АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 41 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її

представника ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

Омелянівни, третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє також в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи ОСОБА_6, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу) про вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_2, яка діє також в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_7, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вселення та просила вселити її з сином у квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вказана квартира належить відповідачам на праві власності. У липні 2003 року вона уклала шлюб з їх онуком, а з 2005 року вони вселилися і почали проживати у квартирі, зробили капітальний ремонт. Згодом її сімейні стосунки з чоловіком погіршились і вона вимушена була залишити квартиру. Вважає, що оскільки вона з дитиною зареєстровані в квартирі, там знаходяться її речі та спільне майно, вони мають право на проживання у ній.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд залишив поза увагою, що вселення її у квартиру мало законні правові підстави та вона набула право користування вказаною квартирою нарівні з її власниками; не врахував, що за згодою відповідачів вона за свої кошти здійснила капітальний ремонт у квартирі. Також, суд не звернув увагу, що залишила вона помешкання не з власної волі, а через те, що чоловік її вигнав, змінив замки, навіть не давши можливості забрати речі. Крім того, відмовляючи їй у позові, суд позбавив її малолітнього сина права на житло.

В своїх запереченнях відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважають його законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить на праві власності відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проте з жовтня 2010 року у квартирі не мешкають.

Звертаючись до суду із позовом про вселення у спірну квартиру, ОСОБА_2 посилалась на те, що залишила житло не з власної волі, після чого відповідачі перешкоджають їй користуватися квартирою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є членом сімї відповідачів, та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частинами другою та третьою статті 64 ЖК України передбачено, що членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, які зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_8 були зареєстровані та поселилися у спірній квартирі зі згоди її власників як члени їх сімї, а саме як дружина та син їх онука ОСОБА_6; що при вселенні позивача ОСОБА_2 та онука відповідачів ОСОБА_6 була досягнута угода з власниками квартири про те, що користуватися квартирою будуть саме онук та його дружина; що після припинення шлюбних відносин з онуком відповідачів ОСОБА_6 позивачка та її малолітній син продовжували проживати в займаному житлі до жовтня 2010 року.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2011 року відповідачу ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову до позивачки ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Зазначеним рішенням встановлено, що позивач не мешкає в квартирі відповідачів з жовтня 2010 року з поважних причин, оскільки між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, а відповідач ОСОБА_4 у листопаді 2010 року замінив замки на вхідній двері квартири, що перешкоджає позивачці вільно користуватися житлом.

Оскільки зазначене судове рішення набрало законної сили, ці факти не потребують доказуванню і свідчать про те, що ОСОБА_2 не втратила право користування спірною квартирою.

Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи рішення у даній справі та посилаючись на непорушне право власності, гарантоване ст..ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 321 ЦК України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що предметом даного спору є право користування житлом позивачки ОСОБА_2 та її малолітнього сина, а не порушене, невизнане або оспорюване право власності відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_8 обмежені у праві користування спірним жилим приміщенням, тому їх порушене право підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем, тобто шляхом вселення.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та вселення її з дитиною у квартиру, належну відповідачам.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку з цим документально підтверджені судові витрати позивача в загальній сумі 327,0грн. (а саме - витрати на оплату судового збору в сумі 8,5грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 27,0грн. та витрати на правову допомогу в сумі 250,0грн. при розгляді справи в суді першої інстанції, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4,5грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 37,0грн.) підлягають стягненню на її користь солідарно з відповідачів.

Крім того, з відповідачів солідарно на користь держави необхідно достягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 10,0грн., не доплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 327,0грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а також достягнути з них на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 10,0грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 13 грудня 2011 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_9