Справа № 0417/2-1308/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

при секретарі Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 04 січня 1989 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики. За договором позики вона передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США , а ОСОБА_2 зобовязувалась повернути їй таку ж суму грошових коштів до 01 грудня 1991 року. На підтвердження отримання коштів відповідачка надала розписку від 04.01.1989 року. Відповідачка свої зобовязання не виконала, грошові кошти повертала частинами і повернула за період з квітня 1991 року по січень 2009 року 1000 доларів США. Тому позивачка просила стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики в сумі 6000 доларів США, у національній грошовій одиниці України по курсу НБУ, встановленому на час прийняття судового рішення та судові витрати по справі.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка у судове засіданні зявилася. Позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що позивачка є її матірю , і коли вона писала розписку, то не вважала що це позика. Дійсно кошти вона брала на придбання квартири. Вказала, що борг значно менший, оскільки в розписку не ввійшли суми 100 доларів США і 150 доларів США, які вона давала матері на 8 березня 2010 року і на Новий рік. Вважає, що та допомога, яку вона надавала матері з 1991 року також повинна бути врахована, як повернення боргу і якщо б її підрахувати, то сума допомоги, яку вона надала буде значно більше ніж 6000 доларів США.

Суд, вислухавши представника позивачки, відповідачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 04 січня 1989 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики. За договором позики ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувалася повернути таку ж суму грошових коштів не раніше грудня 1991 року. На підтвердження отримання коштів відповідачка надала розписку від 04.01.1989 року (а.с. 6).

Згідно до ст. 374 ЦК України в редакції 1963 року за договором позики одна сторона ( позичальникові ) у власність ( в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позивачеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або речей.

Згідно до ст.375 ЦК України в редакції 1963 року договір позики на суму понад пятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається із наданої до суду розписки цивільні відносини виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, однак продовжують існувати після набрання ним чинності, повернення коштів в квітні 2003 року, червні 2007 року, січні 2009 року.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки відповідачка власноруч робила підписи на розписці при повернені коштів, що було визнано нею в судовому засіданні, і згідно до розписки за період з квітня 1991 року по січень 2009 року повернено 1000 доларів США, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки що стягнення боргу із відповідачки законні і підлягають задоволенню. Відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України на 21 липня 2011 року , 100 доларів США 797,1100 грн. Звідси 6000 доларів США х 797,1100 = 47826 гривень 60 коп.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 596 грн. 40 коп. і на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 1 грн. 87 коп.

Керуючись: ст. ст. 1049, 1050, ЦК України, ст. ст. 3,7,11,15, 15,57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики в розмірі 47826 гривень 60 коп. та судові витрати по справі в розмірі 596 грн. 40 коп., а всього 48423 грн.00 коп. ( Сорок вісім тисяч чотириста двадцять три гривні 00 коп.)

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 грн. 87 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар