Справа № 22-ц-6352/11 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Категорія 38 23.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особи: Биково-Гребельська сільська рада, Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочинів та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року позивач предявив в суді названий позов . В позові посилався на те, що 14.08.2009 року помер його брат - ОСОБА_4. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння за адресою: Білоцерківський район, с. Бикова Гребля, вул. Щорса,16. Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 немає. Позивач та відповідач являються спадкоємцями другої черги за законом. Відповідач після смерті брата забрала всі документи, ввела позивача в оману і оформила спадщину на себе. 27.04. 2010 року відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Спадкодавець ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними , так як з дитинства страждав на психічне захворювання і був інвалідом 2 групи. В добровільному порядку вирішити спір відповідач відмовляється, тому позивач просив суд визнати недійсним заповіт, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4

26.08.2011 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог і просив визнати недійсним заповіт від 22.10.2008 року, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.04.2010 року та надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07 вересня 2011 року позов задоволено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не надано суду доказів того, що він з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_2 не погоджується із висновками суду в частині визнання заповіту недійсним. Вважає, що суд ухвалив своє рішення без врахування усіх здобутих у судовому засіданні доказів, показань свідків, а лише на підставі висновку посмертної судово-психіатричної експертизи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2008 року ОСОБА_4М склав заповіт на відповідача ОСОБА_2 ( а.с.61).

14.08.2009 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті залишилось спадкове майно яке складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: Білоцерківський район, с. Бикова Гребля, вул.,Щорса, 16 та земельних ділянок площею 0,25 га посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 328128, площею 0,0200 га посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 328129 та площею 3,4867 га. посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136987.

Сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - брат та сестра померлого, являються спадкоємцями другої черги. Інших спадкоємців немає.

Як вбачається з індивідуальної карти амбулаторного хворого з Білоцерківського ПНД ОСОБА_4 перебував на обліку в психоневрологічному диспансері з 1976 року, школу відвідувати не міг із-за відставання в розвитку, шкільну програму до 5 класу не засвоїв. В 1981 встановлений діагноз: «Дебільність. Ринолалия» і рекомендовано навчання в допоміжній школі, в 1989 році встановлений діагноз: «Розумова відсталість на грані імбецильності. Ринолалия». З 1984 року ОСОБА_4 виставлений діагноз: «Розумова відсталість в ступені вираженої дебільності. Ринолалия», який підтверджувався при подальших оглядах психіатра.

З довідки Білоцерківської центральної районної лікарні за № 378 від 14.12.2010 року ( а.с. 125) вбачається, що ОСОБА_4 перебував з 03.08.1976 року по 18.11.2003 року на обліку у лікаря - психіатра з Діагнозом: « Легка розумова відсталість в стадії вираженої дебільності», проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, являвся інвалідом II групи безстроково, що також підтверджено довідкою МСЕК № 058518 ( а.с.91), по даному психічному захворюванню. З 1992 року по 2003 рік хворому передавались виклики на прийом до лікаря - психіатра, які він категорично ігнорував і на прийом не з'являвся і 18.11.2003 року був знятий з обліку.

Із акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 375 від 06.07.2011 року (а. с. 107-108) вбачається, що ОСОБА_4 з раннього дитинства страждав на хронічне стійке психічне захворювання - легку розумову відсталість в формі олігофренії у ступені вираженої дебільності, станом на 22.10.2008 року у нього ще сформувалась соматична обтяженість стану внаслідок важкої форми цукрового діабету, виникли явища діабетичної енцефалопатії, тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період вчинення правочину ( заповіту) 22.10.2008 року.

На підставі письмових доказів, показань свідків суд першої інстанції прийшов до висновку, що заповіт від 22.10.2008 року має бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_4 на момент укладення даного правочину в силу свого захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в зв'язку із чим укладений ним правочин не відповідав його волевиявленню.

Задовольняючи позов в частині встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходив з того, що позивач з поважних причин не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Поважними причинами суд визнав введення в оману позивача відповідачем ОСОБА_2 щодо сумісного оформлення спадщини після смерті брата, утримання у себе усіх правовстановлюючих документів, не повідомлення відповідачем ОСОБА_2 секретаря сільради про психічну хворобу брата ОСОБА_4, спонукання психічно хворого брата ОСОБА_4 на оформлення заповіту, неповідомлення нотаріуса про інших спадкоємців, .

Судова колегія погоджується із висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Для підтвердження доводів позовної заяви про неможливість спадкодавця ОСОБА_5 на час вчинення заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивач попросив суд про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи і це клопотання судом було задоволено.

Суд першої інстанції ухвалив своє рішення в цій частині позовних вимог на підставі висновку експертизи і з врахуванням інших письмових доказів та показань свідків. При цьому суд у своєму рішенні послався на те, що відповідач, не погоджуючись із висновком експертів не просив суд про призначення повторної експертизи відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України. За таких обставин у суду першої інстанції не було достатніх підстав для того, щоб не враховувати висновок посмертної судово-психіатричної експертизи як належний та допустимий доказ.

Щодо доводів відповідача про відсутність поважних причин для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, то судова колегія також погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач не заперечувала у судовому засіданні того факту, що документи, які підтверджують факт смерті, родинні відносини сторін та спадкодавця, а також правовстановлюючі документи на будинок знаходились у неї. Позивач користувався спадковим будинком, відповідач не створювала йому перешкод у цьому, що підтверджує доводи позивача про те, що у нього з відповідачем була домовленість про спільне оформлення спадщини і саме з цієї причини позивач самостійно не здійснював дій по оформленню спадщини. Таким чином, саме порушення відповідачем домовленості сторін, не повідомлення позивача про наявність заповіту на її ім»я і намір оформити спадщину тільки на себе, а також неповідомлення нотаріуса про наявність у спадкодавця інших спадкоємців створили умови для пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду винесено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2011 року в даній справі залишити без змін..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: