Справа № 22-ц-3547/11 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Категорія: 20 Доповідач: Павлишин О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мацея М.М., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Карнидал В.В.,

з участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_3, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільної сумісної власності і визнання правочинів недійсними, та позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем квартири та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОКП ЛОР БТІ та ЕО, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_3 ОКП ЛОР БТІ та ЕО, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільної сумісної власності і визнання правочинів недійсними.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем квартири та визнання права власності задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області внесені нею 16.09.2009 року кошти у розмірі 49000 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 В апеляційній скарзі стверджує про порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки її доводам про нікчемність договору купівлі-продажу квартири, якому одночасно притаманні і ознаки недійсності договору. Зазначає, що договір спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_1 та ОСОБА_7, оскільки укладався між родичами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для формування ілюзії добросовісностінабування майна. Покликається, що суд встановив добросовісність набувача ОСОБА_3 лише на тій підставі, що ОСОБА_3 придбав майно за відплатним договором і не знав та не міг знати про наступне скасування судового рішення, на підставі якого квартирою розпоряджались ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зазначає, що не розглядалося питання про можливість або відсутність можливості витребування майна. Апелянт покликається на те, що власниками квартири АДРЕСА_2 були ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ця квартира належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя з 14.12.2004 року, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснювали розпорядження цією квартирою на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване судом апеляційної інстанції, тобто, на правовій підставі, яка відпала. Не погоджується з висновком суду, що квартира вибула не з волі власників ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а шляхом відчуження майна на підставі незаконного рішення, про незаконність якого не було відомо на час відчуження. Зазначає, що незважаючи на те, що не заявляла самостійної позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, суд повинен був застосувати повернення сторін до попереднього стану, повернути квартиру законним власникам і в подальшому провести поділ цієї квартири відповідно до заявлених позовних вимог. Покликається на неузгодженість рішення суду, відповідно до якого власниками квартири є одні особи, а добросовісним набувачем інші. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю, у задоволенні позовів інших осіб відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржено лише ОСОБА_1, законність і обгрунтованість рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги останньої.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі з 30.09.2004 року до 06.03.2007 року.

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 10628, 14 грудня 2004 року ОСОБА_7 купив в ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15.05.2008 року задоволено позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 та визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладениий 14.12.2004 року ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_7 в частині зазначення покупця, і визначено покупцем квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_15, а реєстрацію права власності зазначеної квартири за ОСОБА_7 скасовано.

Після вступу в законну силу вищезазначеного рішення суду, 29.07.2008 року ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" здійснило реєстрацію права власності спірної квартири за ОСОБА_5.

16.09.2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за № 922, відповідно до якого ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 спірну квартиру.

22.09.2008 року ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" здійснило реєстрацію права власності спірної квартири за ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.02.2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15.05.2008 року скасовано і справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 14.12.2004 року ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_7 в частині зазначення покупця направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що такий є безпідставним, так як оспорюваний правочин не відноситься до правочинів, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Так, згідно з ч.1 ст.228 ЦК України, на яку посилалась позивачка, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

За змістом вказаної норми такими правочинами є правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

А тому, оскільки позивачкою не доведено спрямованість оспорюваного правочину на порушення публічного порядку, остання учасником оспорюваного договору не була, вимог про витребування майна не ставила, колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову з підстав, зазначених в позовній заяві.

Крім того, судом встановлено, що станом на 16.09.2008 року власником спірної квартири являвся ОСОБА_5, оскільки рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15.05.2008 року на цей час набрало законної сили.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане рішення подана 24.09.2008 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 придбав спірну квартиру за оплатним договором до скасування рішеня районного суду від 15.05.2008 року ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19.02.2009 року, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_7.

Разом з тим положеннями ст.12 ЦК України встановлено, що добросовісність набувача презюмується. Також статтею 388 ЦК України встановлено випадки, коли майно може бути витребувано у добросовісного набувача, в звязку з чим питання добросовісності обовязково встановлюється при розгляді справи і не потребує встановлення такої додатковим судовим розглядом.

Зазначених положень зхакону суд першої інстанції не врахував, та встановивши добросовісність набувача ОСОБА_3, прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову останнього щодо визнання його добросовісним набувачем.

В звязку з зазначеними обставинами відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17 березня 2011 року в частині визнання ОСОБА_3 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1. скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про визнання добросовісним набувачем квартири.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мацей М.М.

ОСОБА_17