Справа № 22-ц-5619/11 Головуючий у І інстанції Пасіка К.Г.
Категорія 46 11.10.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Яворського М.А.

суддів Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі Григор»євій Н.В.

розглянувши в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Васильківського міжрайонного прокурора на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельну ділянку, -

Встановила;

У липні 2008 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача по справі та просив звернути стягнення на земельну ділянку відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2006 року між ним, з одного боку, та відповідачем з іншого боку, було укладено договір позики, згідно якого передав у власність відповідачаи грошові кошти у розмірі 1 035 755 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 12 грудня 2007 року. Оскільки відповідач вказані зобов'язання не виконав просив вирішити спір та задовольнити подані ними позовні вимоги звернувши стягнення на майно відповідача, а саме на земельну ділянку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсягу.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошові кошти у 1 мільйон 35 тисяч 755 гривень.

Змінено спосіб виконання рішення суду.

У рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед кредитором ОСОБА_4 звернуто стягнення на належну йому, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ №0, земельну ділянку площею 2,93га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Припинено право власності ОСОБА_3 на належну йому, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ №0, земельну ділянку площею 2,93га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, надану йому за розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації Київської області №181 від 22 квітня 2002 року.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на земельну ділянку площею 2,93га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області і належала ОСОБА_3, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 1-СМ №0, виданого 22 листопада 2004 року.

На вказане рішення суду першої інстанції Васильківський міжрайонний прокурор подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, відмовивши у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що 12 грудня 2006 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3О.у власність грошові кошти у розмірі 1035755 грн. Останній зобов»язувався повернути ці кошти до 12 грудня 2007 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала взяті на себе за договором зобов»язання і не повернув отримані від позивача кошти, а тому суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на земельну ділянку відповідача, яка розташовані на території Гвоздівської сільської ради в рахунок погашення суми неповернутих коштів. Крім того обґрунтованими суд визнав також і вимоги позивача щодо припинення права приватної власності відповідача на зазначену земельну ділянку та визнання за позивачем по справі права власності на вказану земельну ділянку (пай).

Однак визнати законним та обґрунтованим вказане рішення суду першої інстанції колегія суддів не може та вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи між позивачем та відповідачем по справі фактично укладено договір позики, тобто правовідносини між ними регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Тобто, ОСОБА_2 відповідно до укладеного ним з відповідачем договору позики вправі вимагати повернення саме грошових коштів і предметом судового розгляду за даним позовом повинні бути саме грошові кошти, а не земельні ділянки.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги та фактично вирішив не судовий спір щодо стягнення коштів за договором позики, а визначив порядок та спосіб виконання зобовязання (чи судового рішення про стягнення коштів), не зясувавши при цьому матеріальне становище відповідача та можливість виконання ним зобовязання у спосіб, визначений ст.1049 ЦК України, а саме, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Не взято до уваги судом першої інстанції й те, що предметом позовних вимог позивача є земельні ділянки, виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відчуження яких заборонено відповідно до п.15 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України.

відповідно до п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України - до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Розяснюючи судам застосування норм земельного законодавства Пленум Верховного суду України в п. «Є» розділу 18 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звернув увагу всіх судів, що не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК).

На зазначені порушення норм матеріального права обґрунтовано посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор.

За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Васильківського міжрайонного прокурора задовольнити .

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, звернення стягнення на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді