Справа № 2-5569/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2011 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі:головуючого ОСОБА_1

при секретарі Кузнець Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської клінічної лікарні №5, третя особа: Головне управління охорони здоровя Київської міської державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні №5 про зобовязання внести зміни до запису в трудову книжку, змінивши назву посади з медичної сестри приймального відділення стаціонаруна посаду медичної сестри приймального відділення інфекційного стаціонарув період роботи з 1.11.1990 р. по 31.01.2001 р.; зобовязання відшкодувати сплачені судові витрати.

При цьому, посилається на те, що з 1984 р. працювала медичним працівником, її трудовий стаж складає 26 років 8 місяців, з 1.11.1990 р. працювала на посаді старшої медичної сестри приймального відділення інфекційного стаціонару Ленінградського районного медичного управління і стаціонар в своєму складі мав інфекційні відділення №№1, 2, 3 і приймальне відділення, працівники яких здійснювали прийом хворих інфекційного профілю. У 1994 р. та 10.09.1996 р. вона проходила атестації робочого місця медичної сестри приймального відділення стаціонару. З 10.09.1996 р. по 1.02.2001 р. вона працювала на посаді медичної сестри приймального відділення інфекційного стаціонару ТМО Ленінградського р-ну м. Києва. 1.01.1998 р. ЛРМО реорганізовано в Територіальне медичне обєднання. З 1.10.2001 р. ТМО Ленінградського р-ну м. Києва було перейменовано у ТМО Святошинського р-ну м. Києва. З 1.07.2002 р. ТМО Святошинського р-ну м. Києва перейменовано у ЦРП Святошинського р-ну м. Києва, до складу якої ввійшли поліклініка №4, №5. Міський центр профілактики та боротьбі зі СНІДОМ входить до складу Київської міської клінічної лікарні №5, як структурний підрозділ лікарні. Тобто, за весь час її роботи в лікарні вона фактично працювала медичною сестрою інфекційного відділення і за час роботи в цих закладах до її обовязків належала робота з інфекційними хворими та хворими на ВІЛ/СНІД. Всупереч виконуваній роботи і фактичним обставинам в її трудовій книжці вказана посада медична сестра приймального відділення стаціонару замість посади медична сестра приймального відділення інфекційного стаціонару. Внаслідок такого порушення і неправильного зазначення назви її посади в трудовій книжці порушується її право на одержання пенсії за вислугою років. Відповідач не заперечує факту неправильності зазначення її посади в трудовій книжці. За призначенням пенсії вона звернулася в УПФ України в Святошинському р-ні м. Києва, але у призначенні пенсії їй відмовили у звязку з тим, що з трудової книжки не випливає, що вона працювала на посаді медичної сестри інфекційного стаціонару, тому період роботи на посаді медичної сестри приймального відділення стаціонару їй не зараховується в пільговий стаж для виходу на пенсію по вислузі років. Про порушення її права і допущені неправильні записи в трудовій книжці їй стало відомо з листа УПФ України в Святошинському р-ні м. Києва від 15.03.2011 р. про відмову в призначенні пенсії.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримала.

Представники відповідача позов не визнали з тих підстав, що Київська міська клінічна лікарня №5 не наділена компетенцією внести зміни у назву щодо приймального відділення стаціонару лікарняної установи після реорганізації, і структурний підрозділ в свій час був затверджений в установленому законом порядку.

Представник третьої особи повторно в судове засідання не зявився, про час, місце слухання справи повідомлялася третя особа належним чином, тому суд, враховуючи думку позивача, представників відповідача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 1984 р. працювала медичним працівником, її трудовий стаж складає 26 років 8 місяців, з 1.11.1990 р. працювала на посаді старшої медичної сестри приймального відділення стаціонару Ленінградського районного медичного управління і стаціонар в своєму складі мав інфекційні відділення №№1, 2, 3 і приймальне відділення, працівники яких здійснювали прийом хворих інфекційного профілю. 30.12.1994 р. та 10.09.1996 р. вона проходила атестації робочого місця медичної сестри приймального відділення стаціонару. З 10.09.1996 р. по 1.02.2001 р. вона працювала на посаді медичної сестри приймального відділення 0стаціонару ТМО Ленінградського р-ну м. Києва. 1.01.1998 р. ЛРМО реорганізовано в Територіальне медичне обєднання. З 1.10.2001 р. ТМО Ленінградського р-ну м. Києва було перейменовано у ТМО Святошинського р-ну м. Києва. З 1.07.2002 р. ТМО Святошинського р-ну м. Києва перейменовано у ЦРП Святошинського р-ну м. Києва, до складу якої ввійшли поліклініка №4, №5. Міський центр профілактики та боротьбі зі СНІДОМ входить до складу Київської міської клінічної лікарні №5, як структурний підрозділ лікарні. 14.10.2010 р. ОСОБА_2 звільнена з займаної посади за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за вислугу років за ст. 38 КЗпП України.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати у рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_2, з 1.11.1990 р. по 31.01.2001 р. вона працювала на посаді старшої медичної сестри приймального відділення стаціонару ЛРМО м. Києва та медичної сестри приймального відділення стаціонару. У суду не має законних підстав зобовязувати відповідача вносити зміни до запису в трудову книжку щодо зміни назви посади, яку вона займала, бо призначення на вказані посади відбувалось на підставі наказів керівника лікарняної установи №406-К від 31.10.1990 р. та №4/280-К від 10.09.1996 р. відповідно. Накази є діючими, не оспорювались та не скасовувались, структура лікарняних установ затверджувалась в установленому законом порядку.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.09.1993 р. №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або по вислузі років, встановлених категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій або їх правонаступників.

ОСОБА_2 не позбавлена права отримати уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу у правонаступника лікарняної установи, в якій вона працювала, або ж оспорити дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні періоду роботи в пільговий стаж для виходу на пенсію за вислугою років.

Крім того, позивач по справі пропустила строк позовної давності звернення з позовом до суду.

Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський, міськрайонний суд може поновити ці строки.

Позивач по справі з жовтня 2010 р. на протязі трьох місяців з часу свого звільнення з роботи з лікарняної установи та отримання трудової книжки, в якій містяться оспорювані записи, не зверталася до суду з позовом про зобовязання внести зміни до запису щодо займаних посад, пропустивши строк позовної давності звернення з позовом до суду. Поважних причин для поновлення такого строку не вбачається. Її посилання на те, що про порушення її права і допущені неправильні записи в трудовій книжці їй стало відомо з листа УПФ України в Святошинському р-ні м. Києва від 15.03.2011 р. про відмову в призначенні пенсії, не заслуговують на увагу, бо ОСОБА_2 відомо було про займані нею посади в структурних підрозділах лікарняної установи ще під час перебування в трудових відносинах та при звільненні з роботи, а лист пенсійного органу містить відповідь про відсутність підстав для зарахування певного періоду часу в подвійному розмірі для призначення пенсії. Дії пенсійного органу ОСОБА_2 не позбавлена права оспорити в установленому законом порядку. Суд не може зобовязувати відповідача внести певні зміни у записах трудової книжки вже після звільнення працівника з роботи, тільки через подальшу позицію пенсійного органу, оскільки ніяких законних підстав для цього не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 48, 233-235 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської клінічної лікарні №5, третя особа: Головне управління охорони здоровя Київської міської державної адміністрації про зобовязання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя