АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3952/11 Справа № 22ц-8195/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1Г Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

18 серпня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 червня 2008 року. Від спільного подружнього життя вони з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею, позивачкою, і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. В зв'язку з цим та відсутністю домовленості з відповідачем стосовно сплати аліментів на утримання сина позивачка просить стягнути з ОСОБА_6 аліменти на її користь на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повнолітті дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року позовні вимоги задоволені частково; вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_6, на користь ОСОБА_7, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 гривень, на утримання дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 13 жовтня 2010 року і до повноліття дитини; допущено негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць, вирішено питання щодо судових витрат; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про зміну оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем коштів на утримання сина.

Також судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, але, згідно його пояснень у суді першої інстанції, працює на Центральному ринку міста Дніпропетровська і на день заробляє 100,0 грн., за місяць його загальний дохід становить близько 2200,0 грн. (а.с. 18, диск на обкладинці справи).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги недоведеність посилань апелянта на наявність можливості сплачувати на утримання дитини лише 500,0 грн. на місяць, колегія дійшла висновку, що місцевий суд правомірно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина, у твердій грошовій сумі у розмірі 800,0 грн. щомісяця.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді