Справа № 22-ц-600/11 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М,
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 14.02.2011
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Пол і щу ка М. А.

суддів: Голуб С.А., Малорода 0.1.

при секретарі: Мягкій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Клавдієво-Тарасівська селищна рада, про визнання права власності на частину житлового будинку,

встановила:

В серпні 2010 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2001 року рішенням №103 Клавдієво-Тарасівської сільської ради затверджено акт прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських будівель по провулку Луговий 7 в смт.Клавдієво Бородянського району Київської області та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний будинок.

Посилаючись на те, що проживаючи спільно з відповідачем вклали спільні грошові кошти подружжя у виконання робіт з будівництва зазначеного жилого будинку, просили суд визнати житловий будинок по провулку Луговому №7 в смт.Клавдієве Бородянського району Київської області об'єктом спільної сумісної власності внаслідок співзабудови та визнати за ними право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку з підстав ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та інших учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради № 103 від 22 травня 2001 року затверджено акт-прийому в експлуатацію закінченого будівництва жилого будинку і господарських будівель від 28 грудня 2000 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на збудований будинок по пров.Луговому 7 в смт.Клавдієве Бородянського району Київської області корисною площею 86, 8 кв., жилою площею 57,2 кв.м. та господарські будівлі.

24 червня 2000 року на імя ОСОБА_4 видано технічний паспорт на будинок по пров.Луговому 7 в смт.Клавдієве Бородянського району Київської області.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведений їх позов.

Судова колегія в повній мірі погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналогічна норма містилась і в ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а сама що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Позивачі, зазначивши в своєму позові, що вони проживали з відповідачем однією сім»єю і спільною працею за спільні грошові кошти сім»ї збудували будинок, мали у судовому засіданні довести ці обставини.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу на доведення цих обставин.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вказано, що оскільки згідно зі ст. 1 7 ЗК і ст. 14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли не передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу -жилий будинок у зв'язку з ним є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної прані членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов'язок.

Оскільки будинок був збудований до набрання чинності ЦК України 2003 року та рішенням виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської сільської ради від 22 травня 2001 року визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_4, то до виниклих правовідносин застосовуються норми Закону «Про власність».

Позивачі не надали суду доказів того, коли і кому виділялась земельна ділянка для забудови, який склад сім»ї був у забудовника, яка домовленість існувала між членами сім»ї щодо оформлення права власності на будинок, в який період велось будівництво будинку.

Суд першої інстанції, оцінивши надані позивачами докази, а саме копії документів про оплату деяких будівельних матеріалів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ці докази не доводять позовних вимог і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів-

У X В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді