АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 Доповідач - Городнича В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Баранніка О.П., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2011 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»про визнання кредитного договору удаваним правочином та визнання його недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2011 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 липня 2008 року відповідач уклав з ними кредитний договір №014/3175/151171/82, згідно якого він отримав від позивача кредит у розмірі 75000.00 дол.США строком користування 120 місяців, тобто до 17 липня 2018 року та зобовязався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних. ОСОБА_2 ухиляється від виконання договірних зобовязань, передбачених кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. На неодноразові письмові звернення позивача погасити існуючу заборгованість відповідач не реагує. Таким чином, станом на 04.02.2011 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 133 567.63 дол.США з яких: 72 533.79 дол. США непогашена сума кредиту, 21216.94 дол. США несплачені відсотки, 39 816.90 дол. США нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, що всього у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 04.02.2011 року становить 1 061 021.17 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на їх користь та стягнути судові витрати сплаченого державного мита та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з позовною заявою ОСОБА_2 надав зустрічну позовну заяву до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином та визнання його недійсним, посилаючись на те, що кредит в іноземній валюті надано йому банком незаконно, оскільки єдиним засобом платежу в Україні є гривня і в банку відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення такої валютної операції, а умови договору є несправедливими і такими, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема щодо необхідності надання споживачу необхідної інформації перед укладанням договору. У звязку із цим, просив визнати укладений ним з ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»кредитний договір удаваним правочином, та визнати його таким, що укладений в національній валюті України гривні і вважати що кредит був наданий в сумі 355 798.8 грн. на умовах визначених в договорі із застосуванням правових наслідків недійсності правочину, зобовязавши банк зарахувати сплачені платежі в якості повернених банку за кредитним договором на момент видачі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 061 021.17 грн., а також стягнуті витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати по сплаті ІТЗ розгляду справи у розмірі 120 грн.. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»про визнання кредитного договору удаваним правочином та визнання його недійсним відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову ПАТ «ОСОБА_3 Аваль».

Як на підставі апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 014/3175/151171/82, згідно якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача кредиту розмірі 75000.00 дол. США строком користування 120 місяців, тобто з 17 липня 2008 року по 17 липня 2018 року, та зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит відповідачу в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 73500.00 дол. США готівкою, що підтверджується заявою на видачу готівки №ОРJ41893 від 17 липня 2008 року (а.с.14), оскільки відповідно до п.1.3 Кредитного договору відповідачем було сплачено комісію за надання кредиту в розмірі 1500 дол. США.

ОСОБА_2 ухиляється від виконання договірних зобовязань, передбачених кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. На неодноразові письмові звернення позивача погасити існуючу заборгованість відповідач не реагує. Таким чином, станом на 04.02.2011 року непогашена сума кредиту за кредитним договором становить 72 533.79 дол. США, 21216.94 дол. США несплачені відсотки, 39 816.90 дол. США нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, що всього у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 04.02.2011 року становить 1 061 021.17 грн.

Судом першої інстанції також було встановлено, що на підставі банківської ліцензії, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, а також залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

На підставі Листа НБУ №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті»належить встановити відповідні юридичні факти: про відсутність регулювання законодавством України меж здійсненім кредитування в іноземній валюті за строками та за сумами.

Отже, здійснювані банком операції з наданням кредитів в іноземній валюті у будь-яких сумах та на будь-який строк відповідно до підпунктів «в»ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»не вимагають отримання індивідуальної ліцензії НБУ.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитної угоди недійсною, та вірно зазначив, що ОСОБА_2 отримуючи кредит, не предявляв до позивача вимог щодо зміни визначення валют кредитування, порядку та строків сплати кредиту. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України.

Так, згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обовязкового виконання сторонами зобовязань за договором. Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом. На зміну спірного договору банком не надано, оскільки внесення змін до договору є право сторони, а не обовязок.

Отже, вищезазначений кредитний договір відповідає вимогам законодавства України та відповідний до ст. 58 Конституції України та іншим нормативно-правовим актам.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: