АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину та зустрічним позовом про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.236-237 т1) до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину. Позивачка вказувала на те, що є онукою померлих 08 січня 2005 року ОСОБА_4 та 23 грудня 2006 року ОСОБА_5, у котрих було троє синів, з яких на час смерті вказаних осіб живим залишився лише відповідач ОСОБА_2 Посилаючись на прийняття спадщини у встановленому законом порядку, позивачка просила визнати за нею право власності на ? частину будинку по вул.Шкільній,11 в м.Орджонікідзе, що належав спадкодавцям та на ? частину грошових заощаджень ОСОБА_4, що знаходяться в ВАТ «Державний ощадний банк України» на компенсаційному рахунку № 91551-5034 в сумі 10 558,60 грн., які належали б її батьку.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення від права на спадкування. Вказував на те, що за життя його мати страждала хворобою серця, постійно знаходилась під наглядом лікаря і потребувала стороннього догляду. ОСОБА_3 ніякої участі у догляді хворої ОСОБА_4 не приймала, тому просив визнати її такою, що втратила право на спадкування.

Пізніше ОСОБА_2 уточнив свої вимоги і, посилаючись на те, що його батьки у звязку з похилим віком та різноманітними тяжкими хворобами перебували в безпорадному стані, просив визнати відповідачку такою, що втратила право на спадкування після їх смерті.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про прийняття нового рішення

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 січня 2005 року померла ОСОБА_4, а 23 грудня 2006 року помер ОСОБА_5. Між їх спадкоємцями, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, виник спір про спадкування.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Оскільки ОСОБА_2 не довів фактів щодо безпорадного стану спадкодавців, їх потреби в отриманні допомоги ОСОБА_3 та ухилення відповідачки від надання допомоги бабі та дідові, суд обґрунтовано відмовив йому в задоволенні позову.

Приведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду в зазначеній частині не спростовують і не дають підстав до висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Рішення суду в цій частині відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, підстав для його скасування не встановлено.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності на частину будинку та грошових заощаджень в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд не взяв до уваги, що до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах.

Вказуючи на те, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ? частину будинку по вул.Шкільній,11 в м.Орджонікідзе, який належав батькам позивача на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 1979 року, суд не звернув уваги на відсутність доказів про право зазначених осіб на вказану нерухомість. А у відповідності з ч.3 ст.213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом не досліджувались правовстановлюючі документи на будинок по вул.Шкільній,11 в м.Орджонікідзе. Копія довідки КП «Нікопольське МБТІ» від 31 травня 2007 року про те, що цей будинок зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі дубліката договору купівлі-продажу від 5 березня 2005 року (а.с.33 т.1) недостатня для висновку про те що цей будинок належить батькам позивача. Крім того в матеріалах справи відсутні дані про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що не давало суду підстав до висновку про те що ОСОБА_5 був спадкоємцем ОСОБА_4

В матеріалах справи також відсутні належно оформлені документи про вклади ОСОБА_4, а не посвідчена належним чином копія довідки Нікопольського відділення ощадбанку (а.с.127 т.1) не може бути підставою для визнання права на спадщину.

Крім того, оскарженим рішенням визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на частину грошових заощаджень, що знаходяться в ВАТ «Державний ощадний банк України» на компенсаційному рахунку № 91551-5034 в сумі 10 558,60 грн., проте з наданої суду апеляційної інстанції довідки банку №58 від 11 лютого 2011 року вбачається, що залишок вкладу на зазначеному рахунку не відповідає вказаній в рішенні сумі.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення, на підставі п.2,3 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_3, як ухвалене передчасно з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні даної частини позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2010 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності ? частину будинку по вул.Шкільній,11 в м.Орджонікідзе та на ? частину грошових заощаджень скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: