Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц-121/11 Головуючий у 1-й інст. Єзерська І.В.
Категорія 37 Доповідач Широкова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Снітка С.О., Худякова А.М.,

при секретарі судового засідання Пюра Г.В.

з участю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Камянської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на ? частину будинку за померлим ОСОБА_2 та визначення додаткового прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права на 1/2 частину будинку в с.Довжик, Житомирського району по вул.Локтева, 27 за померлим її батьком ОСОБА_2 Свої вимоги мотивувала тим, що її батько ОСОБА_2 проживав в будинку в с.Довжик, Житомирського району та мав у власності 1/2 частину будинку по вул.Локтева,27. Оскільки батьком частина будинку не була належним чином оформлена, просила суд визнати за останнім право власності на вказану частину будинку. А оскільки вона пропустила строк звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, просила суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як незаконне та винести нове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповну та необєктивну оцінку доказів, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема заявник зазначає, що судом не було враховано положення ст.ст.15,16 ЦК України про те, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Суд неправильно визначив правовий статус у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки Камянської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, будинок рахувався за ОСОБА_2Г, /а.с.12/, однак право власності на вказаний будинок не було оформлено.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У випадку, коли втрачені основні правоустановчі документи на будівлю і документи, що опосередковано підтверджують це право, або коли збереглись документи, які лише опосередковано підтверджують це право, але вони викликають сумнів у органів державної реєстрації будівель, яким вони предявляються, законодавством передбачено право звернення до суду з заявою про встановлення факту володіння будинком на праві приватної власності.

Оскільки спірний будинок не був зданий в експлуатацію і свідоцтво про його реєстрацію видано не було, а позивач питання про встановлення факту володіння цим будинком спадкодавцем за життя не порушувала, то підстав для визнання його таким, що належав спадкодавцеві - немає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 13 березня 1999 року помер /а.с.8/.

Відповідно до п.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент смерті, а тому судом не можуть вирішуватися питання про права особи, цивільна та цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність якої припинена у звязку з її /статті 27-31 ЦПК України/.

На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно залишив без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду відсутні. З вказаним висновком погоджується колегія суддів, як з таким, що ґрунтується на вірному застосуванні норм матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що особа має право звернутись до суду з вимогами про визнання права власності, а тому суд безпідставно відмовив в задоволенні позову, заявленому з підстав ст. 392,1272 ЦК України, - не приймаються до уваги, оскільки предметом позову є не вирішення спору з приводу спадкового майна, а вимога про узаконення самочинного будівництва на імя померлого власника.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: