АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа№22-ц-256/2011 р. Головуючий 1 інстанції-Зуб Г.А.
Категорія: визнання права власності ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді ЯциниВ.Б.,

суддів Бурлака І.В., Кармової Л.В.,

при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Державна нотаріальна контора № 8 м. Харкова, приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом;

за зустрічним позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Державна нотаріальна контора № 8 м. Харкова, приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом;

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Державна нотаріальна контора № 8 м. Харкова, приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

18 липня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05.06.2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 недійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування по закону після смерті матері на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: м. Харків, вул. Партизанська, 10, вказуючи на те, що у 1976 році померла його бабуся по лінії матері ОСОБА_13, після смерті якої відкрилася зазначена вище спірна спадщина, яка була за нею зареєстрована на І праві власності. Після її смерті спірну спадщину фактично прийняли її діти, а саме - мати позивача, ОСОБА_14, яка після шлюбу з його батьком ОСОБА_15 взяла прізвище ОСОБА_15, та - ОСОБА_16 ОСОБА_14 позивача, ОСОБА_17 померла 16.02.1997 року, вже після смерті свого чоловіка та батька позивача, ОСОБА_15 Після смерті його батьків та рідного дядька ОСОБА_16, який помер 04.11.1982 року, відкрилася спірна спадщина, спадкоємцями якої по 1/6 частині є позивач, а також його рідний брат ОСОБА_18, дружина іншого його рідного брата ОСОБА_19, який помер 25.02.2004 року, - ОСОБА_6, а також - по 1/4 частині спірної спадщини успадкували діти його дядька ОСОБА_16: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які фактично прийняли спадщину в результаті того, що там постійно проживають та зареєстровані. Ніхто з спадкоємців в установлений законом строк не звертався у нотаріальні органи за отриманням свідоцтва про спадщину.

17.04.2008року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 видали на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_7 нотаріально посвідчене доручення з правом цих осіб оформлення права власності у порядку спадкування частини спірного домоволодіння з відповідною частиною надвірних прибудов, з правом отримання присудженого майна та грошей, а також - з правом користуватися і розпоряджатися належним їм на праві приватної власності частиною спірного домоволодіння. 29.05.2008 року ОСОБА_4В і ОСОБА_5 отримали свої свідоцтва про право на спадщину, відповідно до яких фактично право власності на 3/4 частину спірного домоволодіння набула ОСОБА_4, а на 1/4 частину - ОСОБА_5 Про такі свої дії та наявність інших спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нікого не повідомили. 05.06.2008 року на підставі зазначеного доручення від 17.04.2008 року ОСОБА_20 продав спірне домоволодіння ОСОБА_3 11.07.2008 року ОСОБА_4 анулювала довіреність від 17.04.2008 року на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_21

Позивач вважав незаконним укладення вказаного договору купівлі-продажу, оскільки він порушує права інших спадкоємців та укладений внаслідок обману, із заниженням дійсної вартості спірного домоволодіння, при цьому отримана за цим договором сума не була передана довірителям.

09.10.2008року ОСОБА_2 уточнив та доповнив свій позов, в якому додатково просив: визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1Л частину спірного домоволодіння, видане на імя ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, укладений 05.06.2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, укладений 20.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8; визнати за ним право власності на 1/6 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_17Є, на підставі вищевказаних доводів. При цьому свідоцтво на спадщині він вважав незаконним, оскільки воно не враховує право власності на спірну спадщину всіх спадкоємців, які фактично прийняли однак не оформили своїх прав на спадщину, яка на день видачі цього свідоцтва була зареєстрована на праві власності за бабусею позивача - ОСОБА_13, померлою 1976 році. Договір купівлі- продажу від 20.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вважав недійсним, оскільки він був укладений під час накладення судом на спірне домоволодіння арешту.

17.10.2008року ОСОБА_18 продав до суду зустрічний позов, в якому просив: про визнання недійсним свідоцтва про право власності за законом на 1/2 частину спірної спадщини, видане на імя ОСОБА_4; визнати недійсним договори купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладений 05.06.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також - від 20.08.2008 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_8; визнати за ним право власності на 1/6 частину спірної спадщини в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_17, померлої 16.07.1997 року, з аналогічних підстав, що навів на обгрунтування свого позову ОСОБА_2

17.10.2008року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому поставила питання про: визнання недійсним свідоцтва про право власності за законом на 1/2 частину спірної спадщини, видане на імя ОСОБА_4 визнати недійсним договори купівлі-

продажу спірного житлового будинку, укладений 05.06.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а також - від 20.08.2008 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_8; визнати за нею право власності на 1/6 частину спірної спадщини в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_19, померлого 25.01.2004 року, вказавши на його обґрунтування доводи, аналогічні наведеним на обгрунтування свого позову ОСОБА_2

У судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали та визнали вимоги інших позивачів.

Відповідачі позовні вимоги не визнали за їх безпідставністю та недоведеністю. Вказали, що після смерті ОСОБА_13 про прийняття спадщини ніхто не заявив, спірні договори були укладені згідно із законом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2010 року у задоволенні позовних заяв ОСОБА_22, ОСОБА_18, ОСОБА_6 було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 в апеляційній скарзі поставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам і матеріалам справи, суд неповно та не всебічно зясовано той факт, що на день смерті 18.09.1976 року ОСОБА_13 з нею фактично проживали: ОСОБА_23 та ОСОБА_17, яка фактично прийняла спадщину, що підтверджується показаннями свідків, які суд безпідставно не взяв до уваги, посилаючись на довідки. При цьому суд належним чином не мотивував свої висновки з цього приводу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_8О заперечили проти задоволення апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_3 вказав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд правильно дійшов висновку про те, що по справі не доведений факт прийняття спадщини ОСОБА_17 (до шлюбу - ОСОБА_23), яка згідно доводів позовних заяв є спадкодавцем спірного домоволодіння.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у . судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів правильно встановлено, що за ОСОБА_13 зареєстровано право власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул.. Партизанська, 10. ОСОБА_13 померла 18 вересня 1976 року і після її смерті відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, однак цю спадщину у встановленому законом порядку прийняли та оформили на своє імя лише ОСОБА_4 (3/4 частина) та ОСОБА_5 (1/4 частина). Вони розпорядилися своєю спадщиною на свій розсуд та за довіреністю на імя ОСОБА_7 продали її по нотаріально посвідченому договору від 05.06.2008 року ОСОБА_3 за 34000 грн. 20.08.2008 року за нотаріально посвідченим договором ОСОБА_24 продав спірне домоволодіння ОСОБА_8 за 3400 грн. На день укладення спірного договору від 20.08.2009 року спірне домоволодіння було вільне від заборони на його відчуження, яке було на підставі відповідної ухвали Київського районного суду м. Харкова пізніше,

01.09.2008року, внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження заборон обєктів нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позовів суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не звернулися у встановлений строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини та - до суду з заявами про продовження строку для прийняття спадщини, а також фактично не вступили в управління або володіння спадковим майном. Окрім того, на день смерті ОСОБА_13 , 18.09.1976 року, ОСОБА_17 ( до шлюбу - ОСОБА_13) М.Ю. не була зареєстрована у спільному домоволодінні, в управління та володіння спадковим майном не вступала. Оскільки позивачами не доведено факт прийняття спадщини, не підлягають задоволенню й вимоги про визнання недійсними спірні свідоцтва про право на спадщину та договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на день відкриття спірної спадщини після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_17, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Згідно до ст. 550 ЦК УРСР спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку, якщо пропущений з поважних причин строк для прийняття спадщини був продовжений судом, або при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

За частиною другою ст. 553 ЦК України вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Статті 1269, 1270 чинного ЦК України також передбачають, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців подати відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 1272 ЦК України наслідком не подання протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу строк заяви про прийняття спадщини, є не висновок про її неприйняття.

Виходячи з наведеного, оскільки позивачі не надали до суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_17 прийняла спірну спадщину, при цьому позивачі - спадкоємці після її смерті та після смерті її сина ОСОБА_19, також не довели факт прийняття ними належним чином спірної спадщини, суд відповідно до наведених норм права дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ними права власності в порядку спадкування, а отже й наявність у них цивільного інтересу для оспорення свідоцтва про право власності на спадщину інших спадкоємців та договорів купівлі-продажу.

Оскільки показання свідків не є допустимим доказом для підтвердження факту проживання спадкоємця у спірному домоволодінні висновки суду з цього приводу належним чином вмотивовані та відповідають вимогам ст. 59, 212 ЦПК України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, його висновки стосовно заявлених вимог і наведених на їх обґрунтування доводів належним чином вмотивовані, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 319-325, 327, 329 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, однак протягом 20 днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: