АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Тимчук Л.А.

Суддів : Мартєва С.Ю., Пікуля В.П.

При секретарі: Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2010 року по справі за позовом начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області ОСОБА_2 до голови Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_3, Закритого акціонерного товариства регіональна телемовна компанія «Тоніс- Центр», ОСОБА_4' ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до відповідачів, мотивуючи тим, що 7 січня 2009 року в телевізійному ефірі Закритого акціонерного товариства регіональна телемовна компанія «Тоніс-Центр» (надалі ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр») в передачі «Експертиза», підготовленою журналістом ОСОБА_4 голова Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_3 довів до свідомості громадські свої думки щодо негативного здійснення судовою адміністрацією свої повноважень. Вважає, що оприлюднена та розповсюджена інформація є недостовірною, принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Просила визнати такою, що не відповідає дійсності та ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію - інформацію, яка міститься у телевізійних передачах під назвою «Експертиза», що входить до циклу передач «Життя славетних правоохоронців» у рубриці «Дело №18 «Злодій при Законі», що транслювалась ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр» протягом дня 7 січня 2009 року, програмі «Иначе», що транслювалась ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр» 12 січня 2009 року о 19-30 та програмі під назвою «Експертиза», що входить до циклу передач «Життя славетних правоохоронців» у рубриці «Дело №20 «Злодій при Законі», що транслювалась ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр» протягом дня 4 лютого 2009 року,

зобовязати відповідачів надати спростування недостовірної інформації у такий же спосіб, на протязі такого ж терміну та ефірного часу, у який вона була поширена,

зобовязати відповідачів принести вибачення шляхом оприлюднення його у засобах масової інформації,

стягнути моральну шкоду у сумі 34000 грн.

В подальшому позивач внесла доповнення до позовної заяви та просила:

1.визнати відомості викладені в телепередачах «Експертиза» від 7 січня 2009 року, і від 12 січня 2009 року, від 4 лютого 2009 року, від 1 вересня 2009 року, від 28 жовтня 2009

року, підготовлені журналістом ОСОБА_4, ТО «Інакше» студії НСН на замовлення 7 каналу (ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр»), а саме, що: я «.. .вкрала таку суму грошей...»,

мною «.. .гроші виділені державою для потреб правосуддя просто розкрадаються...», мій злочин «.. .слід класифікувати як злочин проти народу України...»,

«Про ці та інші афери пані ОСОБА_2 у компанії чиновних шахраїв...», обставини, представлені у відеосюжеті телепередачі «Експертиза» від 28 жовтня 2009 року щодо нагородження мене « Орденом ОСОБА_6»,

такими, що викладені неправдиво та не відповідають дійсності.

2.зобовязати ОСОБА_4 та ЗАТ РТМК «Тоніс-Центр» в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати на тому ж каналі поширену телепередачах «Експертиза» від 7 січня 2009 року, від 12 січня 2009 року, від 4 лютого 2009 року, від 1 вересня 2009 року, від 28 жовтня 2009 року, наступним текстом:

в передачах «Експертиза» від 7 січня 2009 року, від 12 січня 2009 року, від 4 лютого 2009 року, від 1 вересня 2009 року, від 28 жовтня 2009 року викладено неправдиві відомості стосовно начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області ОСОБА_2 «ОСОБА_2 ніяких грошей не крала»,

«ОСОБА_2 гроші, виділені державою, для потреб правосудця не розкрадала»,

«ОСОБА_2 ніколи не скоювала злочин проти народу України...», «ніяких афер ОСОБА_2 у компанії чиновних шахраїв - не скоювала»,

«Орденом ОСОБА_6» ОСОБА_2 було нагороджено Указом Президента України від 23 червня 2009 року за визначні заслуги в державній сфері суспільного життя України.

Надати їй право на відповідь на тому ж телеканалі щодо спростування поширення про неї недостовірної інформації.

Стягнути солідарно з відповідачів 34 000 грн. в якості моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить призначити лінгвістичну, відеографічну, психологічну, та судово-медичну експертизи, скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, задовольнивши її позов в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників процесу, колегія судців приходить до висновку, що судове рішення є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін.

Згідно п.1 ч.І ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

з

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 працює на посаді начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області.

За зверненням фізичних осіб щодо необгрунтованого витрачання бюджетних коштів ТУ ДСА України в Харківській області , прокуратурою Харківської області проводилась перевірка, в ході якої постановою від 12 березня 2009 року була порушена кримінальна справа по факту внесення службовими особами ТОВ «Инженерньїе сети» недостовірних даних в офіційні документи за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 ч.І КК України. Вказаною постановою встановлено, що в 2006-2007 роках службовими особами ТУ ДСА В Харківській області укладено ряд договорів підряду з ТОВ «Химприборсервис», ТОВ «Инженерньїе сети» на здійснення поточного ремонту в приміщеннях Люботинського міського суду Харківської обл., Печенежського районного суду Харківської області, Октябрського районного суду м. Харкова. У свою чергу, посадові особи ТОВ «Инженерньїе сети» уклали з підприємством ТОВ «Атлант-Тех» договір на виконання поточного ремонту Октябрського районного суду м. Харкова. Договір від ТОВ «Атлант-Тех» підписаний ОСОБА_7, який пояснив, що ніякого відношення до зазначеного підприємства немає, зазначений договір не підписував, дане підприємство не засновував та не був його директором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва позов ОСОБА_7 задоволено частково, статут ТОВ «Атлант-Тех» визнаний недійсним з моменту його реєстрації, тобто 26 грудня 2006 року.

Постановою старшого слідчого СВ Прокуратури Харківської області від 19 квітня 2009 року порушено кримінальну справу по факту зловживання службовими особами ТУ ДСА України в Харківській області за ознаками злочинів, передбачених ст. 364 ч.2 КК України.

Встановлено, що відповідачами доведено інформацію, яка надійшла від компетентних органів, оголошено звернення відповідно до якого була розпочата перевірка фінансової діяльності ТУ ДСА України, заслухано коментарі інших осіб, проведений огляд ряду приміщень судів Харкова та Харківської області.

За Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року п.З ч. 22 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. При цьому фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобовязана робити посилання на таке джерело.

Автор передачі ОСОБА_4 та голова Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_3 посилалися на джерела інформації, яку вони доводили до відому та зверталися до Прокуратури Харківської області. Старшим слідчим СВ якої порушено кримінальну справу по факту зловживання службовими особами ТУ ДСА України в Харківській області за ознаками злочинів, передбачених ст. 364 ч.2 КК України для отримання розясень чи коментарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження простуватись не можуть.

Свобода висловлювань, крім фактичних даних, які можна підтвердити, включає також погляди, критику , припущення.

Особа, що висловила свої погляди, а не факти не може бути зобов'язана доводити їх правдивість.

Вираження свого погляду є результатом психічної діяльності субєкта. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлювання. Воно являє розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить до змісту висловленої думки і напряму повязаними із такими психологічним станом, як віра, впевненість чи сумнів.

Тому, розповсюджена інформація є критикою позивачки, як посадової особи і не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність і ділову репутацію або завдають шкоди позивачці, як посадовій особі.

Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Автор передач, використовуючи мовні засоби, скористався гарантованим Конституцією України правом на свободу вираження думок. Форма вираження думок автора, стиль передач - є гарантованим правом автора.

Позивач ОСОБА_2 є публічною особою, займає посаду начальника ТУ ДСА України Харківської області і є відкритою для критики.

Критична оцінка окремих фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії діяльності позивача не є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.З п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до якого, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Посилання представника позивача, що відповідач ОСОБА_3 та судді Апеляційного суду Харківської області не мали підстав для звернення до правоохоронних органів щодо проведення перевірки, тому що їх діяльність не повязана з ТУ ДСА України, є безпідставними, оскільки до повноважень правоохоронних органів відноситься реагування на вчинення злочинів та проведення перевірки дотримання законності. Суду не надано доказів, що дії працівників правоохоронних органів з цих підстав визнані незаконними та відповідно постанова про порушення кримінальної справи скасована.

За змістом ч.4 ст.17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної (немайнової) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та посадовою особою як позивачем, суд вправі призначити компенсацію

моральної (немайнової) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_2 щодо захисту честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки частина наведеної у телепередачах «Експертиза» інформація надана правоохоронними органами, а інша - є оціночними судженнями відповідачів.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303., 304. п.1 ч.І ст.307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія

суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Тимчук Л.А.

Судді: Мартєв С.Ю., Пікуль В.П.