АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач Колтунова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Ларенка В.І.,

при секретарі: Моторній Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2011 року за позовом Купянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Купянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року Купянський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Купянської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 листопада 2010 року, в результаті порушення водієм автомобілю НОМЕР_1 ОСОБА_1 вимог п.п. 1.5,12.1 Правил дорожнього руху України пасажирці ОСОБА_2 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження і остання знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Купянської міської лікарні з 17 листопада по 16 грудня 2010 року.

Вартість лікування ОСОБА_2 згідно наданого розрахунку вартості стаціонарного лікування хворої, склала 4126,12 грн. із розрахунку вартості лікування за 1 ліжко-день 142,28 грн..

На підставі вимог ст. 1206 ЦК України, яка регламентує порядок відшкодування коштів, витрачених закладом здоровя на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, а також з огляду на те, що Купянська міська лікарня, де проходила лікування потерпіла ОСОБА_2, фінансується з місцевого бюджету Купянською міською радою, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Купянської міської ради кошти в сумі 4126, 12 грн., які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, заперечували проти його задоволення з тих мотивів, що на їх думку, відшкодовувати кошти, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_2 повинна ОСОБА_3 акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта», яка є належним відповідачем по справі. На обґрунтування своїх доводів відповідач надав копію відповідного страхового полісу.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 висловлював заперечення проти заявленої позивачем суми 4126,12 грн., витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_2 за період 29 днів, вартість за один день лікування 142,28 грн., з тих підстав, що з розрахунку лікарні невідомо, що увійшло в суму лікування за один ліжко-день.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2011 року позов Купянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Купянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого задоволений.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави в особі Купянської міської ради кошти в сумі 4126 грн. 12 коп., витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що вартість стаціонарного лікування на ліжко-день в сумі 142, 28 грн. не доведена доказами, з наданого медичним закладом розрахунку невідомо, скільки витрачено на лікування саме ОСОБА_2.

Вартість ліків в сумі 1133 грн. згідно чеків він вже відшкодував ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що розрахунок витрат не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є конкретним та невідомо, чи пішли на лікування гроші в сумі 4449 грн. й невідомо також, за який період витрачені кошти в сумі 633,0 тис. грн..

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24 червня 2011 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача ( а.с.55-56 ).

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, який підтримував апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Купянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Купянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодувати витрати державного медичного закладу на стаціонарне лікування ОСОБА_2, яка є особою, потерпілою від злочину, повинен саме ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає дані висновки суду правильними, так як вони відповідають вимогам ст. 1206 ЦК України, зібраним по справі доказам і розясненням, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат».

Так, як вбачається з матеріалів справи, вироком Купянського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В силу ст.ст. 75, п.п.3, 4 ч.1.ст. 76 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на два роки.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1133 грн. 40 коп. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди, 500 грн. за надання юридичної допомоги адвоката і 1671 грн. 84 коп. на користь НДЄКЦ при ГУМВС України в Харківській області за проведення експертизи.

Вирок суду набрав законної сили 12 березня 2011 року.

Як встановлено вироком суду, 17 листопада 2010 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по автошляху Сахновшина-Ізюм-Купянськ-КПП «Пески» з боку с. Кондрашівка в напрямку м.Купянськ і грубо порушив вимоги п.п. 1.5,12.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобілю ОСОБА_2 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 37-38).

Умови та обставини настання страхового випадку сторонами не оспорюються.

Авто-відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ОСОБА_3 акціонерним товариством Національна страхова компанія «Оранта» згідно зі страховим полісом №ВС/6478708 (а.с. 30).

Відповідно до вимог ст. 980 ЦК України, страхування відповідальності є галуззю страхування, де обєктом страхових відносин є майнові інтереси, пов»язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну.

Страхування відповідальності полягає в захисті майнових інтересів страхувальника у випадку, якщо він завдасть шкоди життю, здоров»ю та майну третьої особи, а також майну, а також майнових інтересів потерпілої третьої особи.

Відповідно, обсяг відповідальності страховика включає виплату відшкодування страхувальникові або третій особі в разі настання передбаченої договором страхування страхової події.

Разом з тим, предявлені вимоги про відшкодування шкоди лікувальному закладу особою, яка вчинила злочин, що не підпадає під страховий випадок, у звязку з чим доводи ОСОБА_1 про залучення в якості належного відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство Національна страхова компанія «Оранта» були визнані судом першої інстанції необґрунтованими правильно і у задоволенні відповідного клопотання відмовлено мотивованою постановою суду від 10 червня 2011 року (а.с. 42).

Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину.

Зазначена норма закону прямо встановлює правовий порядок відшкодування завданої злочином шкоди, оскільки особа, вчиняючи злочинне діяння, завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя і не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, але й заподіює збитки закладу охорони здоровя, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути.

Встановлюючи такий порядок, закон наділяє заклад охорони здоровя правом зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Згідно із розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості

ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або

невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як зазначено позивачем у позові, Купянська міська лікарня фінансується з місцевого бюджету, а несплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину призводить до ненадходження у місцевий бюджет грошових коштів, звідки фінансується лікарня, чим порушуються інтереси держави.

У довідках адміністрації Купянської міської лікарні №702 від 22 червня 2011 року і № 1565 від 06 жовтня 2011 року міститься повідомлення про вартість 1-го ліжко-дня, яка складається із фактичних витрат на стаціонарне лікування та проведених хворими ліжко-днів.

На період, зазначений у запиті суду, а саме: з 17 листопада 2010 року по 16 грудня 2010 року, фактичні витрати Купянської міської лікарні загалом склали 633 тис. грн..

У зазначених довідках представлений детальний перелік фактичних витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Купянської міської лікарні з 17 листопада 2010 року по 16 грудня 2010 року і сума витрачених державою коштів на її перебування із лікуванням склала 4126 грн. 12 коп..

На підставі зазначеної загальної суми був зроблений розрахунок вартості одного ліжко-дня 142 грн. 12 коп..

До фактичних витрат лікарні на перебування всіх хворих, у тому числі й ОСОБА_2, віднесені: заробітна плата, нарахування на заробітну плату, придбання матеріалів, медикаменти та перевязувальні матеріали, продукти харчування, оплата комунальних послуг, енергоносіїв та інших послуг.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неконкретності вищенаведеного розрахунку витрат, його сумніви щодо правомірного витрачення державних коштів у вигляді фактичних витрат на утримання Купянської міської лікарні, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції про те, що питання про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, повинно вирішуватися згідно ст. 1206 ЦК України та розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зроблені у відповідності з наявними у справі доказами, рішення у справі ухвалене з додержанням матеріального і процесуального права.

Таким чином, правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді -