Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-4724/11р.
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2011 pоку м. Рівне
Рівненський міський суд у складі :
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
при секретареві Цимбалюк А.І.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління персоналом про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди.
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління персоналом про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди.
Позивач вважає, що рішення Наглядової ради МАУП не відповідає трудовому законодавству України і не обов' язковим для виконання, а носить рекомендований характер. Тому такі дії є протиправними. З внутрішнім наказом по нарахуванню мінімальної заробітної плати у РІ МАУП, останню не ознайомлювали та позивач його не підписував, рахує, що вказаними діями відповідачів, останній було завдано матеріальну шкоду.
Крім того вказує на те, що діями ОСОБА_2 управління персоналом та Рівненською філією ОСОБА_2 управління персоналом їй було завдано моральну шкоду.
Моральні страждання були викликані тим, що позивач розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, аліменти не отримує. Неотримання заробітної плати приводить до того, що позивач постійно повинна позичати гроші у знайомих, сусідів, що принижує честь та гідність та впливає на стосунки з оточуючими людьми, не має можливості нормально утримувати дітей, не може оплатити відпочинок і оздоровлення, крім того неможливість вчасно розраховуватись за комунальні послуги призвела до того, що у 2008році ЖКП «Галицьке» подало в суд, позовну заяву про стягнення заборгованості та судом відкрито провадження у цивільній справі, що виразилось у підриві здоров'я, нервів, приниження, відбулось загострення гастриту,.У зв'язку з тим, що заборгованість по заробітній платі носить довгостроковий характер завдану позивач моральну шкоду, остання оцінює в 15 тисяч (п'ятнадцять тисяч )грн..
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши його пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці , пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
У судовому засіданні встановлено, що позивач з 01 квітня 2004 року, згідно наказу № 23/3 від 31.03.2004 року (а.с.14). працює в Рівненському інституті МАУПна посаді фахівця деканату заочної форми навчання.
Згідно протоколів засідань Наглядової ради МАУП, було прийнято рішення про виплату позивачу мінімального розміру заробітної плати, позивача не було ознайомлено з даними протоколами та наказами.
В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, оскільки вважає, що його не попередили про зміну оплати праці та нараховували на протязі тривалого часу мінімальну заробітну плату. Але вимог, щодо скасування наказів та протоколів про зміну оплати праці не заявляє, крім того позивач не надав суду жодних доказів неправомірності дій відповідачів, обґрунтування своїх вимог в частині стягнення на компенсацію втрат заробітку у зв'язку з незаконним встановленням мінімального розміру заробітної плати, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата складається з основної заробітної плати (це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців); додаткової заробітної плати (це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); та інших заохочувальних та компенсаційних виплат (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрат частини заробітку у зв'язку з незаконним встановленням мінімального розміру заробітної плати не підлягають задоволенню, оскільки доказів про неправомірність нарахування мінімальної заробітної плати позивачем не надано, а згідно наданих довідок та наказів відповідача не вбачається порушення прав позивача.
Посилання позивача щодо невірного нарахування заробітної плати, суд не приймає до уваги, оскільки оклади позивачу були нараховані на підставі наказів відповідача, які позивачем не оскаржувалися.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Суд вважає доведеним наявність шкоди, що виразилась у тому, що діями посадових осіб ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління персоналом, які виразились в затримці виплати середнього заробітку і наслідками (позивач переніс нервове потрясіння, яке носить тривалий характер, крім того моральні страждання були викликані тим, що позивач розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, аліменти не отримує. Неотримання заробітної плати приводить до того, що позивач постійно повинна позичати гроші у знайомих, сусідів, що принижує честь та гідність та впливає на стосунки з оточуючими людьми, не має можливості нормально утримувати дітей, не може оплатити відпочинок і оздоровлення, крім того неможливість вчасно розраховуватись за комунальні послуги призвела до того, що у 2008році ЖКП «Галицьке» подало в суд, позовну заяву про стягнення заборгованості та судом відкрито провадження у цивільній справі, що виразилось у підриві здоров'я, нервів, приниження, відбулось загострення гастриту. Кошти які відповідач неправомірно не виплачує могли бути спрямовані на покращення матеріально-побутових умов сімї, утримання дітей позивача, оплату відповідних послуг тощо. Таким чином, все це призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача та членів його сім'ї, необхідності у відшуканні додаткових зусиль для організації свого життя.
Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить із глибини, характеру та обсягу фізичних та психічних хвилювань та страждань позивача, що останній повинен докладати значних зусиль для організації свого життя. З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення моральної шкоди, підлягають до задоволення частково, а саме на суму 7000 (сім тисяч) грн..
За наведених обставин, оцінкою досліджених доказів, у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги, в частині стягнення з відповідачів компенсації втрат частини заробітку у зв'язку з незаконним встановленням мінімального розміру заробітної плати не підлягають задоволенню, а в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, а саме в сумі 7000 грн.
Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідне стягнути з відповідачів на користь держави, судові витрати по справі в розмірі 120 гривень збір на інформаційно технічне забезпечення судового процесу
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення частково.
Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст.549,550,624,625 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління персоналом про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.
Солідарно стягнути із ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління на користь ОСОБА_1 кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.
Стягнути із ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління на користь держави 120 (сто двадцять) гривень збір на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.
В задоволенні позовних вимог в частинні стягнення з ОСОБА_2 управління персоналом, Рівненської філії ОСОБА_2 управління персоналом на користь ОСОБА_1 компенсації втрат частини заробітку у зв'язку з незаконним встановленням мінімального розміру заробітної плати відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.