Справа № 22-ц-1710/11 Головуючий у І інстанції Володько І.С.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 07.02.2011
УХВАЛА

Іменем України

07 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Поліщука М.А.

суддів : Малорода О.І., Голуб С.А.,

при секретарі: Мягкій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення з квартири і зняття з реєстрації, та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4, до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, повернення квартири з незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, -

встановила:

В березні 2010 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2009 року він являється власником квартири № 4 будинку № 8 по вул. академіка Кримського в м. Біла Церква. Однак як власник квартири він позбавлений можливості користуватися нею, так як колишні власники квартири - відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в добровільному порядку виселитись з квартири не бажають, чим чинять йому перешкоди у користуванні власністю. Просив усунути перешкоди в користуванні належною йому власністю шляхом виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстрації місця проживання.

Відповідачі пред»явили зустрічний позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 4 будинку № 8 по вул. академіка Кримського в м. Біла Церква укладений 21.09.2009 року, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 спірну квартиру та визнати за відповідачами право власності на неї. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилались на те, що у них склався тяжкий матеріальний стан, оскільки потрібні були кошти на лікування їх родича. Відповідачам були надані гроші у позику за умови оформлення договору купівлі-продажу квартири на ім»я ОСОБА_9, як забезпечення повернення суми позики. Існувала домовленість, що після того як будуть повернуті гроші, то спірна квартира знову буде переоформлена на відповідачів. Але у відповідачів виникли труднощі з поверненням коштів. ОСОБА_8 скористалась цим і продала квартиру ОСОБА_7 Таким чином, договір купівлі-продажу квартири між відповідачами та ОСОБА_8 являється недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, як укладений на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2010 року основний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги вказують про те, що судом не встановлені дійсні обставини, що мають значення для справи.

Не погоджуються апелянти і з висновком суду в тій частині, що спірний договір не був вчинений під впливом тяжкої обставини. Вважають, що суд неправильно оцінив надані ними пояснення в судовому засіданні щодо дійсних обставин справи.

Суд не дав оцінки тій обставині, що квартира була продана за досить незначну суму. Крім того, суд не з»ясував чи є позивач добросовісним набувачем чи ні, оскільки останній, укладаючи договір купівлі-продажу із ОСОБА_9 знав, що в квартирі проживають і зареєстровані чотири особи.

Апелянти просять рішення суду скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову і задовольняючи основний, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 на законних підставах придбала у відповідачів належну останнім квартиру та сплатила за дану квартиру кошти. Той факт що відповідачі використали отримані від продажу належної їм квартири кошти, щоб виконати зобов'язання за договором позики від 10.12.2008 року укладеним між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свідчить про те, що відповідачі мали намір запобігти реалізації квартири ОСОБА_10 і ОСОБА_11, але не підтверджують факт того, що вони, уклавши договір купівлі-продажу своєї квартири, здійснили це під впливом тяжких для них обставин.

Позивач є законним власником квартири і має право вимагати усунення перешкод в користуванні власністю.

Судова колегія вважає такі висновки суду правильними.

Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Таким чином, для визнання правочину недійсним із посиланням на ст.. 233 ЦК України позивачі мали у суді довести по-перше, що правочин вчинили під впливом тяжкої для них обставини і, по-друге, на вкрай невигідних умовах.

Як вбачається із матеріалів справи, трикімнатна квартира позивачів загальною площею 69,4 кв.м. була продана позивачами за 28805 грн. Продавці стверджували, що цей договір не носить характеру уявного правочину.(а.с.13)

Жодний доказ в матеріалах справи не свідчить про ціни, які склались на квартири в м.Біла Церква на час укладення договору. Тобто позивачі не довели в судовому засіданні того, що правочин вчинений на вкрай невигідних умовах для продавців.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачі уклали договір купівлі-продажу квартири під впливом тяжкої для них обставини.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України N 9, 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд першої інстанції, дослідивши надані відповідачами докази прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останні не довели того, що вони уклали договір під впливом тяжких для них обставин.

Дійсно матеріали справи не містять жодного доказу того, що у відповідачів існували тяжкі обставини, що змусили їх укласти договір купівлі-продажу квартири. Не надали таких доказів апелянти і у апеляційному суді, пославшись на те, що таких доказів не мають. Надані відповідачами договір позики, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та договір іпотеки на забезпечення цього договору позики, не мають відношення до відповідачів, а стосуються зовсім інших осіб.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення з дотриманням вимог законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 відхилити .

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :