Справа № 22-ц-4566/11 Головуючий у 1 інстанції: Гуменна Н. М.
Категорія- 48 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого-суді: ОСОБА_1

суддів: Бойко С.М., Шумської Н.Л.

за секретаря: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, які були обєднанні в одне провадження ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вищезазначеним рішенням позово ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.12.2010 року і до досягнення ними повноліття.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені його позову.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_7 жодних доказів щодо погіршення матеріального стану, на підтвердження своїх позовних вимог, районному суду не подав.

Апелянт зазначає, що районний суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги мотивів її позовної заяви про те, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 997 грн., а відповідно до вимог ч.1 ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права і обовязки щодо утримання дитини, а оскільки ОСОБА_7 ніде не працює, тому вона звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_7 не прикладав жодних зусиль для пошуку роботи, в т.ч. і через районний центр зайнятості, щоб мати можливість своєчасно та у повному розмірі сплачувати аліменти на утримання дитини і, зокрема, покращити свій матеріальний стан.

Крім того, апелянт зазначає, що районним судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 постійно ухилявся від сплати аліментів на її користь для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, чим створив заборгованість по сплаті аліментів, оскільки не докладав жодних зусиль для пошуку роботи, а ухваленим рішенням, яким зменшено розмір аліментів, порушено права її дитини.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання (повідомлення про вручення повісток а.с.86-88), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Згідно із правилами ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.ст. 180 - 183 СК України та розяснень, що містяться у пунктах 15-17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.06р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття й способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. У разі недосягнення такої домовленості, той з батьків, з яким проживає дитина має право звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів в користь дитини, які присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька чи матері або у твердій грошовій сумі й виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і обох сторін, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Сколівського районного суду від 04.08.2005 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі ј частини всіх видів заробітку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Сколівського районного суду від 08.11.2010 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі ј частини всіх видів заробітку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 обґрунтував свою позовну заяву про зменшення розміру аліментів тим, що постійного місця праці не має, а заборгованість по аліментах сплачував з випадкових заробітків, також зазначав, що взмозі сплачувати аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частини від своїх доходів.

Проте, на підтвердження доводів щодо погіршення свого матеріального стану позивачем не було подано суду жодних доказів, а відтак, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, оскільки утворена заборгованість по сплаті аліментів не є підставою для зменшення розміру їх нарахування.

Відтак, в цій частині рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про відмову в позові ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 21 Закону України Про Державний бюджет на 2011 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2011 року становить 1042 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, заявивши позов про зміну розміру аліментів, визначених за рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2005 року, з ј частини від усіх видів заробітку на стягнення аліментів у твердій грошові сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, посилалась на те, що відповідач ОСОБА_7 має мінливі доходи, постійного місця праці не має, оскільки періодично перебуває на заробітках у Російській Федерації. Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що у відповідача ОСОБА_7 станом на 01.03. 2011 року є заборгованість щодо сплати аліментів на суму 4705 грн. (а.с. 44-45).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 щодо зміни розміру аліментів, які належить стягувати з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., суд посилався на те, що у платника аліментів погіршилось матеріальне становища, в той час як у ОСОБА_2 не змінилось ні матеріальне, ні сімейне становище.

Однак, судова колегія, оцінюючи наведені апелянтом доводи та надані на їх підтвердження докази у сукупності з матеріалами справи доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без повного та обєктивного зясування обставин справи, без належної оцінки наявних у справі та наданих сторонами доказів, а висновки, до яких прийшов суд, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, посилання позивача ОСОБА_3 на те, що він не може сплачувати визначену судом суму аліментів, оскільки не працює, не може бути взято судовою колегією до уваги, так як ОСОБА_7 є молодою, працездатною особою, в центрі зайнятості як особа, що шукає роботу, не зареєстрований, та за своїм станом здоровя може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати доход у вигляді мінімального заробітку, розмір якого станом на 01.10.11р. відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2011 рікне може бути меншим 1004 грн.

Матеріалами справи встановлено, що згідно із рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04.08.2005 року, з ОСОБА_7 стягується ј частини усіх видів заробітку на користь ОСОБА_2 для утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, яке ОСОБА_7 не оскаржував і частково його виконував.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 08.11.2010 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, з участю третьої особи ОСОБА_2 про стягнення аліментів та ухвалено стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7).

Із вищезазначеного рішення встановлено, що відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 в розмірі ј частини всіх видів заробітку визнав та не заперечив проти задоволення позову (а.с. 20), тобто ОСОБА_7 за місяць до подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів фактично визнав свою фінансову спроможність утримувати двох дітей та сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку на кожну дитину.

Згідно із розрахунку ДВС Сколівського РУЮ від 01.03.2011 року вбачається, що за січень-лютий 2011 року ОСОБА_3 повинен був сплатити аліменти у розмірі 430 грн. на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6

Ураховуючи вищенаведене, й те, що відповідач є працездатним, за своїм станом здоровя може працювати і отримувати доход для задоволення аліментних вимог на двох дітей, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів скасувати, та у відповідності із вимогами ст. 182, 183, 184 СК України й розясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про зміні розміру аліментів задовольнити, та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, у твердій грошовій суми в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2011 року.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, сплачені нею судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню їй за рахунок відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 141, 180-184, ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, cт. 88 ст. 303, п. 2. ч. 1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнення аліментів скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 травня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_11 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_12, аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 21 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 145 (сто сорок пять) грн. 50 коп. понесених нею судових витрат за подання апеляційної скарги. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, й може бути оскаржене протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.