АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 20 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Барильської А.П.,

суддів Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,

при секретарі Бадалян Н.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_3 від 27 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго про визнання незаконним нарахування суми за спожиту енергію,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго (надалі ПАТ ЕК Дніпрообленерго) про визнання незаконним нарахування суми за спожиту енергію.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 21 грудня 2004 року ОСОБА_5 подарувала їй квартиру № 116, розташовану по буд. Маршала Василевського, 3 в м.Кривому Розі. З моменту отримання даної квартири в дар, в ній був відсутній електричний лічильник, в квартирі ніхто не зареєстрований та не мешкає, електроенергія не споживалась. Електричний лічильник встановлений в квартирі тільки 14.04.2010 року. Тому, вважає, що відповідач незаконно нараховував заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію. Просила суд визнати незаконною нараховану суму за спожиту електричну енергію у розмірі 590,18 грн.

Рішенням Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_3 від 27 квітня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго про визнання незаконним нарахування суми за спожиту енергію відмовлено.

Додатковим рішенням Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_3 від 17 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 в доход держави суму судового збору 51 грн. та витрати на інформаціїно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, вважає, що судом не враховано, що відповідач при проведенні планової перевірки, згідно п. 3.18 Правил користування електричною енергією для населення, (надалі- ПКЕЕ), починаючи з 2001 року, повинен був встановити факт відсутності електролічильника та установити новий.

Судом не враховано, що з моменту отримання позивачем квартири №116, будинку 3 по буд. Маршала Василевського в м.Кривому Розі в дар, в ній ніхто не зареєстрований та не мешкає, отже, електрична енергія в помешканні не споживається. Крім того, на неодноразові звернення до відповідача про проведення перевірки щодо правильності нарахувань заборгованості за електричну енергію позивач відповіді не отримала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено що позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності квартира № 116, по бул. Маршала Василевського, 3 в м.Кривому Розі згідно договору дарування від 21.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу. Електричний лічильник на час отримання позивачем зазначеної квартири у власність по момент встановлення приладу обліку, 24.04.2010 року, був відсутній.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 6.20 ПКЕЕ, у разі тимчасового порушення розрахункового обліку електричної енергії не з вини споживача, обсяг електричної енергії, використаної споживачем від дня порушення розрахункового обліку до дня відновлення розрахункового обліку, може бути визначений на підставі показів технічних (контрольних) засобів обліку або розрахований постачальником електричної енергії за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії попереднього розрахункового періоду до порушення розрахункового обліку або наступного після відновлення розрахункового обліку періоду.

Як вбачається із матеріалів справи, у звязку з відсутністю приладу обліку електричної енергії у помешканні позивача, розрахунок використаної електричної енергії проводився відповідачем у відповідності до положень зазначеного пункту Правил.

Згідно п. 6 ПКЕЕ у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на обєкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню або пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач з письмовою заявою до відповідача щодо припинення постачання електричної енергії до квартири №116, будинку 3 по буд. Маршала Василевського в м.Кривому Розі, а також для укладання договору про користування електричною енергією відповідно до п. 7 ПКЕЕ, не зверталася. Згідно витягу з книги особових рахунків позивач у 2005 році сплатила 10грн., у 2006 році- 20 грн. у рахунок заборгованості за спожиту електричну енергію.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що в помешканні позивача з 2001 року електрична енергія не споживається, колегія суддів не може взяти до уваги з вищенаведених підстав.

Крім того, із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом позову стала фактично правомірність нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію.

Разом із тим, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Таким чином, розрахунок заборгованості за електричну енергію не встановлюють для споживача будь-яких обовязків, крім рекомендації сплатити нараховану суму, що є різновидом претензії, тому оскарження розрахунку суми заборгованості не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав.

Зазначений розрахунок суми заборгованості може бути визнаний в якості доказу під час вирішення іншого спору, в якому б оспорювалися дії, рішення, які є обовязковими для виконання, вирішуючи які суд зобовязаний буде дати оцінку вказаному розрахунку.

Доводи щодо відсутності електролічильника у помешканні позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для задоволення позову.

Посилання позивача на відсутність відповіді на її неодноразові звернення до відповідача про проведення перевірки щодо правильності нарахувань заборгованості за електричну енергію, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони також не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду та задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально- Міського районного суду міста ОСОБА_3 від 27 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільниї і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: В.В. Карнаух

ОСОБА_6