АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26(1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Карнаух В.В., Грищенко Н.М.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3, представника Відділення Фонду ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного (у теперішній час Публічного) товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в травні 1987 року під час виконання трудових обовязків із ним стався нещасний випадок, у звязку з чим йому встановлена втрата професійної працездатності та друга група інвалідності. Він звернувся до суду з позовом, оскільки довідався, що підприємство, на якому він працював, застосовувало не всі коефіцієнти підвищення тарифних ставок до сум відшкодування шкоди, а тому він одержує занижену суму компенсації шкоди здоровю. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просив стягнути на його користь з Відділення Фонду недоплату за період з 01 квітня 2001 року по 01 липня 2009 року в сумі 134463,62 грн.; заборгованість по виплаті нарахованих, але не сплачених страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по 01 червня 2002 року в сумі 1109,08 грн. без урахування індексу інфляції; стягнути з ВАТ «Кривбасзалізрудком» недоплату за період з 01 травня 1992 року по 01 квітня 2001 року в сумі 24804,37 грн. без урахування індексу інфляції, стягнути заборгованість по виплаті відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня 1998 року по 01 травня 2000 року в сумі 434,98 грн.; встановити рішенням суду щомісячну страхову виплату станом на 01 липня 2009 року в сумі 2449,62 грн. та стягнути з відповідачів витрати на юридичну допомогу в розмірі 1000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2010 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для перерахунку розміру відшкодування шкоди та не врахував, що між ним та ВО «Кривбасруда» виникли трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України, стаття 233 якого не встановлює строку для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди. Крім того, судом не розглянуто його позовні вимоги про стягнення з ВАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 працював укладачем потягів четвертого розряду у ВО «Кривбасруда» (правонаступником якого є ВАТ «Кривбасзалізрудком»). 01 травня 1987 року під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, у звязку з чим складено акт про нещасний випадок на виробництві № 7 від 05.05.1987 року. Висновком ЛТЕК від 26.08.1987 року позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом другої групи.

Наказом № 515 від 07 грудня 1987 року ВО «Кривбасруда» призначило позивачу щомісячні страхові виплати в рахунок відшкодування шкоди здоровю та у звязку із переоглядами МСЕК видавало накази про продовження щомісячних виплат. Згідно довідки і наказу № 344 ВО «Кривбасруда» середній заробіток за січень-квітень 1992 року по професії позивача для перерахунку складав 4190 крб. 75 коп. В подальшому підприємство проводило коригування суми відшкодування шкоди на коефіцієнти фактичного підвищення середньої заробітної плати за професією позивача: 1,25 та 1,75 з листопада 1992 року; 1,33 з січня 1993 року; 1,5 - з березня 1993 року; 1,97 - з червня 1993 року; 2,94 з вересня 1993 року; 2,1 з листопада 1993 року; 3 з грудня 1993 року; 2 з жовтня 1994 року; 3 з лютого 1995 року; 1,25 з 01 січня 1996 року; 1,15 - з 01 липня 1999 року; 1,1 з 01 січня 2000 року та 1,193 з 01 травня 2000 року.

Після передачі особової справи ОСОБА_5 до Відділення Фонду останнє виплачувало позивачеві щомісячні страхові виплати в розмірах: з червня 2002 року 79,22 грн.; з березня 2006 року 89,87 грн.; з березня 2007 року 133,71 грн.

Спір виник з приводу неправильного, на думку позивача, застосування підприємством коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів при розрахунку відшкодування шкоди ВАТ «Кривбасзалізрудком», починаючи з 01.07.1992 року, що потягнуло неправильне її нарахування та виплату, у звязку з чим після передачі документів Відділенню Фонду останнє також неправильно виплачувало позивачеві страхові виплати.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перерахунку сум відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції як таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року (надалі Правил), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Положення про перерахунок сум відшкодування шкоди передбачено Галузевими угодами між Міністерством промислової політики України та виробничими обєднаннями і ЦК профспілок трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України на 19952000 рр., а саме: роботодавець проводить перерахунок відшкодування шкоди, повязаної з виконанням трудових обовязків одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнт фактичного підвищення заробітної плати за даною професією (п. 5.23 Галузевої угоди на 1996 рік, дію якої продовжено й на 1997 рік, п. 4.23 Галузевої угоди на 1998 рік, дію якої продовжено й на 1999 рік, п. 4.22 Галузевої угоди на 2000 рік з внесеними змінами).

Отже, якщо при зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок не має.

ВАТ «Кривбасзалізрудком» в межах своїх повноважень та виходячи із своїх фінансових можливостей визначило розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів.

Позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження фактичного підвищення заробітної плати за оспорюванй період, що протирічить положенням ч.1 ст. 60 ЦПК України.

Оскільки в період з 1992-2000 роки підприємство правильно проводило перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу на коефіцієнти збільшення заробітної плати, що ґрунтується на законі, та визначило розмір страхового відшкодування на час передачі справи до Відділення Фонду, то підстави для перерахування цих платежів, починаючи з 01.04.2001 року відсутні.

У звязку з вищенаведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по виплатам у відшкодування втраченого заробітку.

Доводи позивача відносно того, що судом не розглянуто його позовні вимоги про стягнення з ВАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди безпідставні, оскільки в даному провадженні він таких вимог не заявляв.

Інші доводи ОСОБА_5, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: В.В.Карнаух

ОСОБА_6