Справа № 22-ц-11/11 Головуючий у І інстанції Голуб А.В.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 24.01.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: судді Поліщука М.А.

Суддів: Малорода О.І., Гоуб С.А.

при секретарі: Мягкій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4, третя особа: орган опіки і піклування Білоцерківської міської ради в особі служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстрована відповідачка ОСОБА_3 колишня дружина сина позивача, яка більше року без поважних на те причин не проживає у вказаній квартирі, не утримує її та нею не цікавиться тому просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

В подальшому збільшив вимоги та зазначав, що у вказаній квартирі зареєстрована також внучка позивача малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дочкою відповідачки та сина позивача. Відповідачка з малолітньою ОСОБА_4 проживають у найманій сином позивача квартирі. Крім цього, за відповідачкою зареєстровано ? частина будинку №21-а по вул.Росьовій в с.Чмирівка. Мотивуючи тим, що відповідачка з онукою відсутні у спірній квартирі понад рік без поважних причин просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2010 року в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідачка не проживає у спірній квартирі майже чотири роки, крім цього має на праві приватної власності по ? частині будинків №16, №21 та №21-а по вул.Росьовій в с.Чмирівка Білоцерківського району Київської області. Тобто, забезпечена житлом в якому може проживати разом з донькою.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача та представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скаргі підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

Син позивача ОСОБА_5 до 19.02.2009 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого мають доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В спірній квартирі відповідачка ОСОБА_3 та онука позивача ОСОБА_4 зареєстровані з 2004 року.

Відповідачка та малолітня ОСОБА_4 з часу їхньої реєстрації у спірній квартирі постійно там не проживають. До 2006 року син позивача ОСОБА_5, відповідачка та їхня малолітня дитина проживали в квартирі дружини позивача №215 будинку № 47/1 по вул.Леваневського в м.Біла Церква, потім проживали в орендованій по вул.Чкалова 10 в м.Біла Церква, з березня і по час звернення позивача до суду проживали на орендованій квартирі АДРЕСА_3, яку оплачує син позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка з малолітньою дочкою не втратили право на користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки вони періодично з»являються до спірної квартири і на даний час у квартирі знаходяться іграшки та одяг ОСОБА_4. Також остання періодично ночує у спірній квартирі. Крім того, суд врахував, що відповідачка не проживає в спрій квартирі, оскільки позивач не передавав їй ключі від квартири.

Також суд першої інстанції в своєму рішення зазначив, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачка та її дочка відсутні у спірній квартирі понад один без поважних причин .

Судова колегія не може погодитись із такими висновками суду, оскільки вони зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, виходячи із вимог наведеної статті право користування житлом набувають члени сім»ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім»ї. Необхідною умовою для визнання членом сім»ї власника є спільне проживання членів сім»ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Суд першої інстанції в своєму рішенні встановив, що відповідачка з малолітньою дочкою постійно не проживала у спірній квартирі. До розірвання шлюбу відповідачки з ОСОБА_5 вони своєю сім»єю проживали на різних орендованих квартирах, а після розірвання шлюбу відповідачка разом з дочкою проживає в квартирі, яку для них орендує ОСОБА_5 Таким чином відповідачка не стала членом сім»ї позивача, оскільки не проживала разом з ним і не вела спільного господарства.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

ОСОБА_2 пред»явив позов, посилаючись на ст. 405 ЦК України. разом з тим, із змісту його позовних вимог вбачається, що він заявив позов на захист свого права власника на користування квартирою. І саме з тих підстав, що він є власником квартири, а відповідачкою створюються перешкоди в користуванні його власністю, оскільки він змушений оплачувати комунальні послуги з врахуванням того, що відповідачка і її малолітня дочка зареєстровані у квартирі, позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В своєму позові позивач не зазначав, що позивачка вселялась в квартиру і стала членом його сім»ї.

Суд першої інстанції належним чином не з»ясував у позивача правові підстави заявленого ним позову, внаслідок чого неправильно визначився з предметом доказування і колом доказів, які підлягали дослідженню у судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що виниклі правовідносини регулюються не ст. 405 ЦК , яка стосується лише членів сім»ї власника, а ст. 391 ЦК України відповідно до якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яка стосується необмеженого кола осіб.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини щодо того, що позивач є власником квартири і в цій квартирі зареєстрована відповідачка і її малолітня дочка ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідачка зареєстрована у квартирі разом зі своєю дочкою, не є членом сім»ї власника, цим самим створюються перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, оскільки він витрачає більші кошти на її утримання, а саме сплату комунальних послуг.

За наведених обставин права позивача підлягають захисту у спосіб, обраний ним, а саме шляхом усунення перешкод у користуванні власністю відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно до ст. 309 ЦПК країни підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, його рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 319, 391 ЦК України, керуючись ст..ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 та її малолітню дочку ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене потягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді