Справа №22-1124/2011р. Головуючий в 1-й інстанції
ОСОБА_1
Категорія: 67 Доповідач Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Приходько Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Кримцевій І.І.

з участю прокурора: Павленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 червня 2008 року в справі за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_4, зацікавлена особа ВГІРФО УМВС України Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2008 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Посилався на те, що відповідно до Міжурядової угоди «Про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР»від 02.04.1981 року він в 1987 році приїхав із республіки Вєтнам в Україну. В період з 1987 року до 1991 року працював на Херсонському комбайновому заводі ім. Г.І. Петровського, на сьогодні ЗАТ «Херсонський машинобудівний завод».

В 1991 році ОСОБА_3 ОСОБА_4 переїхав до брата по запрошенню в гості та на прикінці 1999 року переїхав до м. Одеси і згодом там оселився.

В даний час заявник зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Просить встановити факт проживання на території України до 24 серпня 1991 року для набуття громадянства за територіальним походженням згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 червня 2008 року заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 ОСОБА_4 на території України до 24 серпня1991 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Дніпровського району м. Херсона подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 ОСОБА_4.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_3 ОСОБА_4, є громадянином ОСОБА_5 Республіки Вєтнам, факт постійного проживання на території України до 24.08.1991 року йому необхідно встановити для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», яка регламентує набуття громадянства України за територіальним походженням, зазначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української ОСОБА_5 Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської ОСОБА_5 Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України»визначено, що проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на Україні свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію»установлено, що іноземцям, які прибули на територію України до 1988 року за Угодою між Урядом СРСР та Урядом Вєтнамською ОСОБА_5 Республікою від 02.04.1981 року про направлення та приймання вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР, надано право звернутись протягом 6 місяців з дня набрання чинності цим Законом (07.08.2001р.) із заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні.

За таких обставин ОСОБА_3 ОСОБА_4 не позбавлений права звернутися до компетентних органів з клопотанням про прийняття до громадянства України за умов подання зобовязання припинити іноземне громадянство та дотриманням інших вимог встановлених ст. 9 Закону України «Про громадянство України».

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального права та не дав належної оцінки наявним у справі доказам.

Також, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст. 1 Закону України «Про громадянство України»).

Заявник не надав суду належних доказів про те що він звернувся до органів МВС за місцем проживання з відповідною заявою зобовязанням про припинення громадянства Вєтнаму.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та розяснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»від 31.03.1995 р. №5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Розглядаючи заяву про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції не взяв до уваги, що положення Закону України «Про громадянство України» та Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Про громадянство України»з урахуванням Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006 «Про внесення змін до Указу Президента України від 27.03.2001 №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України»передбачають інший порядок його встановлення. Доказів неможливості одержання документів, що посвідчують факт постійного проживання заявника на території України до 1991 року, у іншому порядку, ніж судовий, заявник не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заяви з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст. 8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 червня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 ОСОБА_4 у задоволенні заяви про встановлення факту його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: