Справа № 22-ц-1142/2011 Провадження № Головуючий у I інстанції Тіслюк І.І. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2011 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Горобець Т.В.,

суддів Острянського В.І., Хромець Н.С.,

пи секретарі Вареник О.М.

за учсаті:позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівсьської області від 16 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства „ Борзнянська пересувна шляхово-будівельна механізована колона агропромислового будівництва, про виплату вартості частки трудового вкладу в спільній колективній власності ,

встановив:

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позовних вимог, позивачка ставить питання про скасування такого рішення та задоволення ЇЇ позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим, оскільки воно постановлене при неповному з»ясуванню всіх обставин справи , також вважає, що суд безпідставно визнав встановленими факти, які не підтверджені належними доказами, дав невірну оцінку дослідженим доказам, в зв»язку, з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема йдеться про безпідставне відхилення як доказу, незасвідчених копій документів про право позивачки на частку ( пай ) у спільній власності , які вона надала суду, не маючи оригіналів, так як це документи відповідача. Також позивачка вважає, що рішення загальних зборів працівників КП Борзнянська ПШМК від 26.12.2006 року, яким було скасоване рішення загальних зборів від 20.01.2003 року, про затвердження Положення про персоніфікацію та результати персоніфікації відносно 44 чоловік, працюючих на час проведення персоніфікації у КП Борзнянська ПШМК у 2003 році ,в т.ч. і її, безпідставно визнано належним доказом у справі, хоча воно має достатньо ознак незаконності.

Крім того, позивачка вважає, що судом не взято до уваги положення р. 1 п.п 1.1, 1.3, 3.3, 3.9 та 4.2 Статуту підприємства - відповідача , в яких визначено, що все майно КП Борзнянська ПШМК є у колективній власності трудового колективу та визначено порядок персоніфікації колективної власності.

На думку апелянта судом невірно застосовано 257,257 ЦК України щодо строків позовної давності. Вважає, що відповідно до ст.. 263 ЦК України наявні

ознаки зупинення перебігу строку позовної давності, так як свідоцтво про право на пай з 2003 по 2009 рік перебувало у власності іншої особи.

До апеляційної скарги додано додаткові документи, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції, поважності причин ненадання цих доказів у районному суді апелянт не наводить.

Заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з доказів, наданих сторонами та досліджених у суді першої інстанції. Суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги, якщо буде встановлено таке порушення норм матеріального чи процесуального права, яке є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працювала у КП Борзнянська ПШМК з колективною формою власності (з урахуванням перетворення та правонаступництва ) з 1977 по 2004 рік. Встановлено, що відповідно до Закону України « Про власність» та Статуту КП ПШМК загальними зборами колективу 20.01.2003 року на підприємстві було затверджене Положення про персоніфікацію (приватизацію) працівниками колективної власності КП ПШМК, проведено персоніфікацію колективної власності, зизначено розмір процентних ставок паю кожного працівника відносно солективної власності.

Вартість частки позивачки у грошовому вираженні була визначена у сумі

19798 грн.

Судом також встановлено, що рішенням загальних зборів працівників КП ПШМК 26.12.206 року було скасоване рішення загальних зборів від 20.01.2003 року, яким було затверджене Положення про персоніфікацію та порядок проведення такої персоніфікації колективної власності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано послався на ту обставину, що в конкретному випадку не було визначено розміру саме вкладу ОСОБА_1 у майні колективного підприємства, як те передбачено ЗУ « Про власність» , а не її частки у майні . Вказана обставина не потребувала доведенню, виходячи з положень ч.З ст. 61 ч. ЦПК України, так як даний факт встановлено рішенням Борзнянського районного суду від 20.12.2007 року по цивільній справі за позовом КП ПШМК до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та інших, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу паїв, яке на день розгляду справи є чинним.

Крім того, обґрунтованим, на думку апеляційного суду, є посилання в рішенні суду першої інстанції на той факт, що рішенням загальних зборів від 06.12.2003 року було скасовано рішення від 20.01.2003 року стосовно персоніфікації та визначення частки ( паю), отже, вимоги позивачки є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та не легітимності рішення зборів від 26.12.2006 року не є переконливими, оскільки, позивачка на час увалення цього рішення зборів( у 2003 році) вже розпорядилась своєю часткою

. на свій розсуд, а саме продала свій пай іншій особі за конкретну, визначену нею суму і на той час вже не була членом колективного підприємства. Отже цими зборами жодного порушення її прав не відбулось. Крім того, законність та легітимність рішення не було предметом позову, не збирались та не аналізувались необхідні для перевірки доводів позивачки факти та докази, отже, незаконність рішення зборів від 26.12.2006 року не встановлена, що свідчить про правомірність посилання суду першої інстанції на даний доказ.

Посилання в апеляційній скарзі на положення р.1 п. 1.1, 1.3,1-4,3.3, розділу З п.3.3,3.9, розділу 4 п.4.2,4.3 Статуту КП ПШМК не носить правового змісту апеляційної скарги, оскільки не зазначається, яким чином порушені чи невірно застосовані названі розділи Статуту і яким чином це вплинуло на суть рішення суду.

Аналізуючи питання строків позовної давності, апеляційний суд виходить з наступного.

Посилання суду першої інстанції при відмові у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості одночасно і на пропуск строку позовної давності позивачкою, є зайвим, незалежно від того, чи є він пропущеним , як вважав суд ,чи ні, як на тому наполягає апелянт.

Проте, слід зазначити, що за змістом ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності при зверненні до суду починається з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її прав, або про особу, яка його порушила. В даному спорі, з моменту звільнення у 2004 році ( тобто, коли у ОСОБА_1 могло виникнути право на отримання вартості свого вкладу) до 2009 року - коли за рішенням суду договір купівлі - продажу позивачкою паю ОСОБА_3 було визнано недійсним, ОСОБА_1 взагалі не мала права претендувати на сплату їй відповідачем вартості цього паю за правилами ч.4 ст. 23 ЗУ « Про власність», так як власником цієї частки була інша особа - ОСОБА_3. 3»ясування ж питання , чи включена ОСОБА_1 до числа осіб , які мають право на вклад у майні колективного підприємства згідно рішення загальних зборів про персоніфікацію, проведених 21.07.2009 року, тобто, після рішення суду про визнання договорів купівлі-продажу паїв ОСОБА_3 недійсними, не є предметом дослідження, оскільки ці обставини не є предметом позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд залишає безх змін рішення суду першої інстанції, якщо дійде висновку , що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне по суті і справедливе судове рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

Ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду від 16 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: