АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5985/11 Справа № 22ц-8306/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

08 вересня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_8, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача посилаючись на те, що спільний повнолітній син ОСОБА_9 потребує матеріальної допомоги у зв»язку з продовженням навчання, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року позовні вимоги задоволені; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на час навчання сина, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, починаючи з 23.03.2011 року до 30.06.2012 року; допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про зміну оскаржуваного рішення, просить зменшити розмір стягнутих аліментів до 1/12 частини доходів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідач є батьком повнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає зі своєю матір»ю позивачкою ОСОБА_7 (а.с. 5, 6, 10, 22).

ОСОБА_9 не одружений, власних прибутків не має, студент 3-го курсу денного відділення Павлоградського технікуму Державного ВНЗ «НГУ» (І рівень акредитації), бюджетної форми навчання. Період навчання ОСОБА_9 - з 01.09.2008 року по червень 2012 року, що стверджується довідкою з місця навчання від 09.03.2011 року № 368 (а.с. 3).

Також встановлено судом та визнано учасниками процесу, що відповідач матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_9 не надає, працює машиністом електровозу у ДТЕК «Павлоградвугілля» із середньою заробітною платою 4000,0 грн. на місяць, розлучений, сплачує аліменти у розмірі 1/6 частину всіх видів доходу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 Іл»ї, ІНФОРМАЦІЯ_4, інших осіб на утриманні не має.

Позивачка ОСОБА_7 працює техніком у Павлоградському УЕГГ ПАТ «Дніпропетровськгаз» із середньомісячною заробітною платою 1813,67 грн.

Згідно ст. ст. 199, 200, ч. 1 ст. 183 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а розмір щомісячних аліментів на повнолітню дочку, сина визначається судом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги потребу ОСОБА_9 у матеріальній допомозі у зв»язку з навчанням, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів і обгрунтовано визначив їх розмір у вигляді 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий