АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2011 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2009 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2004 року відповідачка за письмовою розпискою взяла у неї в борг 5000 грн. на придбання жилого будинку та 22 жовтня 2006 року написала їй розписку про зобовязання повернути цей борг у 2008 році в розмірі 40000 грн. з урахуванням інфляції і процентів за період користування грошима, передавши їй в забезпечення виконання своїх зобовязань в заставу земельний пай з Державним актом про право власності на землю з зобовязанням в разі порушення строків повернення боргу оформити землю в постійне її користування, але до цього часу на його вимоги борг не повернула. З цих підстав позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідачки 40000 грн. боргу.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення її позову.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з того, що під договором позики сторони в дійсності уклали договір оренди землі, тобто в даному випадку між ними мав місце удаваний правочин.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2004 року відповідачка за письмовою розпискою взяла у позивачки в борг 5000 грн., що вона підтвердила також розпискою від 22 жовтня 2006 року, в якій зобовязалася повернути цей борг у 2008 році в розмірі 40000 грн. з урахуванням інфляції і процентів (без зазначення іх розміру), передавши їй в забезпечення виконання своїх зобовязань в заставу земельний пай на 5,6 га з зобовязанням в разі порушення строків оформити землю в постійне користування позивачки, але на вимоги останньої цей борг не повернула.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А відповідно до ст.1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст.13,15,20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Між тим, належні беззаперечні докази в підтвердження того, що між сторонами був в дійсності укладений не договір позики, а договір оренди землі з зазначенням передбачених законом його істотних умов та державної його реєстрації, в матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вищенаведені обставини справи та вимоги закону залишив без уваги і належної правової оцінки, в порушення вимог ст.214 ЦПК України в рішенні відповідних доказів удаваності спірного правочину не навів, пославшись лише на довідки сільської ради і квитанції про сплату позивачкою від імені відповідачки земельних податкових платежів, що само по собі в даному випадку не свідчить про укладення між сторонами договору оренду землі.

За таких обставин, рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі ст.ст.526,625,1046 ЦК України та ст.309 ЦПК України про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивачки суми боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу і річних процентів від простроченої суми за обліковою ставкою Національного банку України відповідно до вимог ст.1048 ЦК України за період з часу настання строку повернення боргу за умовами розписки від 22 жовтня 2006 року, тобто з 01.01.2009 р., по час розгляду справи.

За даними Держкомстату України індекс інфляції в Україні у 2009 році становив 112,3% та у 2010 році 109,1%, а за даними Національного банку України розмір облікової ставки з 30.04.2008 р. був встановлений 12% (Постанова НБУ від 21.04.2006 р. №107), з 16.02.2009 р. -12% (Лист НБУ від 16.02.2009 р. №14-011/778-2395), з 15.06.2009 р. 11% (Постанова НБУ від 12.06.2009 р. №343), з 12.08.2009 р. 10,25% (Постанова НБУ від 10.08.2009 р. №468), з 08.06.2010 р. 9,5% (Постанова НБУ від 07.06.2010 р. №259), з 08.07.2010 р. 8,5% (Постанова НБУ від 07.07.2010 р. №320), з 10.08.2010 р. - 7,75% (Постанова НБУ від 09.08.2010 р. №377), виходячи з чого сума боргу з урахуванням індексу інфляції буде складати 6070 грн. (5000 + 1070 (5000 х 12,3/100% + 5000 х 9,1/100%)) та розмір річних процентів - 919,72 грн. (5000 х 12/100% за 5міс. + 5000 х 11/100% за 2міс. + 5000 х 10,25/100% за 8міс. + 5000 х 9,5/100% за 1міс. + 5000 х 8,5/100% за 1міс. + 5000 х 7,75/100% за 5міс.), які підлягають стягненню з боржника.

Вимоги позивачки про стягнення боргу в розмірі 40000 грн. з посиланням на вказану розписку від 22 жовтня 2006 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені в цій розписці такі умови договору суперечать діючому законодавству, регулюючому порядок повернення отриманої суми боргу за договором позики.

Відповідно до ст.ст.79-81,88 ЦПК України підлягають також стягненню з відповідачки на користь позивачки з урахуванням її витрат у судах першої і апеляційної інстанцій судовий збір у розмірі 105 грн. (70+35) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 240 грн. (120+120).

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу в сумі 6070 грн. і річні проценти від простроченої суми в розмірі 919,72 грн., а також судовий збір у розмірі 105 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 240 грн..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: