АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П.. ОСОБА_2,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа Відкрите акціонерне товариство «Суха Балка», про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відкритого (у теперішній у час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») та просив стягнути з відповідача 103896 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено частково та з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь стягнуто 30000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України, залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Суд першої інстанції не звернув уваги, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту та те що представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що позивач такими засобами був забезпечений. Крім того, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не обґрунтований та судом не враховано, що втрату професійної працездатності позивачу встановлено з переоглядом до 01 травня 2012 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 протягом тривалого часу працював у шкідливих та небезпечних умовах праці, в тому числі з на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач.

Рішенням ЛЕК Українського НДІ від 26.03.2009 року позивачу встановлені професійні захворювання: вегетативно-сенсорна поліневропатія рук першої-другої ст. з трофічними порушеннями, частими акроангіоспазмами кистей, деформівним артрозом ліктьових суглобів в сполученні з періартрозом ПФС першого ст. та дрібних суглобів кистей; радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, у звязку із чим складено акт № 31 розслідування хронічного професійного захворювання від 08 квітня 2009 року.

Згідно п. п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання є робота протягом 28 років 4 місяців в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, винним у профзахворюваннях позивача визнано керівництво шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка» в період роботи ОСОБА_5 на цих підприємствах, яке порушило вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

Висновком МСЕК від 29.05.2009 року ОСОБА_5 встановлено 50 % втрати професійної працездатності (з яких 20 % - по радикулопатії, 30 % - ВСП) та визнано його інвалідом третьої групи.

При наступному переогляді 08.06.2010 року позивачу підтверджено 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переоглядом до 01.05.2012 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 08 квітня 2009 року (а.с. 3-4) причиною професійного захворювання ОСОБА_5 є робота в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, що виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2009 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 29.05.2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Доводи апеляційної скарги про те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів, і що позивач такими засобами був забезпечений, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_5 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_2