АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1695/11 Справа № 22ц-9559/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Прозорової М.Л

при секретарі - Ляґпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів позики недійсними, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та просили визнати договори позики укладені з відповідачем недійсними.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з відповідачів на його користь по 400 000 грн. з кожного та судові витрати, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, згідно вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договори позики на суму 400 000 грн. кожний. На підтвердження укладення вказаних договорів відповідачами позивачу надано розписки (а.с. 86, 87).

Згідно вказаних договорів відповідачі зобовязались повернути до 01 липня 2009 року зазначений борг. Але належним чином свої зобовязання не виконали і борг не повернули.

Задовольняючі первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно визначив норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, і обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача суму боргу в розмірі 400 000 грн. з кожного.

Також вірно відмовлено судом першої інстанції в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як на підставу свого позову в своїй зустрічній позовній заяві позивачі посилались на те, що ОСОБА_4 не передавав їм, а вони ніколи не отримували коштів.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

На підтвердження того, що вони не отримували грошей від ОСОБА_4, тобто, що розписки є безгрошові, позивачами за зустрічним позовом не надано жодного доказу. Також не надано і доказів того, що ними видано розписки під впливом обману.

З матеріалів справи вбачається, що перевіркою зробленою за заявою ОСОБА_2 по факту шахрайства з боку ОСОБА_4 встановлено, що факти викладені в заяві не знайшли свого підтвердження і тому в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення ст. 60 ЦПК України не довели свої позовні вимоги і обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_4 скористався наркозалежністю відповідачів і тому вони не розуміли своїх дій під час написання розписок, прийняти до уваги неможна, оскільки допустимих та належних доказів на підтвердження того, що позичальники під час написання розписок знаходились в стані наркотичного спяніння матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

В апеляційної скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: