АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: про визнання права доповідач : Кірсанова Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.,

при секретарі Ашуровій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2008 року та ухвалу цього суду від 14 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно побудований житловий будинок,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати за ОСОБА_1 .( колишня Костроба)М.А 50/100 частки, за ОСОБА_2 25/100 частки, за ОСОБА_4 25/100 частки права власності на самочинно побудований житловий будинок літ. «Ж-2», який складається з цокольного поверху літ. «Ж», прибудови літ.»Ж», мансарди літ.»Жм», ґанок літ.»Ж1», тераси літ.»Ж-2», ґанок літ.»Ж-3», лазні літ.»з», хвіртки №4, воріт №5, огорожі №6, сливної ями №7,№8, які розташовані по вул.Гнедича,29 в м. Харкові, та які були створені з метою поліпшення житлових умов.

Представник Виконавчого комітету Харківської міської ради ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, надав клопотання в якому просив розглядати справу без його участі, а рішення постановити на розгляд суду з дотриманням норм законодавства.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2008 року позовні вимоги задоволено. Визнано права власності за ОСОБА_1 на 50/100 частин, за ОСОБА_2 на 25/100 частин, за ОСОБА_3 на25/100 частин житлового будинку літ. «Ж-2», загальною площею 411,6 кв.м., житловою площею 233,2 кв.м., цокольного поверху літ. «Жц» площею 120,4 кв.м., мансарду літ.»Жм»площею 120,4 кв.м., прибудову літ.»Ж» площею 67,5 кв.м., ґанок літ. «жі» площею 5,5 кв.м., літ.»жЗ»площею 1,9 кв.м., терасу літ. «ж2» площею 6 кв.м., лазню літ.»3»площею 23,5 кв.м., хвіртку №4, ворота №5, огорожу №6, сливну яму №7,№8 за адресою м.Харків, вул. Гнєдича,29 м. Харкова.

В квітні 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до районного суду з заявою про виправлення помилки в рішенні щодо адреси будинку. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2011 року внесено виправлення у вказане рішення та зазначена вірна адреса розташування житлового будинку літ. «Ж-2» з надвірними будівлями по провулку Гнєдича, 29 м. Харкова замість «вул. Гнєдича, 29».

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та закрити провадження по справі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення було прийняте на підставі договору від 10 травня 2006 року «Про пайову участь в будівництві», складеного заднім числом з ОСОБА_2, ОСОБА_3 21 листопада 2008 року. Зазначені особи ніякої реальної участі в будівництві не брали, шахрайським чином заволоділи її будинком. Договір не був нотаріально завірений. Висновок про технічний стан будинку було складено без виходу представників відповідних інстанцій за адресою новобуду. Вона в суді участі не приймала. Її інтереси представляла сім»я ОСОБА_3 за довіреністю, яку вона надавала для інших цілей. В рішенні невірно вказана площа будинку. Не враховано, що будинок знаходився під заставою за договором іпотеки від 30.10.2006 року з ОСОБА_6. Представник Харківської міської ради в судовому засіданні не брав участі.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати на направити справу на новий розгляд до районного суду. Зазначає, що сім»я ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції навмисно зазначили невірну адресу будинку.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам ст. 213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно побудований житловий будинок суд першої інстанції виходив з вимог п. 5 ст.376 ЦК України, відповідно до якої на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб.

Такий висновок суду суперечить зазначеним нормам цивільного законодавства та не ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно і житлові будинки виникає з моменту завершення будівництва.

Згідно ч.ч1,3 ст. 22 Закону України „Про основи містобудування забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво ) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову чи знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України „Про основи містобудування в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому КМУ. Експлуатація не прийнятих у встановленому законом порядку обєктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 ЗУ „Про планування і забудову територій в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 01.01.2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів , затверджений постановою КМУ від 22.09.2004 р. № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 01.01.2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою КМУ від 08.10.2008 р № 923.

Позивачами не надано до суду відповідних доказів, які згідно ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчать про те, що закінчений будівництвом спірний обєкт нерухомості прийнятий в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже ст. 376 ЦК України визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинне збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 ЗУ „Про основи містобудування спори з питання містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

При цьому згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі не довели свого позову, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу згідно ст. 10 ЦПК України.

Доказів звернення до відповідного державного органу з приводу узаконення вищевказаного нерухомого майна або прийняття цим органом рішення про відмову у видачі відповідного правовстановлюючого документу, позивачами не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Харківської міської ради м. Харкова про визнання права власності на самочинно побудований житловий будинок.

Оскільки судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції, то підлягає скасуванню і ухвала про внесення виправлення в це рішення відносно адреси самочинно побудованого будинку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2.ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задвольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2008 року та ухвалу цього суду від 14 квітня 2011 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно побудований житловий будинок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: