АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2240/11 Справа № 22ц-9737/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Коляді О.І.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2011 року

за заявою територіальної громади Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропет-ровська в особі Амур-Нижньодніпровського районної у м. Дніпропетровськ ради про визнання спадщини відумерлою, зацікавлені особи: територіальної громади м. Дніпро-петровська в особі Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2007 року територіальна громада АНД району м. Дніпропетровська в особі АНД районної у м. Дніпропетровськ ради звернулась до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою посилаючись на те, що ОСОБА_4 помер у 1997 році, якому на праві власності належало домоволодіння № 253 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську. Після його смерті спадщина прийнята не була, та комісією ВК АНД районної у м. Дніпропетровську ради було проведено обстеження зазначеного домоволодіння та встановлено, що за даною адресою ніхто не проживає, будівля знаходиться в занедбаному стані і потребує поточного ремонту та постійного догляду. До комунальної власності ані міста, ані області дане домоволодіння не належить. Виходячи з повноважень, визначених ст.41 Закону України «Про місцеве самоврядування» та рішенням Дніпропетровської міської ради від 08 лютого 2040 р. № 18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів», заявник просив суд визнати відумерлою спадщину покійного ОСОБА_4, визнати право власності на домоволодіння по вул. Онезькій, 253 у м. Дніпропетровськ за територіальною громадою м. Дніпропетровська (а.с.2-4).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2011 року заяву територіальної громади АНД району м. Дніпропетровська в особі АНД районної у м. Дніпропетровськ ради задоволено частково. Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 на домоволодіння по вул. Онезькій, 253, у м. Дніпропетровськ, передано відумерлу спадщину територіальній громаді м. Дніпропетровська (а.с.180,181).

В апеляційній скарзі (а.с.189-190) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви, оскільки:

- суд проігнорував лист Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, яким ОСОБА_2 повідомлено про прийняття його заяви про прийняття спадщини і йому необхідно зявитись для отримання свідоцтва про право на спадщину;

- днем відкриття спадщини є 16 березня 2007 року, тобто з часу вступу в закону силу додаткового рішення АНД районного суду від 23 лютого 2007 року, тому суд повинен був керуватись ст.276 ЦПК України про відмову в прийнятті заяви про визнання спадщини відумерлою, яка подана до закінчення одного року з часу відкриття спадщини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції встановив, що рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2006 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання особи померлого було встановлено факт смерті ОСОБА_4, якому належало домоволодіння № 253 по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську; в зазначеному домоволодінні ніхто не проживає, господарчі побудови частково зруйновані, територія знаходиться в занедбаному стані, будинок потребує відновлюваного ремонту; спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось; додатковим рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2007 року визнано вважати датою смерті ОСОБА_4 01 січня 1995 року.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у прийнятті заяви про визнання спадщини відумерлою, яка подана до закінчення одного року з часу відкриття спадщини, не є підставою для скасування судового рішення, яке ухвалене через чотири роки після звернення територіальної громади до суду з такою заявою.

Посилання ОСОБА_2 на лист Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якому повідомлено про прийняття його заяви про прийняття спадщини та необхідність зявитися для отримання свідоцтва про право на спадщину, не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2008 року за № 587 на адресу ОСОБА_2 йому розяснено, що для отримання свідоцтва про спадщину слід зявитися до нотаріальної контори (а.с.175).

Але свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 суду першої інстанції ОСОБА_2 не надав.

З листа Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29 вересня 2009 року № 3244/01-14 вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 07 лютого 2008 року, у звязку з тим, що ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини, йому було запропоновано звернутися до суду (а.с.123).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ні суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги доказів про прийняття ним спадщини ОСОБА_2 не надав.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: