АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22ц-5234/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.

суддів - Варенко О.П., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Ляпченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про витребування автомобіля із чужого незаконного володіння та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено / а.с. а.с. 44-45/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам норм матеріального права. Позивач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи / а.с. а.с. 90 94 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору DNU0AU01961435 від 31 липня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк»зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 17066.28 доларів США зі сплатою 00.84% відсотків в місяць на термін до 31 липня 2014 року, для придбання автомобіля / а.с. /.

Позивач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В той же день між сторонами було укладено договір застави рухомого майна позивача, за умовами якого, для забезпечення виконання зобовязань позичальником передано банку в заставу придбаний ним автомобіль «Шевроле Авео», власником якого є позивач.

Згідно умов договору застави, ОСОБА_2 особисто 28 вересня 2010 року здійснив доставку предмета застави відповідачу та передав вказаний предмет застави Банку для подальшого його поміщення на спеціалізовану стоянку, забезпечену охороною та у звязку з тим, що протиправності в володінні відповідачем предметом застави не вбачається, то суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

З таким висновками апеляційний суд погоджується, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, досліджених у судовому засіданні доказах, яким дана належна правова оцінка і є правильними.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 3 Закону України «Про заставу»заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.

Згідно ст. 44 Закону України «Про заставу»заклад це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. За угодою заставодержателя із заставодавцем предмет застави може бути залишено у заставодавця під замком та печаткою заставодержателя (тверда застава). Індивідуально визначена річ може бути залишена у заставодавця з накладенням знаків, які засвідчують заставу.

Відповідно до ст. 45 цього Закону заставодержатель, якщо інше не передбачено договором, зобов'язаний негайно повертати предмет закладу після виконання заставодавцем або третьою особою забезпеченого закладом зобов'язання.

Відповідно до п. 16.2 договору застави заставодавець має право отримувати від заставодержателя предмет застави по акту прийому-передачі за умови погашення заборгованості за кредитним договором та договором застави, строки погашення якої на момент передачі настали (у тому числі по кредиту, відсотках, інших платежах), неустойки (штрафу, пені). З моменту такої передачі предмет застави вважається переданий в заставу заставодержателю на умовах даного договору.

Згідно пункту 17.10 договору застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань за кредитним договором чи/або даним договором заставодавець зобовязаний доставити предмет застави за адресою, зазначеною у п.34.8 цього договору у строк 7 днів з моменту предявлення заставодержателем вимоги з вказівкою суми заборгованості, строку сплати якої настав, а також неустойки. В іншому випадку заставодержатель має право здійснити доставку предмету за вказаною адресою, як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. У той же строк заставодавець зобовязаний передати предмет застави заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами.

У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Право володіння виникає у особи, як це передбачено ст. 398 ЦК України, на підставі договору з власником або особою, якій майно передано власником, а також інших підставах, встановлених законом.

Доводи ОСОБА_2 щодо неправомірного володіння банком предметом застави не можуть бути прийняті судом до уваги та спростовуються наявністю у позивача ключів та технічного паспорту на заставлений автомобіль. Доказів про примусове вилучення та перешкод у користуваннні заставленим автомобілем, позивачем суду не надано.

За таких обставин не можна вважати, що відповідач неправомірно утримує автомобіль, власником якого є ОСОБА_2

Таким чином суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального права, таке рішення є законним та справедливим, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді: