Справа № 22-ц-4553/11 Головуючий у 1 інстанції: Мікула О. І.
Категорія 51 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Курій Н.М.,

суддів: Кота І.Н., Бойко С.М.,

за секретаря Колодки М.І.,

з участю адвоката позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Болеар Мед, з участю третьої особи директора Товариства з обмеженою відповідальністю Болеар Мед- ОСОБА_6, про стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання недійсним наказу та поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2011 року вищезазначений позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 користь ОСОБА_2 невиплаченої заробітної плати за період роботи з 13 листопада 2008 року по 30 грудня 2009 року в сумі 84254 грн.

Визнано недійсним наказ ОСОБА_7 Болеар Мед від 30.12.2009 року №231-к Про звільнення працівника з роботи за прогул без поважних причинта зобов'язано поновити ОСОБА_2 на посаді менеджера (управителя) в оптовій торгівлі відділу збуту Товариства з обмеженою відповідальністю Болеар Мед.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 користь ОСОБА_2 компенсацію за весь час вимушеного прогулу з 31 грудня 2009 року по 19 травня 2010 року в сумі 34884 грн. 19 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_8 доход держави судовий збір в розмірі 1194 грн. та кошти на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю Болеар Мед.

Апелянт вважає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування всіх обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що у відповідності до наказу №102-К ОСОБА_2 прийнятий на роботу в ОСОБА_7 ОСОБА_5 посаду менеджера в оптовій торгівлі та посередництві у торгівлі у відділ збуту 15 липня 2008 року з індивідуальним посадовим окладом в розмірі 6 тис. 215 грн. на місяць та з випробувальним терміном строком на три місяці (а.с.6 оглянутої судом цивільної справи №2-1466/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 Болеар Мед).

В судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Болеар Мед15.07.2008 року укладено трудовий договір (т.1 а.с. 41-43), за яким ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду менеджера (управителя) в оптовій торгівлі та посередництві у торгівлі до відділу збуту.

Відповідно до наказу №195-К від 13.11.2008 року, ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с. 42 цивільної справи №2-1466/09/).

Наказом №199-К від 17.11.2008 року скасовано наказ №195-К від 13.11.2008 року про звільнення з роботи за прогул без поважних причин та поновлено ОСОБА_2 на посаді менеджера в оптовій торгівлі відділу збуту (а.с. 54 цивільної справи №2-1466/09).

Відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 30.11.2009 року у цивільній справі №2-1466/09, рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.06.2009 року змінено та ухвалено нове. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання суду про поновлення ОСОБА_2 строку для звернення до суду. Виключено з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо: умов трудового договору між позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_7 Болеар Мед, в тому числі про робоче місце позивача за юридичною адресою відповідача м.Київ, вул.Куренівська, 18 і відмову позивача саме там працювати; що позивач є працевлаштованимі т.ін., стягнуто з ОСОБА_7 ОСОБА_5 користь позивача ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 тис. грн.(а.с.170-171, справа №2-1466/09).

30.12.2009 року ОСОБА_2 звільнено з посади менеджера (управителя) в оптовій торгівлі відділу збуту ОСОБА_7 ОСОБА_8 зв'язку з прогулом без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Причиною зазначено нез'явлення на робочому місці з 17.11.2008 року та невиконання покладених на нього посадовою інструкцією обов'язків на підставі наказу №231-к (т.1 а.с. 8).

Табелями обліку використання робочого часу встановлено, що ОСОБА_2 був відсутній на роботі з невідомих причин у період листопад 2008 року-грудень 2009 року, а саме з 17.11.2008 року, і робочі дні та години в цей період йому не проставляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.21 Закону України Про оплату працівід 24 березня 1995 року, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Ураховуючи те, що трудові відносини з ОСОБА_2 не були припинені, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що заробітна плата останньому не виплачувалась безпідставно, оскільки відповідно до п.3.1 Трудового договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Болеар Мед, позивачу визначено посадовий оклад, який не ставився в залежність від обсягу обробленої інформації, тому посилання відповідача на норми ст.94 КЗпП України та на відсутність виконаної ОСОБА_2 роботи, колегією суддів до уваги не береться.

Суд першої інстанції правильно зробив розрахунок невиплаченої заробітної плати позивачу за період роботи з 13.11.2008 року по 30.12.2009 року та визнав підставною позовну вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_5 користь позивача 84524 грн.

Не взявши до уваги надані відповідачем суду першої інстанції акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 за період з 22 жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року, Франківський районний суд м. Львова, надавши обєктивну оцінку таким актам, правильно дійшов висновку про безпідставність твердження відповідача про те, що позивач відмовився від виконання покладених на нього трудових обовязків.

Не відповідають дійсності та підставно неприйняті до уваги районним судом посилання відповідача на те, що позивач не зявлявся на роботу та не виконував своїх трудових обовязків, оскільки, виходячи із посадової інструкції та трудового договору від 15.07.2008р. (т.1 а.с. 98-101), останні не визначають, що місце праці менеджера (управителя) в оптовій торгівлі має знаходитися за адресою вул. Куренівська, 18, а п. 23 розділу 1 зазначеної Інструкції передбачає, що менеджер (управитель) в оптовій торгівлі забезпечує реалізацію рекламних кампаній по просуванню товарів у регіоні, реалізацію РR-кампаній по формуванню сприятливого іміджу підприємства в регіоні з урахуванням місцевої специфіки, організовує подання товарів (послуг, робіт) на регіональних виставках, ярмарках.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких

матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації

підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період

працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Статтею 186-1 КЗпП України передбачено, що гарантії, встановлені статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, Статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 цього Кодексу, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), прийомних батьків.

Суд першої інстанції на підставі поданих копій свідоцтв про народження та смерть встановив, що позивач є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виховує сина без його матері - ОСОБА_10, яка померла 26 липня 2006 року.

З огляду на наведені вище норми чинного законодавства та обставини справи, суд першої інстанції правильно і підставно дійшов висновку про порушення законодавства України при звільненні позивача з роботи та задовольнив позовну вимогу про визнання наказу про звільнення з роботи ОСОБА_2 недійсним із поновленням його на роботі.

Частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України визначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд правильно зробив розрахунок та стягнув з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2009 року по 19.05.2010 року в розмірі 34884грн. 19 коп.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність ухваленого рішення не впливають, оскільки реєстрація ОСОБА_2І як субєкта підприємницької діяльності та виконання ним по сумісництву своєї діяльності (право на таку передбачено ст.5-1, ч.2 ст.21 КЗпП України) не свідчить про невиконання ним роботи за основним місцем праці.

Крім того, на підтвердження факту виконання роботи ОСОБА_2, судом першої інстанції дано оцінку свідченням свідка ОСОБА_11, яка підтвердила, що вона працювала представником ТОВ ОСОБА_8 м. Рівному та підпорядковувалась особисто ОСОБА_2

Колегія суддів також враховує, що в апеляційній скарзі, підписаній директором ОСОБА_7 Болеар Мед, відповідач визнає роботу ОСОБА_2 з ТОВ Декада, ТОВ Аптека 3і, ТОВ Аронія(Корпорація Сімейна аптека), ПТП МП Фірма Едельвейс, ТОВ Доната, ТОВ Регіональна аптечна база Данфарм, які здійснюють свою діяльність в регіоні, де було визначено діяльність позивача і, зокрема, в м. Львові та області до жовтня 2008 року, хоча в цей час відрядження позивачу ОСОБА_2 з м.Києва не оформлялися. Разом з тим, відповідач заперечує щодо роботи позивача після жовтня 2008 року, обґрунтовуючи це відсутністю оформлення відряджень ОСОБА_2

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому колегія суддів доходить висновку, що рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_12.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.