АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( І ) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів Ляховської І.Є., Карнаух В.В.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю : позивача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3,

представника відповідача публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат ОСОБА_4,

представника відповідача публічного акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат(у теперішній час публічне акціонерне товариство Криворізький залізорудний комбінат), відкритого акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат (у теперішній час публічне акціонерне товариство Центральний гірничо-збагачувальний комбінат ),про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат(надалі ПАТ КЗРК) та відкритого акціонерного товариства Центральний гірничо-збагачувальний комбінат ( надалі ПАТ «ЦГЗК»), про стягнення моральної шкоди у звязку із професійним захворюванням та просив суд стягнути з кожного з відповідачів на його користь по 181 400 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто з ВАТ «КЗРК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 24000 грн., без урахування утримання податків з фізичних осіб. Стягнуто з ВАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Стягнуто з відповідачів, з кожного окремо судові витрати : державне мито в сумі 8,50 грн. , та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 1,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «КЗРК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ВАТ «КЗРК» моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні цих позовних вимог, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. А саме: суд помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України; і залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким встановлено, що відшкодування моральної шкоди не передбачено для осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Крім того, судом не враховано, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди та не надано доказів вини ВАТ КЗРКу спричиненні позивачу моральних страждань. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «ЦГЗК» моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до ВАТ «ЦГЗК», оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права.

А саме: суд помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України; і залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким встановлено, що відшкодування моральної шкоди не передбачено для осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Крім того, судом не враховано, що позивачем не доведений факт заподіяння моральної шкоди та не надано доказів вини ПАТ КЗРКу спричиненні позивачу моральних страждань. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 10.08.1982 року по 01.03.1987 року , з 12.06.1987 року по 31.12.1987 року працював гірничим майстром , з 01.031987 року по 12.05.1987 року начальником дільниці ВКБ Першотравнева РУ ВО «Кривбасруда». З 01.01.1988 року по 24.03.1995 року працював гірничим майстром, з 24.02.1995 року по 11.06.1997 року заступником начальника дільниці, 11.06.1997 року по 13.11.1997 року працював начальником дільниці тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» з 13.11.1997 року по 24.07.2000 року.

З 07.01.2001 року по 21.03.2008 року начальником дільниці шахти ім..Леніна ДП «КЗРК» ,з 21.03.2008 року по 10.11.2008 року заступником начальника дільниці ШБУ ВАТ «КЗРК», з 26.02.2009 року по 27.03.2009 року начальником дільниці шахти ім..Леніна ДП «КЗРК».

Висновком МСЕК від 02.12.2009 року позивачу первинно було встановлено25 % втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням , безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі винні у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29 жовтня 2009 року (а.с.10-11), причиною профзахворювання позивача є робота протягом 26 років 7 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК. Згідно п.19 зазначеного Акту, винними в порушенні законодавства про охорону праці є адміністрація ВО «Кривбасруда», ш ім..»Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період праці позивача на цих підприємствах.

У звязку з чим, доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідачів моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи відповідачів про те, що суд невірно застосував до даних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки втрата професійної працездатності ОСОБА_2 була встановлена з 02.12.2009 року.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні ОСОБА_2 обмежений в роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційних скарг щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та недоведеності вини відповідачів у цьому є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду

Відповідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, причиненого каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, тому доводи апеляційних скарг стосовно порушення позивачем строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, визначений з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, та інших обставин. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги ПАТ «КЗРК» та ПАТ «ЦГЗК» підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: