Справа № 22-ц-3814/11 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю представника Державний ощадний банк УкраїниОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2011 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку і зміни умов договору в частині призупинення нарахування та сплати відсотків, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 28.10.2003 року (заг. площа 68,7 кв.м, житлова 50,6 кв.м.) шляхом продажу на прилюдних торгах згідно Закону України Про виконавче провадженняв рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203-6670 від 06.02.2008 року та у відповідності до іпотечного договору від 06.02.2008 року.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м. Дрогобич.

Визначено строк виконання умов Кредитного Договору № 2203-6670 від 06.02.2008 року в частині призупинення нарахування та сплати відсотків днем ухвалення рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ВАТ Державний ОСОБА_4 Українина р/р НОМЕР_1 в філії Дрогобицького ВОБ № 6307, , МФО ,00 грн. сплаченого судового збору та 120.00 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене при неповно зясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд прийшов до невірного висновку, що вона тривалий час не виконувала взяті на себе зобовязання відповідно до умов кредитного договору, оскільки до виникнення фінансової кризи вона справно сплачувала кредит. Крім того, усвідомлювала відповідальність, тому подала оголошення у місцеву газету про продаж квартири. При винесенні рішення судом не враховано того, що в неї немає іншого житла та те, що ринкова ціна квартири значно перевищує утворену заборгованість перед позивачем.

Просить рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 скасувати.

Позивач у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення їй особисто рекомендованого поштового відправлення, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилася, причину своєї неявки суду не повідомила, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Державний ощадний банк УкраїниОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення частково скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки, розмір та порядок отримання яких встановлюється договором або законодавством.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного судочинства.

Судом установлено, що 06.02.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2203-6670 (далі Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 23 000 євро зі сплатою за користування кредитом 11 % річних та сплатою 192 євро щомісячно, строком на 120 місяців, з кінцевим строком повернення 05 лютого 2018 року.

Проте, як підтверджено зібраними та дослідженими матеріалами справи, ОСОБА_3 не виконала своїх зобовязань за договором, а саме не дотримувалася зобовязань перед Банком щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків, чим порушила умови зазначеного договору та норми чинного законодавства.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за Кредитним договором відповідачка має борг в сумі 19400,25 євро, що складається з: 16856,00 євро основного боргу; 816,87 євро заборгованість по відсотках; 20,48 євро пеня за несвоєчасну сплату.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між сторонами 06.02.2008 року укладено договір іпотеки за реєстром № 116, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно належну їй на підставі свідоцтва про право власності трикімнатну квартиру № 1, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м., яка розташована за адресою - Львівська область, м. Дрогобич, вулиця Жупна, будинок № 17.

Згідно ч. 2 ст. 1, ч 1 ст. 7, ч.ч. 1-3 ст. 33, ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотекуіпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання; у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Беручи до уваги вищенаведене, міськрайонний суд підставно задовольнив позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк Українив частинах: звернення стягнення на квартиру відповідачки ОСОБА_3 шляхом продажу на прилюдних торгах згідно Закону України Про виконавче провадженняв рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором та у відповідності до іпотечного договору, виселення відповідачки з квартири, визначення строку виконання умов Кредитного Договору в частині призупинення нарахування та сплати відсотків, стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд по цих вимогах повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення в цій частині відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у відділі громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м. Дрогобич - слід відмовити, оскільки суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 33 ЦПК України, не залучив в якості співвідповідача відділ громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м. Дрогобич, на який поклав такий обовязок .

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2011 року в частині зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у відділі громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в УМВС України в м. Дрогобичі скасувати та в цій частині позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_5