Справа № 0417/2-1293/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 липня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

при секретарі Шевченко В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон , суд

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2011 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон в м. Бєлгород Російської Федерації малолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю на три місяці з 01 червня по 25 серпня 2011 року ( літні канікули). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що 03.08.2002 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб розірвано 13.06.2005 року. Після розірвання шлюбу малолітній син постійно проживає з позивачкою. У 2008 році вона звернулася за оформленням закордонного паспорту на себе і проїзного документу на сина ОСОБА_4, і для цього їй було потрібно взяти у відповідача згоду на виїзд дитини за кордон. Коли вона звернулася до відповідача за дозволом, то відповідач почав її шантажувати і в категоричній формі відмовив їй дати згоду на оформлення проїзного документу на дитину. Її родичі мешкають у м. Бєлгород Російській Федерації, а тому вона має намір поїхати з дітьми до них на літні канікули, але не може оформити проїзний документ на сина ОСОБА_4, так як його батько не дає згоди на виїзд за кордон. Вважає обґрунтованим наданням їй та її малолітньому сину дозволу на виїзд за межі України з нею під час літніх канікул.

Відповідач у судове засідання з'явився. Позовні вимоги визнав частково. Вказав, що його колишня дружина хотіла виїхати на постійне місце проживання до Російської Федерації, однак він проти, оскільки не зможе брати участь у вихованні дитини. Щодо поїздки на літні канікули не заперечує, однак вказав на необхідність чітко вказати строк перебування дитини за кордоном.

Суд, заслухавши позивачку, відповідача , вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлено, що 03.08.2002 року в відділі РАГС Індустріального району м. Дніпропетровська Гришкевич ОСОБА_5 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб ( а.с.6 зв.). В шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_5 І-КИ від 01 липня 2005 року, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано 13 червня 2005 року , актовий запис 298( а.с.8).

Як вбачається із наданих доказів малолітній ОСОБА_3, 2002 року зареєстрований разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.19) і навчається в 3-А класі Середньої загальноосвітньої школи №135, Дніпропетровської міської ради ( а.с.20) .

Як показала в судовому засіданні позивачка вона звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд разом з нею малолітнього сина за кордон на час літніх канікул, однак він відмовив,тому вона вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ст.8 Закону України Про охорону дитинствакожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян ОСОБА_6 відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, однак суд приходить до висновку щодо обмеження періоду виїзду, а саме з 02 серпня 2011 року по 25 серпня 2011 року.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.8 Закону України Про охорону дитинства, ст. 2, 4 Закони України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 141,150-154 Сімейного Кодексу України, ст.313 ЦК України, ст. ст. 11,15, 30, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі території України в м. Бєлгород Російської Федерації, без права на постійне проживання за кордоном неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю ОСОБА_1 на період з 02 серпня 2011 року до 25 серпня 2011 року .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар