Справа № 22-ц-2395/2011 Головуючий у I інстанції Кулініч Ю.П.
Категорія цивільна Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 року 29 вересня 2011 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, Комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити оскаржуване рішення в частині залишення без задоволення його позовних вимог про виселення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з квартири №17, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Доценка 13б , в частині відмови у задоволенні вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку та надання ОСОБА_7 права отримати дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, і права отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, а також права отримувати в інших підприємствах та організаціях інші документи та вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу Предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за договором позики від 10.06.2008 року в сумі 149757 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_9 на праві приватної власності шляхом продажу її ОСОБА_7 за початковою ціною 140000 грн. із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України „Про іпотеку. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Доводами апеляційної скарги є посилання на його необґрунтованість та ухвалення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що судом при ухваленні рішення порушено вимоги ч.2 ст.39, 40 Закону України „Про іпотеку та не взято до уваги положення ст. 109 ЖК України, яка узгоджується з вищевказаними нормами Закону України „ Про іпотеку. ОСОБА_7 зазначає, що за змістом названих правових норм , рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Апелянт зазначає, що відмовивши у задоволенні вимог в оспорюваній частині, суд не врахував, що наявність осіб, зареєстрованих в квартирі, на яку звертається стягнення, матиме негативний вплив на визначенні ціни для її продажу та буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

ОСОБА_7М вважає також безпідставним та не мотивованим рішення суду в частині відмови у задоволенні його вимог про застосування ст.217 ЦПК України щодо забезпечення виконання такого рішення. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що його вимоги про застосування ст. 217 ЦПК України узгоджуються з розясненнями Верховного Суду України , наданими у п.17 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 „ Про судове рішення, що проігноровано судом першої інстанції. Позивач вказує, що виконання такого рішення суду буде ускладнене відсутністю в розпорядженні продавця самого предмета іпотеки та відсутністю дубліката технічного паспорту, правовстановлюючого документу та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, які необхідні при відчуженні квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 10 червня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_8 отримав позику в сумі 136350 грн. на строк до 10 червня 2010 року зі сплатою при поверненні позики відсотків на загальну суму 28407,40 грн. В забезпечення виконання зобовязання позивачем з ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки від 10 червня 2008 року, за яким останньому передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_9 Заставна вартість предмета іпотеки визначена у договорі 140 000 гр. В звязку з тим, що ОСОБА_8 не виконував зобовязання належним чином утворилась заборгованість в сумі 149757 грн., в тому числі 121350 грн. заборгованості за позикою та 28407 грн. 40 коп. по відсотках. В строк визначений у договорі відповідач зобовязання не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3, яка є власністю іпотекодавця ОСОБА_9 - майнового пручителя позичальника ОСОБА_8, шляхом продажу позивачем цієї квартири з застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України „ Про іпотеку , суд першої інстанції зясував всі обставини справи у обсязі, необхідному для вирішення спору, всебічно та з дотриманням положень ст.212 ЦПК України дослідив наявні у справі докази, вірно визначив характер спірних правовідносин і правильно застосував закон, який підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Доводи апелянта про те, що суд , відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, порушив правила ч.2 ст.39 ЗУ „ Про іпотеку, якою передбачено право іпотекодавця одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою іпотекодавця винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки в законі мова йде не про обовязок, а про право суду ухвалити таке рішення.

В той же час ст.38 та ч.1 та ч.2 ст.40 ЗУ „ Про іпотеку визначають конкретну процедуру та порядок виселення мешканців житлового приміщення, на яке звернуте стягнення - виселення проводиться лише в порядку, визначеному законом. Частиною 4 ст. 9 ЖК України також встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше, як з підстав та в порядку, визначеному законом. Як вбачається з матеріалів справи встановлена вищеназваними правовими нормами процедура виселення мешканців житлового приміщення, на яке звернуте стягнення рішенням суду, дотримана позивачем не була, що виключає можливість задоволення вимог у цій частині. Виселення мешканців квартири без дотримання порядку та процедури, визначених ст.109 ЖК України та ст. 38, 40 ЗУ „ Про іпотеку призведе до порушення житлових прав відповідачів, у тому числі переважного права на придбання предмета іпотеки або можливості добровільно виконати зобовязання у місячний термін після отримання повідомлення про намір іпотекодержателя здійснити продаж предмету іпотеки. Отже, оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст.40 ЗУ „ Про іпотеку та ч.3 ст.109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду відповідачів, такі позовні вимоги на даній стадії є передчасними, про що вірно вказано у рішенні суду першої інстанції. На даний момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи на звернення до суду за захистом .

Також, апеляційний суд , незважаючи на відсутність у рішенні мотивів, з яких виходив суд відмовляючи у задоволенні вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, вважає рішення у цій частині правильним по суті, оскільки така вимога позивача не ґрунтується на нормах діючого законодавства, крім того відмова в задоволенні вимог про виселення виключає можливість задоволення цих позовних вимог з підстав, зазначених у позові та виходячи з кола відповідачів, визначених позивачем у даній справі.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі позивачу предмета іпотеки, надання права отримати дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 03.01.2007року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, надання позивачу права отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також отримувати документи у інших підприємствах та організаціях та вчиняти інші дії, необхідні для здійснення продажу квартири, що в іпотеці, апеляційний суд вважає вірним по суті, хоча мотиви відмови є надуманими. Судом не дана належна оцінка положень процесуального закону, яким врегульоване спірне питання, у тому числі і аналізу доведеності вимог про необхідність вжиття судом заходів забезпечення виконання рішення суду, тобто, застосування ст. 217 ЦПК України за правилами забезпечення позову, встановленими ст. 151-153 ЦПК України, як те зазначено у п.17 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 „ Про судове рішення .

В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про неможливість виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, про те, що існують реальні перешкоди у виконанні рішення, в т.ч. і з боку органів БТІ чи нотаріуса, або ж інших підприємств чи установ. Ухвалення ж рішення на припущеннях ст. 60 ЦПК України не допускає, в звязку з зазначеним та враховуючи, що рішення в цій частині є правильним по суті, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування чи зміни.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що визначених в ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, апеляційним судом не встановлено та на підставі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: