Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

Головуючого: Шишка А.І.,

суддів: Пнівчук О.В., Стефанів Н.С.,

секретаря: Довжинської Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТзОВ «Бовісан» про стягнення заборгованості за договором позики і звернення стягнення на предмет застави та за позовом АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТзОВ «Бовісан» про визнання договору застави обладнання не дійсним та стягнення штрафних санкцій за апеляційною скаргою АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» на рішення Калуського міськрайонного суду від 08 лютого 2011 року, -

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 08 лютого 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2О та ТзОВ «Довісан» на користь ОСОБА_1 1400000 грн. заборгованості по договору позики та 1820 грн. судових витрат. У задоволенні позовних вимог АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, а позов АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити. Апелянт зазначає, що в забезпечення Кредитного договору № 014/14-10/258 від 13 травня 2008 року, укладеного між ТзОВ «Бовісан» та АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» у заставі банку знаходиться заставне рухоме майно згідно договору застави від 23 травня 2008 року. 10 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та

Справа №22-ц-595/2011 р. Головуючий у 1 інстанції Гринів М.А.

Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_4

ОСОБА_2, Тзов «Бовісан» укладено повторний такий же договір застави на це ж саме майно. Суд не врахував, що згідно ч.І ст.588 ЦК України, наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом. Про це ж зазначено і в п.3.1.7. договору застави. Враховуючи наведене апелянт вважає, що другий договір застави того ж майна укладений з порушенням вимог закону, тому суд не вправі був відмовляти банку у задоволенні його позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Вислухавши доповідача, представника апелянта, заперечення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відмовляючи банку у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання його недійним немає, оскільки у ньому сторони не передбачили заборони передачі заставленого майна другий раз у заставу без згоди банку.

Разом з тим, такий висновок суду є передчасним і помилковим.

Частина 1 ст. 588 ЦК України наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати забавлене майно тільки за згодою заставодержателя, а згідно ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 6 Договору застави від 10 грудня 2008 року передбачає, що заставодавець засвідчує, що предмет застави нікому не продано, не заставлено, в спорі і під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебуває, спору про предмет застави (про права на нього) не існує, ніякі права на предмет застави ніяким третім особам не передані, не знаходиться під обтяженням.

Отже, на думку колегії судців, при укладенні даного договору застави допущено порушення вимог закону, тому цей договір не може бути визнаним дійсним.

Що стосується штрафних санкцій, то така вимога банку не може бути задоволена, оскільки в даному випадку права банку не порушено через те, що наступна застава майна не припиняє право застави попереднього заставо держателя. Цей договір, за його умовами, впливає на права ОСОБА_1, а не банку. Отже, вимоги банку про стягнення штрафних санкцій є не обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що при наведених обставинах рішення суду першої інстанції підлягає до скасування частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 08 лютого 2011 року скасувати в частині визнання договору застави обладнання недійсним та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» задовольнити частково.

Визнати недійсним договір застави обладнання укладений 10 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ТзОВ «Бовісан». У позові АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про стягнення штрафних санкцій відмовити.

У решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з набрання ним законної сили.

Головуючий : А.І. Шишко

Судді: О.В. Пнічук

ОСОБА_6