Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2011 Справа №2-6812/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

Головуючого Сливки Л.М.,

за участі секретаря Заплітного Б.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за укладеним між ними 25 березня 2008 року договором позики, за умовами якого надав відповідачці в борг 15000 доларів США, з терміном повернення до 10 жовтня 2008 року. У зазначений термін відповідачка позичених коштів не повернула. З цих підстав просить стягнути в його користь з відповідачки 119565 гривень, що еквівалентно 15000 доларів США, 11452,48 гривень 3% річних від простроченої суми та 40073,54 гривень інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 подали в судове засідання письмову заяву, згідно з якою позов підтримали з викладених у позовній заяві мотивів, просять його задовольнити, розглянувши справу в їхній відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в попередньому судовому засіданні позову не визнали, вказавши, що ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 не власні кошти, а позичені у свою чергу в інших осіб.

У судове засідання відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявилися, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник згідно з поданою ними письмовою заявою не заперечили проти такого вирішення справи.

Суд дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

25 березня 2008 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачці 15000 доларів США з терміном повернення до 10 жовтня 2008 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідачки ОСОБА_2, та чого вона в попередньому судовому засіданні не заперечувала та не спростовувала.

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики.

До 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 боргу не повернула.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк.

Однак усупереч указаним вимогам закону відповідачка ОСОБА_2, як позичальник, свого обов'язку повернути позивачу ОСОБА_1, як позикодавцеві, позичені кошти в розмірі 15000 доларів США, на підставі договору позики від 25 березня 2008 року та в обумовлений у ньому строк, не виконала.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Як визначено позивачем, сума неповернутого боргу в гривневому еквіваленті станом 15 серпня 2011 року (день пред"явлення позову) становить 119565 гривень. Тому вважає, що саме ця сума підлягає до стягнення з відповідачки в його користь із урахуванням індексу інфляції за період із 10 жовтня 2008 року до 01 серпня 2011 року, що становить 40073,54 гривень.

Втім вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо відшкодування інфляційних втрат до спірних правовідносин не повинні застосовуватись, позаяк втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Станом на день ухвалення рішення 13 грудня 2011 року офіційний курс НБУ становить 7,9899 гривень за 1 долар. Відтак сума боргу (15000 доларів США) у гривневому еквіваленті становить 119848,5 гривень, однак у силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України ця сума підлягає до стягнення з відповідачки в заявленому позивачем розмірі 119565 гривень.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розпискою відповідачки від 25 березня 2008 року, 15000 доларів США вона позичила в позивача під 5 % річних. Однак з огляду вимоги на ч. 1 ст. 11 ЦПК України до стягнення з відповідачки підлягає 3% річних від простроченої суми, як це заявлено позивачем. Як слідує з виконаних ним розрахунків, 3% річних від простроченої суми за прострочений період становить 11452,48 гривень. Однак суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних у обчисленому позивачем розмірі, оскільки при проведенні підрахунків ним допущено арифметичні помилки, зокрема 3 проценти річних за період із 11 жовтня 2008 року до 01 серпня 2008 року (1024 дні) за встановленою формулою їх визначення становить 10063,11 гривень (119565 гривень : 365 днів : 100 : 3 х 1024 дні), а не 11452,48 гривень. При цьому суд звертає увагу, що при обчисленні трьох процентів річних від суми позики в доларах США у гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення, їх розмір становить 10086,98, однак у силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України ця сума підлягає до стягнення з відповідача в розмірі, обчисленому від суми боргу у гривневому еквіваленті станом не дату подання заяви та за період із 11 жовтня 2008 ргоку до 01 серпня 2011 року, оскільки ОСОБА_1 саме таким чином заявив позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних, та в ході розгляду справи їх не змінював.

Аналізуючи в сукупності встановлені обставини та досліджені докази, судом встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1, які підлягають до захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог.

При цьому суд не бере до уваги наданих у попередньому судовому засіданні відповідачкою та її представником заперечень про те, що позивач ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 не власні кошти, а позичені у свою чергу в інших осіб, оскільки судом установлено, що зобов'язання виникло між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, своє зобов'язання ОСОБА_1 виконав, надавши відповідачці у користування грошові кошти, а вона від його виконання ухилилася, не повернувши у встановлений договором строк суми коштів, яка підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 224, 226, 213, 215, 223, 228, 233, 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1048, 1050, 526, 527, 530, 533 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 119565 гривень боргу за договором позики, що еквівалентно 15000 доларів США згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним Банком України, 10063,11 гривень трьох процентів річних від простроченої суми та 1416,28 гривень понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяОСОБА_5