітнього ОСОБА_7

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до особового рахунку № 612094 основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 01.07.2010 року померла.

З довідки ТОВ «Україна»№ 2929 від 10.05.2011 року вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстровані донька ОСОБА_6 ОСОБА_3 та її син ОСОБА_7, колишній чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_5.

З 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідачі по справі, не проживають у зазначеній квартирі, але залишаються зареєстрованими в ній, про що свідчить акт ТОВ «Україна»від 11.05.2011 року.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справі від 17.08.2011 року вбачається, що 15.08.2011 року до ЧЧ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області звернулася ОСОБА_3 із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які намагалися вселитися в квартиру АДРЕСА_1, та на її опір погрожували ОСОБА_3 фізичною розправою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт непроживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 з 2000 року та відсутність їхніх речей в зазначеному жилому приміщенні. З пояснень свідків також вбачається, що всі витрати по оплаті комунальних послуг в даний час несе ОСОБА_3 У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених свідками, даних про їх зацікавленість в результаті розгляду справи не виявлено.

Пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки вони не конкретизовані, ґрунтуються на припущеннях та їх особистих ставленнях до відносин між сторонами. Крім того пояснення даних свідків спростовуються іншими матеріалами справи, на які суд посилається при винесенні рішення.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 З 1987 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із донькою ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_3, про що свідчить особовий рахунок № 612094 та довідка ТОВ «Україна»№ 2929 від 10.05.2011 року. В 1998 році ОСОБА_4 зібрав свої особисті речі та виїхав з даного жилого приміщення. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 04.06.1997 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 було розірвано, однак свідоцтво про розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_12 отримав лише у 2007 році. ОСОБА_5 залишився проживати разом із матірю, однак через деякий час переїхав до батька та став проживати за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Останні роки він працював в м.Києві, приїжджаючи до м.Херсона, він залишався у ОСОБА_4, де йому більш зручно, ніж в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживає сестра ОСОБА_3 із дитиною. Зазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, із позовом про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю ніхто з них не звертався. Таким чином, подружжя вирішило зазначений спір в добровільному порядку, в спірній квартирі залишилося майно ОСОБА_6 В звязку з чим, посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що в квартирі АДРЕСА_1 залишилося його майно, а саме диван, телевізор, особисті речі, суд не може взяти до уваги, через їх недоведеність.

Після смерті 01.07.2010 року ОСОБА_6, в квартирі фактично проживала її донька ОСОБА_3 із сином ОСОБА_7 Всі витрати по оплаті комунальних послуг здійснювала позивач по справі. Через те, що відповідачі залишаються зареєстрованими в ІНФОРМАЦІЯ_2, вона несе додаткові витрати за комунальні послуги.

Судом встановлено, що з 2000 року відповідачі фактично не проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2, а тільки після подачі ОСОБА_3 позову до суду, 15.08.2011 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 намагалися вселитися в зазначену квартиру та 15.08.2011 року залишили там сумку із своїми речами, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справі від 17.08.2011 року та відмовними матеріалами № 7562.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

Суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_4 на довготривалу відсутність його за місцем реєстрації через хворобу матері, оскільки цей факт спростовується народженням у нього сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, від іншої жінки під час перебування в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 Таким чином, суд дійшов висновку, що ще до офіційного розлучення із померлою ОСОБА_6, ОСОБА_4 створив нову сім»ю, з якою до теперішнього часу проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2000 року без поважних причин не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, ніяких перешкод у користуванні жилою площею їм не чинилось, в звязку з чим, на підставі вимог ст. 72 ЖК України, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування даною квартирою.

Вселення відповідачів у спірну квартиру 15.08.2011 року, як і оплату комунальних послуг в сумі 73 грн., здійснену 17.08.2011 року, що підтверджується чеком № 3896, суд не вважає підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки вони вселилися всупереч волі ОСОБА_3 та без поважних причин не проживали за місцем реєстрації понад десять років.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про зобовязання сГІРФО Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою відповідно до вказаної норми Закону є безпідставною.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу Україна»від 12.04.1985 року № 2, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи сГІРФО Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, орган опіки та піклування Комсомольської районної у м.Херсоні ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування квартирою № 101 по вул.Комкова, 92 в м.Херсоні.

В іншій частині позову відмовити в звязку з його безпідставністю.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_14