Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/1772/11 Головуючий у 1-й інст. Грубіян (Житомирський р/с)
Категорія 5 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Камянської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності та переведення прав і обовязків забудовника

за апеляційною скаргою представника третіх осіб ОСОБА_5 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 травня 2011 року, -

встановила:

Позивач звернулася в суд із позовною заявою до Камянської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва житлового будинку 87-Б по вулиці Локтєва в с. Довжик Житомирського району та області (далі за текстом спірний будинок). Крім цього, просила перевести на неї всі права та обов'язки забудовника зазначеного будівельного об'єкту.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирсьої області від 27.05.2011 року, позовну заяву ОСОБА_2 задоволено повністю, визнано позивачку власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться на земельній ділянці, площею 0,08 га по вулиці Локтєва, 87-Б в с. Довжик Житомирського району Житомирської області.

А також згідно рішення суду, переведено на ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 всі права та обов'язки забудовника, в тому числі право здачі та введення об'єкта нерухомості в експлуатацію, реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою Житомирський район Житомирська області с. Довжик вулиця Локтєва, 87-5.

В апеляційній скарзі представник третіх осіб ОСОБА_5 посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, з порушенням норм матеріального права та неправильним застосування норм процесуального права, крім того, висновки суду не відповідають матеріалам та обставинам справи, просить це рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 30 квітня 1988 року рішенням Камянської сільської ради Житомирського району було погоджено рішення загальних зборів колгоспу ім. Мічуріна від 29.04.1988 року про виділення ОСОБА_6 0,08 га земельної ділянки в с. Довжик Житомирського району (а.с. 19,21).

12 травня 1988 року рішенням виконкому Житомирської районної ради №145 було надано дозвіл ОСОБА_6 на будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Локтєвій в с. Довжик Житомирського району (а.с. 20).

22 червня 1988 року районним архітектором Виконавчого комітету Житомирської районної ради народних депутатів Житомирської області затверджено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_6 в с. Довжик по вул. Локтєвій(а.с. 22-34).

В липні 1988 року останній уклав договір № 92 із Будівельним кооперативом по побутовому обслуговуванню населення «Дубок», згідно якого, будівельний кооператив здійснив будівництво двоповерхового будинку в с. Довжик Житомирського радону по вул. Локтєвій за проектом ОСОБА_6С.(а.с. 73-74). В п.1 цього Договору зазначено, що підрядчик прийняв на себе зобов'язання по будівництву за адресою: с Довжик Житомирського району двоповерхового житлового будинку розміром 10000x8000 згідно проекту замовника. Вартість будівельних робіт становила 4000 рублів, крім того, вартість матеріалів наданих замовником становила 15000 рублів (п. 2 договору). Термін виконання робіт за договором сторони визначили з 20 липня 1988 року по 1 вересня 1988 року (п. 5 договору).

15 липня 1988 року ОСОБА_6, як членом житлово-будівельного кооперативу індивідуального позичальника через відділення Ощадбанку було укладене кредитне зобов'язання на суму 20 000 рублів. В п. 1 даного зобов'язання зазначено, що отриманий кредит в сумі 50% (десять тисяч рублів) терміном на 52 роки із 2% річних ОСОБА_6 зобов'язується використати за цільовим призначенням на будівництво житлового будинку(70-72).

Виконання зобовязань по поверненню кредиту та нарахованих відсотків здійснювалося безпосередньо ОСОБА_6, що підтверджується копіями квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 70).

Згідно копії довідки ООРК «Укптргбудматеріали» заробітна плата у ОСОБА_6 за 1990 рік становила 6586,57 рублів (а.с. 84).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 1988 року до 3 липня 2009 року, коли останній помер (а.с. 13-14). Реєстрація шлюбу проводилася в Бабушкінському відділі РАЦС м. Москви (а.с. 16).

Як видно із копії трудової книжки ОСОБА_2, вона до 19.01.1989 року проживала і працювала в Російській Федерації, є громадянкою ОСОБА_7, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1. Згідно тимчасової посвідки на постійне проживання в Житомирській області, в Україну вона приїхала в 2009 році(а.с. 15,17).

Вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Висновок суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2, не відповідає обставинам справи та встановленим доказам.

Зокрема, посилаючись на копії документів Камянської сільської ради Житомирського району, судом першої інстанції в рішенні вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за життя будували зазначений будинок спільно та проживали там разом, вели спільне господарство до дня смерті чоловіка позивача.

Однак, копії документів, на які посилається в рішенні суд, зокрема акт комісії в складі депутатів Камянської сільської ради Житомирського району від 04.11.2009 року № 701 (а.с. 7), копії довідок сільського голови від 04.11.2009 року № 700 та від 25.01.2010 року № 87 (а.с. 8,9) в частині спільного будівництва житлового будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_2, спростовуються вище вказаними письмовими доказами по справі, які свідчать про те, що позивачка в період будівництва будинку фактично проживала і працювала в м. москва Російської Федерації, тому у відповідності до вимог ст. 59 ЦПК України докази, на які посилається суд, не є допустимими засобами доказування. Інших доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо прийняття особистої участі в будівництві вказаного будинку та здійснення цього будівництва за кошти родинного бюджету, як зазначає суд першої інстанції в своєму рішенні, в матеріалах справи немає.

Крім того, суд ухвалюючи рішення про переведення на ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 всі права та обов'язки забудовника, в тому числі право здачі та введення об'єкта нерухомості в експлуатацію, реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою Житомирський район Житомирська області с. Довжик вулиця Локтєва, 87 «б», не дав належну оцінку тим обставинам, що при житті ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений 29 серпня 1997 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8, яким призначив до спадкування свою доньку ОСОБА_3, якій заповів жилий будинок( а у відповідності до ст. 331 ЦК України і право на спадкування матеріалів і обладнання, що використані в процесі будівництва будинку) та земельну ділянку, що розташовані в селищі Довжик, Житомирського району Житомирської області по вулиці Локтєва, 87 «Б», та водночас покладено зобов'язання надати ОСОБА_2 - дружині заповідача, довічне користуванню цим будинком та земельною ділянкою (а.с. 47). На час розгляду справи цей заповіт є чинним, він не визнаний недійсним та не скасований в установленому законом порядку.

Таким чином, ОСОБА_2, виходячи із змісту заповіту, в порядку спадкування має право лише на користування не введеним в експлуатацію будинком та земельною ділянкою, однак не право володіння та розпорядження ними.

Обгрунтованими є також доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було прийнято до уваги те, що згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07.10.2010 року по справі № 2-928/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання житлового будинку, розташованого по вул. Локтєва, 87 «б» в с. Довжик Житомирського району, спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6, визнання права власності на ? частину будинку, визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на обовязкову частку в спадщині та поділ житлового будинку в натурі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено і вказане рішення ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.11.2010 року залишено без змін (а.с. 48).

Отже, існує рішення суду, що набрало законної сили і яким відмовлено позивачці у визнанні будинку, розташованого вул. Локтєва, 87«б» в с. Довжик Житомирського району спільною сумісною власністю подружжя та відмовлено у задоволенні вимоги про визнання обов'язкової частки на спадщину майна, а відповідно усіх прав та обов'язків, що входять до спадкової маси померлого ОСОБА_6

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В порушення ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимога щодо встановлення права на спадкування позивачкою майнових прав та обов'язків померлого ОСОБА_6, уже була предметом розгляду суду, і у задоволенні зазначеної вимоги відмовлено.

Таким чином, судом, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке не грунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника третіх осіб ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 травня 2011 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді