АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Пищиди М.М., Кіктенко Л.М.

при секретарі - Коляді О.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відокремленого структурного підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровський вузол» державного підприємства Придніпровська залізниця, Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі та повязані із цим вимоги, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу начальника відокремленого структурного підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ-вузол» державного підприємства Придніпровська залізниця від 11.07.2011 року про припинення трудового договору, визнання незаконним та скасуванні наказу начальника відокремленого структурного підрозділу «Будівельно-монтажні експлуатаційне управління Нижньодніпровськ-вузол» державного підприємства Придніпровська залізниця № 371 під 30.06.2011 року про відсторонення від роботи, про зобов»язання відокремленого структурного підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ-вузол» державного підприємства Придніпровська залізниця звернутись до Медико-експертної комісії з запитом про надання медичного висновку про перелік робіт, які рекомендовані ОСОБА_2 за станом здоров»я як легка робота з числа вакансій, наявних на державному підприємстві «Придніпровська зал'зниця в межах доступності послуг транспортного обслуговування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, оскільки вказане рішення прийняте із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач був прийнятий на роботу слюсарем - сантехніком до відокремленого структурного підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ - вузол» ДП «Придніпровська залізниця» на дільницю водопостачання «Верхньодніпровськ» на підставі наказу № 137/ос від 18.04.2007 року, що підтверджується записами в трудовій книжці.

В зв»язку із побутовою травмою 18.04.2011 року позивачу була встановлена 3 група інвалідності зумовлена загальним захворюванням опорно-рухового апарату. Висновком МСЕК було встановлено необхідність переведення на легку працю без тривалої ходьби, фізичних навантажень. Рекомендовано роботу черговим чи диспетчером, що підтверджується довідкою МСЕК.

Після встановлення групи інвалідності позивачу було надано дві відпустки, згідно наказу розпорядження № 226 від 19.04.2011 року за період роботи з 23.04.2010 року по 22.04.2011 року - 24 календарні дні з 21.04.2011 року по 20.05.2011 року включно ОСОБА_1 згідно наказу розпорядження № 266 від 12.05.2011 року за період роботи з 23.04.2008 року по 22.04.2009 року включно на 20 календарних днів з 23.05.2011 року по 11.06.2011 року включно.

Посилання відповідача про те, що ці відпустки надавались позивачу для пошуку роботи, суд не прийняв, оскільки вони нічим не підтверджені.

Починаючи з 12.06.2011 року позивач повинен був приступити до роботи. Але згідно висновку МСЕК робота, яку він виконував раніше йому за станом здоров»я була протипоказана.

14.06.2011 року згідно повідомлення позивачу були запропоновані посади водія автотранспортних засобів та прибиральника службових приміщень і він був попереджений, що у разі відмови, він буде звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України

Посилання позивача про те, що із цим повідомленням його не ознайомлювали суд вважав безпідставними, оскільки згідно акту від 14.06.2011 року позивач заслухав зміст повідомлення, але відмовився його підписати. Сам позивач в судовому засіданні пояснив, що 14.06.2011 року йому намагались вручити наказ про звільнення, потім пояснював, що можливо це був не наказ, а повідомлення, але він отримати його відмовився. Тому суд прийшов до висновку, що 14.06.2011 року позивачу були запропоновані вакантні посади, але він відмовився від отримання повідомлення та від підпису. 15.06.2011 року відповідно до наказу № 351 від 15.06.2011 року позивач був звільнений від робіт з фізичними навантаженнями, а тому посилання позивача на те, що він був звільнений вже 14.06.2011 року є безпідставними, оскільки він продовжував роботу, отримував заробітну плату і адміністрація установи звільнила позивача лише від фізичних навантажень.

29.06.3011 року позивачу знову намагались вручити повідомлення про наявність з переліком запропонованих посад, але позивач підписати дане повідомлення відмовився, про що складений акт. На повідомлені є помітка: «Вручили 29.06.2011 року», в судовому засідання позивач пояснив, що це написав він, але підписати відмовся, тому, що все зазначене в повідомлені неправда. Таким чином безпідставним є посилання позивача на те, що його не повідомляли про наявність вакантних посад

Безпідставними суд вважав і пояснення позивача і про те, що йому ніякі посади не пропонувались.

З пояснень свідків ОСОБА_3С, та ОСОБА_4, в судовому засіданні встановлено, що позивачу пропонувались вакансії, проте підписувати повідомлення позивач відмовлявся, але перелік вакантних посад взяв. Крім того 29.06.2011 року начальник відділу кадрів у їх присутності телефонувала до підрозділів залізниці про наявність вакантних посад. Були виявлені вакантні посади на ст. Верхньодніпровськ, Верхівцево, Баглей, але побувавши на даних станціях позивач відмовився від запропонованих йому посад.

В своїх поясненнях позивач посилався також на те, що в березні 2011 року було звільнення пенсіонерів з перекачки, але йому не запропонували ці посади, проте дані пояснення суд вважав безпідставними, оскільки на момент, коли ці посади були вакантними, позивач не мав інвалідності та рекомендацій переведення на іншу роботу. А коли виникло питання про переведення його на легшу роботу - ці посади були вже зайняті.

Таким чином посилання на те, що відповідач порушив порядок його звільнення і не запропонував йому роботу, яку він міг виконувати за станом свого здоров»я суд обґрунтовано вважав безпідставними, оскільки відсутні порушення норм КЗпП України із сторони адміністрації.

Судом встановлено, що 20.07.2011 року позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, про що свідчить його напис на наказі. В цей же день він отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис на копії особової картки. Із яких причин позивач не отримав копію наказу про звільнення 20.07.2011 року він не пояснив. Проте наказ був виготовлений, позивач з ним був ознайомлений. Тому в неотриманні позивачем наказу про звільнення та трудової книжки у день звільнення суд вбачав вину позивача.

Таким чином суд вважав, що в день звільнення копія наказу про звільнення та трудова книжку не була вручена позивачу, через те, що він не захотів дочекатись належного їх оформлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив порядок звільнення спростовуються матеріалами справи, оскільки суд врахував всі обставини у справі, прийняв достовірні та належні докази, щодо відсутності вини відповідача.

Стаття 49-2 КЗпП України щодо попередження про наступне вивільнення працівників за два місяці застосовується лише при звільненні працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. На звільнення працівників за п. 2 ст. 40 КЗпП України дана норма права не поширюється.

Відповідачем дотримані вимоги ст. 43 КЗпП України, адміністрацією підприємства направлено повідомлення до профспілкового комітету для отримання дозволу на звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Подання розглянуте на засіданні профспілкового комітету підприємства із запрошенням на нього позивача, який був присутнім на засіданні профспілкового комітету. Профспілковим комітетом прийняте рішення надати згоду на звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується випискою із протоколу профспілкового комітету.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрутованими, а тому немає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: