АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1887/11 Справа № 22ц-7139/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2011 року за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - відділ реєстрації імміграції фізичних осіб Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про зняття з реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Кіровського району м.Дніпропетровська, орган опіки та піклування Кіровської районної в м.Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.26-28) в інтересах підопічної ОСОБА_4 до ОСОБА_2В про зняття з реєстрації, вказуючи на те, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований її бувший чоловік ОСОБА_2, котрий з 2001 року проживає в іншому місці окремою сімєю з іншою жінкою, має дітей.

Посилаючись на те, що продовження реєстрації відповідача в квартирі створює незручності для її підопічної та тягне значні фінансові затрати на сплату комунальних послуг, ОСОБА_3 просила зняти його з реєстрації за вказаною адресою та стягнути понесені збитки за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1863,09 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи зустрічним позовом (а.с.83-85) до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Вказував на те, що з 1990 по 2010 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_4 і мав у власності квартиру АДРЕСА_1. В 2001 році між ними відбулась домовленість, що він передає їй в дар зазначену квартиру і за ним буде зберігатись постійно право користування квартирою. ОСОБА_4 таку домовленість підтримувала постійно. В останні роки вона страждає на психічне захворювання і в результаті її захворювання та поведінки, він фактично не міг проживати з нею в одній квартирі. На підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2008 року ОСОБА_4 була визнана недієздатною та її опікуном було призначено ОСОБА_3, яка стала всіляко перешкоджати йому в користуванні вказаною квартирою, незважаючи на те, що він постійно проводить в квартирі необхідні ремонтні роботи, сплачує вартість наданих комунальних послуг, а також спожитої електроенергії, якою фактично не користується. Просив усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його в дану квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Відповідача визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням в у вказаній квартирі та знято з реєстрації. В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового в частині відмови в задоволенні його позову та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 В іншій частині рішення не оскаржується.

Вивчивши доводи скарги та перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст. 9 ЖК).

Судом встановлено, що з 1990 року сторони знаходились у шлюбі, який у березні 2010 року було розірвано. Раніше квартира АДРЕСА_1 належала відповідачеві, котрий, на підставі договору дарування від 14 вересня 2001 року, здійснив її відчуження на користь ОСОБА_4

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2008 року ОСОБА_4 визнана недієздатною та її опікуном призначено ОСОБА_3, яка чинить перешкоди відповідачеві в користуванні квартирою.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3 заявлених в інтересах ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що первісно ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі, не вказавши правових підстав такого позову.

Пізніше позивачка змінила свої вимоги і поставила перед судом питання про зняття відповідача з реєстрації в зазначеній квартирі та стягнення збитків за оплату житлово-комунальних послуг (а.с.12-13, 26-28), проте суд на це уваги не звернув, не уточнив у ОСОБА_3 та її представника причини зміни позовних вимог, не зясував підстав заявленого позову, а визначив їх на власний розсуд.

Ухвалюючи рішення в частині зняття відповідача з реєстрації в порядку ст.391 ЦК України, суд посилався на його не проживання в квартирі з 2001 року, при цьому не перевірив доводи відповідача про неможливість проживання в однокімнатній квартирі разом з психічно хворою людиною та не дав ніякої оцінки доказам про те, що ОСОБА_2В інтерес до вказаної квартири не втрачав, часто бував у ній, виконував роботи щодо її ремонту та до цього часу сплачує вартість комунальних послуг.

Також суд не врахував, що за позовом громадянина про зняття з реєстрації в квартирі може бути ухвалено рішення на підставі ст.391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Але доказів про те, що відповідач чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_4 суду не надано.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, порушив норми процесуального права, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.п. 2-4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням і зняття його з реєстрації та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2011 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, зняття його з реєстрації, стягнення судових витрат та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою №20 по вул.Мініна,19 в м.Дніпропетровську шляхом його вселення в дану квартиру.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: