Справа № 2-5/2011 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2011 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Монташевич С.М.,

з участю секретаря - Гаврилюк Л.С.,

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Долині справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним рішення № 298 «Про передачу в особисту власність ОСОБА_6 двох кімнат № 106 в будинку № 10 вул. Чорновола», виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради, від 29.05.2008 року та свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_5 ОБТІ на ім»я ОСОБА_6, про втрату права на житлове приміщення, відшкодування моральної шкоди та повернення речей, -

встановив:

Позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять визнати недійсним рішення № 208 про підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради від 29.05.2008 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_5 ОБТІ на ім'я ОСОБА_6, стягнути з відповідачів всі витрати по справі.

Свої вимоги мотивують тим, що 19 грудня 2007 року Долинським районним судом у справі № 2-п 16/2007 р. за позовом ОСОБА_5 міської ради до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням було ухвалене рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області, розглянувши вказану цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 міської ради, ухвалою від 12 березня 2008 року по справі № 22-Ц-378/2008 р. задоволила апеляційну скаргу, скасувавши рішення Долинського районного суду від 19 грудня 2007 року, та ухвалила нове рішення, яким позов ОСОБА_5 міської ради задовольнила, визнала її та її неповнолітню дочку такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 1 блок № 21 по вул. Чорновола, 10 в м. Долина Івано-Франківської області.

04 березня 2009 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України виесла ухвалу, якою її касаційну скаргу задовольнила, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2008 року скасувала, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2007 року залишила в силі.

Отримавши поштою копію ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 березня 2009 року, вона звернулася в паспортний відділ та КП «ЖЕК» з проханням поновити її та її дочки реєстрацію у квартирі № 1 блок № 21 по вул. Чорновола, 10 в м. Долина Івано-Франківської області, однак їй відмовили та запропонували звернутись по даному питанню в юридичний відділ ОСОБА_5 міської ради, де вона довідалась, що кімната, яка була надана їм, належить іншому власнику, який на даний час отримав свідоцтво про право власності на кімнату, а також, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 27 жовтня 2007 року проведена перенумерація квартир кімнат в будинку № 10 по вул. Чорновола м. Долина, а, отже, кімната, яка належить їм, тепер під № 106 буд. 10 вул. Чорновола м. Долина.

Вважає, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 29.05.2008 року та свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_5 ОБТІ на ім»я ОСОБА_6, повинні бути визнані недійсними, оскільки видавались на підставі уже неіснуючого рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Позивачки ОСОБА_3І, ОСОБА_4 та їхні представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги збільшили та уточнили, просили визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право нажитлове приміщення квартиру АДРЕСА_2, виселивши їх без надання іншого житлового приміщення, стягнути з відповідача ОСОБА_5 міської ради на їхню користь 50000,00 грн. моральної шкоди; зобовязати ОСОБА_5 міську раду повернути їм власні речі, незаконно забрані з кімнати під № 106 будинку № 10 по вул. Чорновола в м. Долина; визнати недійсними рішення № 298 від 29.05.2010 року про передачу в особисту власність ОСОБА_6 двох кімнат № 106 в будинку 10 вул. Чорновола м. Долина, Івано-Франківської області, так як їм стало відомо, що рішення ОСОБА_5 міської ради, яке вони просять скасувати не за № 208 від 29.05.2008 року, а за № 298, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності серії САВ № 773869 від 29 травня 2008 року, посвідчене виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради, зіславшись на вищевикладені обставини.

Додатково пояснили, що з 12 березня 2008 року і до цього часу з вини ОСОБА_5 міської ради вони фактично не мають, де проживати, та вимушені проживати разом з батьками ОСОБА_3, які, в свою чергу, неодноразово нагадують їм про те, що в них є своє житло та просять звільнити їх будинок. Вони вимушені давати їм пояснення і виправдовуватись, що вини в тому, що вони не мають, де проживати, з їхньої сторони немає, що створює для них додаткові труднощі в організації їхнього життя та негативно впливає на їхню психіку. Всі ці конфлікти також негативно впливають психіку батьків позивачки. А тому вважає, що відповідач, а саме ОСОБА_5 міська рада Івано-Франківської області зобов'язана відшкодувати моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 50000,00 грн. Кімната, в якій вони проживали, не була приватизована, проте ОСОБА_3 мала ордер на вселення у кімнату та проживала у ній на законних підставах, оплачувала комунальні послуги. У звязку з необхідністю виїхала на роботу у Чехію, а її дочка ОСОБА_4 приходила у цю кімнату. Без законних підстав міська рада позбавила їх житла, та передала його іншим особам. Без їхнього відома були вивезені їхні особисті речі, які знаходилися в кімнаті: меблі: стіл, чотири крісла, одне розкладне крісло, диван розкладний, меблева стінка, триляж, матрац, посуд, штори, тюль, телевізор, одяг. Підтвердити факт належності їм цих речей вони не мають можливості, так як усі документи на них знаходилися у кімнаті та можливо були вивезені разом з іншими речами чи втрачені. Не погоджуються на мирову угору та на іншу кімнату чи квартиру, які пропонує міська рада, оскільки вважають, що рішення міської ради є незаконним з моменту винесення, а її не визнано такою, що втратила право користування житлом у гуртожитку.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_11 позов не визнав. Пояснив, що сімя ОСОБА_6 проживала у гуртожитку по вул. Чоновола в м. Долина та стояла на квартирному обліку як така, що потребує покращення житлових умов. Після переведення гуртожитку в будинок малосімейного типу було присвоєно нові номера кімнатам. ОСОБА_6 були надані дві кімнати, яким присвоєно один номер, видано ордер, на підставі якого він із сімєю вселився у надане житло. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно рішення суду, яке вступило в законну силу, були визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно чинного законодавства особи, які проживають у квартирі як квартиронаймачі, мають право звернутися до відповідного органу із заявою про передачу їм у власність житла, яке вони наймають. Сімєю»ОСОБА_6 та ними була дотримана вся процедура приватизації, ними як компетентним органом у встановленому порядку було прийняте рішення про передачу у власність ОСОБА_6 спірної квартири, а тому будь-яких підстав вважати, що оскаржуване рішення є незаконним немає. Не можна ставити питання про виселення відповідачів, так як вони є власниками житла, в якому проживають. Моральної шкоди немає, так як міською радою та сімєю ОСОБА_6 не вчинено жодних незаконних дій щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Щодо повернення належних позивачкам речей, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються, проте жодного доказу на підтвердження того, яке майно належало ОСОБА_4 та було вивезене під час звільнення кімнати, якою вони користувалися, ними представлено не було. Сімя ОСОБА_4 користувалася кімнатою у гуртожитку, який призначений для тимчасового користування. У гуртожитку була кастелянша, яка видавала рушники, постільну білизну, матраци. Тому на даний час за наявності у позивачів доказів про належність їм майна та факт його вивезення з кімнати, міська рада не заперечує проти повернення їм цих речей, так як всі вивезені речі знаходться в КП «ЖЕК» на зберіганні. Крім того, просив врахувати те, що міською радою неодноразово вживалися заходи щодо вирішення даного спору шляхом укладення мирової угоди. Розуміючи, що позивачами був обраний неправильний спосіб захисту їх прав та інтересів, міською радою пропонувалося останнім замість кімнати в гуртожитку, яка була надана ОСОБА_3 тимчасово на час роботи, виділити їм іншу кімнату, меншу за площею, з доплатою за різницю в площах, чи квартиру, яка є рівноцінним житлом з тим, яким користувалися позивачки. Слід також врахувати те, що на час користування позивачками кімнатою, будинок, в якому вона знаходиться, був гуртожитком. На даний час цей будинок переобладнаний, кімнати обєднані, їм присвоєний єдиний номер, вони у встановленому законом порядку передані іншим особам у користування, а згодом у приватну власність з виготовленням необхідних документів та прийняттям відповідного рішення А тому оскільки змінився правовий статус будинку, на даний час відсутній сам предмет спору - кімната в гуртожитку, а також правова підстава для виселення власників квартири АДРЕСА_3. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8, вона ж представник ОСОБА_7, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що вони на законних підставах на підставі ордеру вселилися у виділену їм кімнату. Згодом вони отримали суміжну кімнату, отримали відповідні дозволи на переобладнання, провели відповідні будівельні та ремонтні роботи, зробили ремонт. Відповідно до чинного законодавства з дотриманням встановленої процедури їхній квартирі був присвоєний окремий номер 106, а будинок переведено з гуртожитка у житловий будинок. Квартира була передана їм у приватну власність та приватизована. Жодних незаконних дій щодо сімї ОСОБА_3 вони не вчиняли. На час надання їм кімнати позивачі у ній не проживали. Вважають рішення міської ради та свідоцтво про право власності законними, так як вони, будучи квартиронаймачами скористалися своїм правом на приватизацію і на законних підставах набули право власності на житло. Просили в позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, даючи оцінку здобутим та дослідженим в судовому засіданні доказам, матеріалам справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сімї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з п. б ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, в тому числі: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Копія інвентаризаційної справи по квартирі за адресою вул. Чорновола, 10/106 в м. Долина свідчить про те, що ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на законних підставах відповідно до ордеру на жиле приміщення, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради, № 174 серії МП від 08.11.2007 року було надано право на зайняття жилого приміщення, загальною площею 30,04 кв.м., яке складається з двох кімнат за адресою вул. Чорновола, будинок № 10, блок № 21, кімнати № 1, 2, а згодом за заявою ОСОБА_6, підписаною також членами його сімї, від 06.05.2008 року дані кімнати за новим № 106 передано у приватну власність відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради № 298 від 29.05.2008 року, на підставі якого видане свідоцтво про право власності від 29.05.2008 року та зареєстроване право власності останніх на нерухоме майно: дві кімнати за адресою м. Долина, вул. Чорновола, 10/106, по 1/3 частині за кожним в Івано-Франківському ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19552240 від 16.07.2008 року (а.с. 40-65, 90-91, 201-209).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок малосімейного типу № 10 по вул. Чорновола в м. Долина з кінця 2003 року є власністю територіальної громади м. Долина, право власності від імені якої здійснює ОСОБА_5 міська рада. 12.03.2008 року Апеляційний суд Івано-Франківської області своїм рішенням визнав ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі № 1 блоку № 21 по вул. Чорновола, 10 в м. Долина (а.с. 10-11). Враховуючи наявність у ОСОБА_6 ордеру на вселення, даного рішення суду, а також вивчивши інші матеріали за заявою ОСОБА_6, який знаходився на квартирному обліку, виконкомом прийняте рішення № 298 «Про передачу в особисту власність ОСОБА_6 двох кімнат № 106 в будинку № 10 вул. Чорновола» від 29.05.2008 року. Дане рішення прийняте з дотриманням норм чинного на той час законодавства за встановленою процедурою в межах компетенції органу, який його приймав, а свідоцтво про право власності видане сімї ОСОБА_6 відповідно до вказаного рішення, тому підстав для визнання їх недійсними немає. А, отже, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Аналізуючи норми Житлового та Цивільного кодексу України, судом встановлено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені Законом строки. А виселення без надання громадянам іншого житлового приміщення можливе, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є власниками житлового приміщення, в якому проживають. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивачами не наведено жодних підстав, визначених законом, для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування, чи виселення їх з квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 міською радою жодних незаконних дій чи бездіяльності по відношенню до сімї ОСОБА_4 вчинено не було, а тому відсутня вина відповідача та причиновий звязок між незручонстями, які несуть позивачі у звязку з позбавленням права користування житловою кімнатою. Крім того, ОСОБА_5 міською радою неодноразово пропонувалося позивачам інше жиле приміщення та розяснювалася процедура повернення речей, які їм належали та які були вивезені з кімнати № 1 блоку № 21 по вул. Чорновола, 10 в м. Долина.

Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України позивачами не представлено жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що з кімнати, якою вони користувалися, були вивезені їхні особисті речі, не зазначено, які саме речі їм належали, та що відповідач своїми діями чи бездіяльністю чинить перешкоди у поверненні їм їхніх речей.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 9, 65-1, 72, 109-110, 114-116, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 316-319, 328, 379, 383, 1167 Цивільного кодексу України, п. б ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 208, 209, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними рішення № 298 «Про передачу в особисту власність ОСОБА_6 двох кімнат № 106 в будинку № 10 вул. Чорновола», виданого виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради, від 29.05.2008 року та свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_5 ОБТІ на ім»я ОСОБА_6, про втрату права на житлове приміщення, відшкодування моральної шкоди та повернення речей відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя::