Справа № 22-ц-3067/11 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2011 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Шумської Н.Л.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретар: Луньо К.А.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми на утримання,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду 24.12.2010 року з позовом про стягнення з відповідача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 3000 грн.

Позов мотивовано тим, що після розірвання шлюбу за рішенням суду від 22.11.2010року має право на утримання від чоловіка, який отримує велику зарплату та пенсію, тому може надавати матеріальну допомогу.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11.03.2011 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішення мотивовано відсутністю правових підстав передбачених ст.76ч. 4СК України.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована можливістю відповідача надавати їй матеріальну допомогу після розірвання шлюбу у звязку з великою сумою щомісячного доходу. А сама вона потребує такої допомоги, оскільки хворіє, потребує значних коштів на медикаменти, несе витрати по утриманню житла. Висновок суду про відсутність підстав вважати її такою, що потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка та про неможливість відповідача надавати таку допомогу вважає неправильним. Тому просить суд винести рішення про стягнення на її користь 3000грн. щомісячно матеріальної допомоги на підставі ст.76ч.4 СК України.

На судовому засіданні апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримала, просила суд рішення Личаківського суду скасувати. Вважає, що судом не взято до уваги те, що вона протягом спільного життя з відповідачем постійно займалась веденням домашнього господарства, вихованням дітей, піклуванням про членів сімї тому не мала змоги працювати. Крім того, на даний час вона хворіє, потребує значних витрат на медикаменти та лікування, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною доньки, яка вимушена була піти на роботу. Кошти, що чоловік надавав їй добровільно у розмірі 1000грн. вона витрачала на сплату комунальних послуг. Після рішення суду першої інстанції чоловік взагалі перестав їй надавати будь-які кошти, що робить неможливим забезпечення звичайних людських потреб. Якщо спілкується з нею, то лише в грубій формі, з використанням нецензурної лексики, що її ображає та принижує. Відповідач щомісячно заробляє понад 10000грн. Діти повнолітні та на даний час працюють, тому не перебувають на його утриманні. Висновки суду про те, що відповідач не може надавати їй матеріальну допомогу вважає помилковими.

Відповідач на судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог, оцінивши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно ч.4ст.76 СК України якщо у звязку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сімї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один з подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у звязку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним. За умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може вважатись такою, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач не в змозі надавати їй матеріальну допомогу.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно довідки (а.с.12) позивач працювала з 1995 до 1999року на посаді медсестри фтизіатричного відділення. З 1994 по 2002роки навчалась заочно у Львівському Національному університеті ветеринарної медицини (а.с.15). Після закінчення не працювала, займалась вихованням дітей та веденням домашнього господарства, що відповідачем не спростовується. Разом з дітьми перебували на утриманні чоловіка.

Згідно заочного рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22.11.2010року позов ОСОБА_3 задоволено, шлюб, зареєстрований 06.10.1979року, між ним та ОСОБА_2 розірвано з мотивів погіршення стосунків та конфліктів на побутовому грунті. Позивач 24.12.2010року звернулась до суду з позовом про стягнення матеріальної допомоги на її утримання.

Відповідач працює завідуючим кафедри ЛНМУ, його зарплата становить 7472,37грн. (а.с.50). Крім того, як пенсіонер отримує пенсію 4579,57грн. (а.с.57). Тому його місячний дохід становить 12 051,94грн.

Згідно медичних документів, поданих позивачем до матеріалів справи, вона хворіє на ряд захворювань, потребує медикаментозного лікування та періодичного обстеження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було повно та обєктивно враховано усі обставини справи, зібрані докази у їх сукупності, що потягло неправильні висновки суду.

На підставі зібраних та перевірених судом доказів колегія суддів вважає доведеним що позивач займалась вихованням дітей, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сімї, не мала можливості працювати, зайняти відповідну посаду, після розірвання шлюбу потребує матеріальної допомоги, а колишній чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з твердженнями апеляції про неправильність висновків суду щодо відсутності правових підстав для застосування ч.4ст.76 СК України. Вбачає підстави, згідно ст.309ч.1 ЦПК України для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, про часткове задоволення позову, оскільки судом допущено невідповідність висновків суду обставинам справи.

Однак сума заявленого позову на думку колегії є завищеною. Зважаючи на те, що позивач проживає в жилому приміщенні спільно з відповідачем та іншими членами сімї, не змушена самостійно нести втрати на комунальні послуги та придбання необхідних продуктів, тому матеріальною допомогою в 1000грн. зможе задовольнити потреби у лікуванні, забезпеченні побутових потреб.

Матеріальна допомога, згідно ст.76ч.4 СК України, стягуватиметься протягом 3-х років від дня розірвання шлюбу. Оскільки шлюб розірвано 22.11.2010року, право на отримання матеріальної допомоги триває до 22.11.2013року.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.1, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 березня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. щомісячно матеріальної допомоги починаючи з 24.12.2010року до спливу 3-х річного терміну з дня розірвання шлюбу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: