АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, третя особа: Державна виконавча служба Новомосковського міськрайонного управління юстиції, -

В с т а н о в и в :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 2007 року, відповідач повинен щомісячно сплачувати аліменти на утримання двох синів у розмірі 1/3 частки свого заробітку (доходу) на користь позивачки. Однак відповідач аліменти не виплачує з серпня 2007 року. Станом на 01 березня 2011 року сума боргу склала 621,00 грн. Просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2007 року по 31 березня 2011 року в сумі 8765,32 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача пеню у сумі 647,72 грн. та судові витрати по справі (а.с.28).

В апеляційній скарзі (а.с.31-32) ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та стягнути на її користь пеню у розмірі 8000,00 грн., оскільки суд не мотивував підставу часткового задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двох дітей, на утримання яких рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області відповідач з серпня 2007 року повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки свого заробітку; пеня підлягає нарахуванню в межах річного строку позовної давності у сумі 647,72 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній сірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як вбачається зі справи, згідно з довідкою державного виконавця від 24 березня 2011 року заборгованість відповідача з аліментів, врахована за період з 08 серпня 2007 року по 28 лютого 2011 року, становить станом на 01 березня 2011 року 621,00 грн. (а.с.10-11).

Відповідно до цього позивачем правильно здійснено розрахунок пені за період з серпня 2007 року по 31 березня 2011 року в сумі 8765,32 грн. (а.с.12-13).

Згідно ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Тобто до правовідносин, що виникають з приводу права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) України при виникненні заборгованості з особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, позовна давність не застосову-ється.

Тому застосування судом першої інстанції до вимог про стягнення пені передбаченої ч.2 ст.258 ЦК України позовної давності в один рік є помилковим.

Як вбачається з наведеного судом першої інстанції розрахунку пені її розмір становить 943,86 грн., а не 647,72 грн., як зазначено у рішенні суду внаслідок арифметичної помилки, яка підлягає виправленню судом першої інстанції в порядку ст.219 ЦПК України.

Зазначена сума пені, на думку колегії суддів, є справедливою сумою відповідальності відповідача за прострочення сплати аліментів.

Аналізуючи довідку державного виконавця від 24 березня 2011 року про заборгованість відповідача з аліментів за період з 08 серпня 2007 року по 28 лютого 2011 року, колегія суддів вбачає з боку відповідача тенденцію к погашенню заборгованості за наявності грошових коштів (а.с.10-11).

Так за період з 08 серпня 2007 року станом на 31 грудня 2007 року залишок заборгованості з аліментів становив 168,00 грн.

За період з 01 січня 2008 року станом на 31 грудня 2008 року залишок заборгованості з аліментів становив 1599,00 грн.

За період з 01 січня 2009 року станом на 31 грудня 2009 року залишок заборгованості з аліментів становив 992,00 грн.

За період з 01 січня 2010 року станом на 31 грудня 2010 року заборгованості з аліментів немає, переплата становила 2442,00 грн.

За період з 01 січня 2011 року станом на 01 березня 2011 року залишок заборгованості з аліментів становив 304,00 грн.

Згідно з довідкою державного виконавця від 24 березня 2011 року заборгованості з аліментів у відповідача станом на 01 вересня 2011 року немає, переплата становить 105,50 грн. (а.с.18).

Враховуючи зазначені обставини та відповідно до ч.2 ст.196 СК України та п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені з урахуванням матеріального стану відповідача до розміру пені, встановленому судом першої інстанції з врахуванням подальшого виправлення арифметичної помилки.

На думку апеляційного суду таке рішення буде відповідати принципам справедливості та інтересам обох сторін.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване прави-льне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, колегія суддів вважає можливим, не скасовуючи судове рішення, змінити його обгрунтування, залишивши рішення суду першої інстанції чинним в частині встановленого судом першої інстанції розміру стягнутої пені.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року в частині обгрунтування змінити.

В решті рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2011 року залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: