Справа № 2-483/2011 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2011 р. Вишгородський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді Божок С.К.

при секретарі - Зелінському Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вишгороді Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства « Артек» про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі , стягнення заробітної плата за час вимушеного прогулу , моральної шкоди

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу про звільнення , поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовував наступним : 25.09.2007 р. він був прийнятий на роботу в Дочірнє підприємство « Артек» на посаду робочого склад) . Проте, фактично виконував роботу охоронця складського приміщення в с. Демидів Вишгородського району вул.. Комсомольська, 81 з режимом роботи « доба через три ». 29.11.2010 р. - звільнений за неявку на роботу без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним , оскільки здійсненне без законних на те підстав. Відсутність на роботі в період часу із 01.11.2010 р. по 29.11.2010 р. зумовлена поважними причинами, а саме : 30.10.2010 р. вийшов на роботу у свою зміну до складського комплексу, яке знаходиться за адресою с. Демидів вул.. Комсомольська, 81 Вишгородського району. Проте, з»ясував, що на його робочому місці працює інша людина. Оскільки 30.10.2010 р. це була субота і керівник складського приміщення був відсутній, то він не з»ясував причини перебування на його робочому місці іншого працівника. 01.11.2010 р. в телефонному режимі директор повідомив йому про те, щоб він зібрав свої речі та покинув території складу, що він і зробив. З 02.11.2010 р. він захворів. 11.11.2010 р. він зявився до офісу підприємства , що знаходиться за адресою м. Київ вул.. Сосніних, 11 з тим , щоб зясувати питання щодо продовження роботи на даному підприємстві. Проте, ОСОБА_2 під час розмови повідомив, що він має звільнитися за власним бажанням. В період часу з 12.11.2010 р. по 28.11.2010 р. він перебував на лікарняному відповідно до лікарняного листа. 29.11.2010 р. приїхав на роботу до центрального офісу, що знаходиться за адресою в м. Київ вул.. С.Сосніних ,11, Йому було запропоновано написати пояснення щодо причини неявки на роботу в період часу з 01.11. по 29.11.2009 р. Пояснення писати він відмовився, але написав заяву на ім.я директора де вказав, що відмовляється писати заяву на звільнення. Листок непрацездатності у нього не було прийнято у відділі кадрів. 29.11.2010 р. ним отримана телеграма , якою було повідомлено про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за неявку на роботу без поважних причин. 20.12.2010 р. ним отримана трудова книжка по почті. У трудовій книжці є два записи про звільнення : перший запис за № 32 від 29.10.2010 р. звільнений за власним бажанням ст.. 38 КЗпП України , наказ № 62-к п.1.1. від 29.10.2010 р. та другий запис за № 33 від 29.11.2010 р. - звільнений за неявку на роботу без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним . Оскільки відсутність на роботі в період часу з 01.11.2010 р. по 29.11.2010 р. зумовлена поважними причинами : недопущення до робочого місця, тимчасово непрацездатність, то в його діях відсутнє порушення трудової дисципліни. Відповідно до ст.. 235 КЗпП України він повинен бути поновлений на колишній роботі та підприємство має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 30.10.2010 р. по 29.11.2010 р. становить 2 294 грн. 08 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України та , виходячи з глибини та сили моральних страждань, йому заподіяна моральна шкода , яку він оцінює у 5000 грн.

У судовому засіданні позивач доводи позовної заяви підтримав та додатково пояснив , його робочим місцем є складське приміщення , що знаходиться за адресою с. Демидів вул. Комсомольська, 81 Вишгородського району. 29.11.2010 р. він не вийшов на роботу в складське приміщення в с. Демидів, а поїхав до центрального офісу підприємства в м. Києві з тим, щоб зясувати питання щодо подальшої роботи на підприємстві, оскільки вважав, що його вигнали з роботи 29.10.2010 р. 29.11.2010 р. він не зявлявся на робочому місці у складському приміщенні у с. Демидів. За пропозицією підприємства трудову книжку отримав 20.12.2010 р. по почті, розрахунок при звільненні отримав. Просив задовільнити позовні вимоги.

У судовому засідання представник позивача доводи позовної заяви підтримав та збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2010 р. по 08.02.2011 р. у розмірі 4 248 грн., шляхом подання письмового пояснення.

Представник відповідача у судовому засідання проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі. Свої заперечення обгрунтовував наступним : 25.09.2007 р. позивач був прийнятий на роботу до ДП „ Артек на посаду робочого складу та працював у складському комплексі, кий розташований в с. Демидів вул.. Комсомольська , 81.

20.10.2010р. позивача не було на робочому місці , про що було складено акт. 28.10.2010 р. та 29.10.2010 р. позивач звявився на робочому місці у нетверезому стані , що зафіксовано відповідними актами та був відсторонений від роботи , йому була оголошена догана у звязку з появою на роботі у нетверезому стані відповідно до наказу № 62-к від 29.10.2010 р. В період з 01.11.2010 р. по 11.11.2010 р. позивач був відсутній на робочому місці , що було зафіксовано відповідними актами. 11.11.2010 р. позивач прибув до цетрального офісу в м. Києві , останньому було запропоновано пояснити причини відсутності на роботі, проте останній відмовився писати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі. Вів себе зухвало. 12.11.2010 р. , з 15 по 19 та з 22 по 26 листопада 2010 р. позивач був відсутній на роботі, що зафіксовано відповідними актами.

17.11.2010р.та 26.11.2010 р. позивачу направлялися телеграми з вимогою пояснити причини відсутності на робочому місці. 29.11.2010 р. позивач зявився у центральному офісі , де йому було запропоновано пояснити причини відсутності на робочому місці з 01.11.2010 р. Позивач відмовився це зробити та написав заяву, де зазначив, що причиною відсутності на роботі є те, що його начебто вигнали з роботи 29.1.2010 р. та він не має наміру писати заяву про звільнення за власним бажанням. Того ж дня директором ДП ., ОСОБА_2 було видано наказ про звільнення позивача з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за неявку на роботу 29.11.2010 р. без поважних причин. Був внесений запис про звільнення до трудової книжки, здійснений остаточний розрахунок перераховано грошові кошти належні позивачу на його картковий рахунок ( зарплатну картку ).

29.11.2010р. позивачу направлено телеграму про те . що його звільнено та про необхідність зявитися для отримання трудової книжки, або надати згоди на її пересилку поштою. Також було направлено цінним листом з описом вкладення копію наказу про звільнення № 67-к від 29.11.2010 р., який був отриманий останнім 04.12.2010 р. За згодою позивача , яку він надав шляхом надіслання телеграми, останньому по почті 09.12.2010 р. була направлена трудова книжка. Відсутність позивача на робочому місці 29 листопада 2010 р. стало підставою його звільнення за прогул згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Щодо запису у трудовій книжці позивача за № 32 , то даний запис зроблено у звязку з технічною помилкою офіс-менеджера , який виготовляв проект наказу № 62-к від 29.10.2010 р. та використав в якості шаблону електронну версію попереднього наказу № 61-к та допустив помилку в тексі - залишив абзац наказу № 61-к з текстом „ 1 .Звільнити. Це призвело до того, що менеджер по персоналу ОСОБА_3 внесла запис № 32 до трудової книжки позивача про його звільнення. Помилка виявилася під час підписання трудової книжки директором . Даний запис не скріплений ні підписом директора підприємства ні печаткою підприємства та визнаний недійсним. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд дійшов висновку про наступне .

З 25.09.2007 р. позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем , що підтверджується наказом № 363 від 25.09.2007 р., запис за № 31 від 25.09.2007 р. у трудовій книжці ( а.с. 3 ). Згідно наказу позивач прийнятий на роботу на посаду робочого складу.

29листопада 2010 р. позивача звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за неявку на роботу без поважних причин.

29.11.2010 р. позивачу за місцем його проживання було направлено телеграму, якою було повідомлено про звільнення та про необхідність зявитися для отримання трудової книжки або надати згоду на її пересилку поштою.

29.11.2001р. позивачу за місцем його проживання направлено цінним листом з описом вкладення копію наказу № 67-к від 29.11.2001 р. про його звільнення , який був отриманий останнім 04.12. 2010 р., про що свідчить повідомлення про вручення кореспонденції позивачу. Дана обставина не заперечувалася в судовому засіданні і позивачем.

02.12.2010р. позивач направив на адресу відповідача телеграму , в якій давав згод/ на пересилку його трудової книжки.

09.12.2010р. позивачу було направлено трудову книжку поштою. З відповідачем здійснено остаточний розрахунок 29.11.2010 р. - перераховані грошові кошти на його картковий рахунок ( зарплатну картку).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір розривається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду робочого складу . Працював на складському комплексі, який розташований в с. Демидів вул.. Комсомольська, 81 Вишгородського району.

Судом встановлено, що позивач був відсутній на робочому місці : складському комплексі 29 листопада 2010 р. без поважних причин, що підтверджується докладною запискою керівника складського комплексу ОСОБА_2 ( а.с. 62 ) та не заперечувалося у судовому засіданні і самим позивачем.

Суд вважає , що при звільненні позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України були дотримані вимоги закону. Звільнення є законним.

Наказ № 67-к від 29.11.2010 р. винесений відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України , підстав для визнання його не законним суд не вбачає.

Посилання позивача та його представника на те, що він був відсутній на роботі через те, що його начебто вигнали з роботи 29.10.2010 р. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки, як встановлено судом на підставі доповідних записок керівника складського приміщення ОСОБА_2 від 28.10.2010 р та 29.10.2010 р.

29.10.2010р. директором підприємства виданий наказ № 62-к про відсторонення позивача від роботи 28.10.2010 р. та 29.10.2010 р. та оголошення йому догани у звязку з появою на роботі у нетверезому стані без збереження заробітної плати ( а.с. 26 ). Щодо помилкового запису за № 32 від 29.10.2010 р. у трудовій книжці позивача про звільнення за власним бажання ст.. 38 КЗпП України, то суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що даний запис зроблено у звязку з технічною помилкою менеджера по персоналу ОСОБА_3, яку було виявлено директором ДП „ Артек при підписанні трудових книжок та в подальшому внесено відмітку про те, що запис за № 32 є недійсним . Проте, що запис за № 32 у трудовій книжці зроблено у звязку з технічною помилкою також свідчить посилання на наказ за № 62-к від 29.10.2010, згідно якого позивача було відсторонено від роботи 28.10.2010 р. та 29.10.2010 р. та оголошено йому догани у звязку з появою на роботі у нетверезому стані без збереження заробітної плати ( а.с. 26 ) . Даний запис не скріплений підписом директора підприємства та печаткою підприємства.

Посилання позивача на те, що він не заявився на робочому місці оскільки перебував на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю спростовується листом непрацездатності , відповідно до якого позивач мав стати до роботи 29.11.2010 р. Проте до роботи не став без поважних причин.

Суду не доведено, що позивач фактично виконував роботу охоронця складського комплексу в с. Демидів з режимом роботи „ доба через три ,,. Це твердження спростовується записом у трудовій книжці позивача та актами , доповідними записками про відсутність позивача на робочому місце, в яких зазначається , що робочий складу був відсутній ( а.с. 24-26, 32-39 ). Свідки ОСОБА_4 та Баланюк 0.І. в судовому засіданні не довели , що позивач був відсутній на робочому місці 29 листопада 2010 р. з поважних причин. Твердження свідка ОСОБА_4 про те, що він разом з позивачем працював у складському приміщенні охоронцем з режимом роботи „ доба через три" суд не може взяти до уваги , оскільки ОСОБА_4 не міг вказати в який період часу він працював у складському приміщенні охоронцем та документально підтвердити трудові відносити з даним підприємством.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині поновлення на посаді робочого складу дочірнього підприємства „ Атрек з 29.11.2010 р. не підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача середню заробітку плату за час вимушеного прогулу та заподіяну моральну шкоду. Враховуючи те, що суд дійшов висновку , що позовні вимоги в частині поновлення на посаді робочого складу не підлягають задоволенню, то не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними від вимоги щодо поновлення на посаді.

Враховуючи вищевикладене , суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 36, 232, 233, 40 п. 4 КЗпП України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог : визнати незаконним наказ про звільнення, поновити на роботі стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний сул Київської області.

Суддя