Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/725/11 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.К.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого ОСОБА_1,

суддів Снітка С.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3

з участю

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі філії „Житомирське регіональне управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2010 року за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на будинок та виселення,

встановила:

У березні 2009 року закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", звертаючись до суду з позовом вказувало, що 03.10.2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит згідно якого йому надано кредит у розмірі 16095 доларів США, з кінцевим терміном повернення 03 жовтня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 03.10.2007 року між ними укладено іпотечний договір, за яким відповідач надав в іпотеку будинок № 6, який знаходиться по вул. Садовій в с.Соловіїка Брусилівському районі Житомирської області, належний йому на праві власності. Прийняті на себе зобов'язання по договору про іпотечний кредит ОСОБА_4 не виконав. Тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №zrz0gа00004111 від 03.10.2007 року в розмірі 13298,06 доларів США звернути стягнення на вищезазначений будинок загальною площею 66,6 кв.м. та земельну ділянку, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, надати ЗАТ КБ "ПриватБанк" всі повноваження, необхідні для здійснення продажу, виселити ОСОБА_4, який зареєстрований і проживає у вказаному будинку зі зняттям його з реєстраційного обліку, стягнути з відповідача 1032 грн. 45 коп. судового збору та 30 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2010 року в позові ЗАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати вказане рішення суду ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи зв'язку з чим банк має право на захист своїх порушених прав. Висновок суду про необхідність отримання згоди органу опіки і піклування при укладенні іпотечного договору, так як у квартирі проживали неповнолітні діти, є безпідставним. На момент укладення договору, неповнолітні діти відповідача не були зареєстровані у спірному будинку.

Апеляційну скаргу слід відхилити з слідуючи мотивів.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» укладено договір про іпотечний кредит №zrz0ga00004111, відповідно до умов якого кредитор ЗАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати позичальнику ОСОБА_4 кредит в сумі 16095,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних.

В забезпечення виконання цього договору ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк» в цей же день уклали іпотечний договір, за яким виконання даного договору забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, а саме, будинком загальною площею 66,60 кв.м., який знаходиться по вул.Садовій,6 в с.Соловіївка Брисилівського району Житомирської області та належить позичальнику.

Після укладення вказаних договорів ОСОБА_4 отримав вищевказаний кредит.

Дані факти підтверджуються договором про іпотечний кредит №zrz0ga00004111 від 03.10.2007 року, іпотечним договором від 03.10. 2008 року, іншими письмовими доказами (а.с.4-9).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІУ від 05 червня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю і боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Вказаним вимогам Закону відповідає і п. 24 іпотечного договору (а.с.8).

Між тим, позивачем не надані суду докази, які б підтверджували виконання ним норм вказаного Закону та умов п. 24 іпотечного договору, а саме, направлення відповідачу письмової вимоги про усунення порушення зобовязань за кредитним договором.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, зважаючи на те, що Банком не надсилалась попередньо письмова вимога про усунення порушення умов кредитного договору, не ставилась вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором і допущені боржником порушення основного зобовязання не змінюють обсяг прав іпотекодержателя, тобто порушена сама процедура звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного

жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як

з підстав і в порядку, передбачених законом.

Ст. 109 ЖК України вказує, що виселення із займаного жилого приміщення

допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в

судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається

інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні

стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку

чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення

всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в

Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом

семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання

особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове

приміщення або права користування житловим приміщенням).

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту

бездомних громадян і безпритульних дітей», передбачено, що для здійснення будь-яких

правочинів стосовно нерухомого майна, на яке або право користування яким мають діти,

потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи від десяти до

чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти відповідача ОСОБА_4

Крістіна,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент

укладення договору про іпотечне кредитування від 03.10.2007 року проживали разом з

батьками в будинку по вул.Садовій в с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської

області.

Доказів про те, що неповнолітні діти відповідача проживали окремо від батька в

іншому місці, позивач до суду не надав.

При укладенні договору про іпотечне кредитування попередньої згоди органів

опіки і піклування отримано не було.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивачу було відмовлено у задоволенні

позовних вимог в частині звернення стягнення на майно, то суд першої інстанції вірно

дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідача

та зняття його з реєстраційного обліку, тому що відсутні підстави, передбачені нормами

чинного законодавства, для такого виселення і зняття з реєстраційного обліку.

На думку колегії суддів, при винесенні рішення, суд першої інстанції вірно врахував

всі обставини справи, встановив відповідні правовідносини, дослідив докази, наявні у

справі як в підтвердження позову, так і в його заперечення, та виніс правильне по суті і

справедливе рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг і вимог позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк відхилити, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: