Справа №22-ц-5196/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія19Доповідач у 2 інстанціїВерланов
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Приходька К.П.,

суддів - Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі - Косенко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородського районного споживчого товариства, ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернулась з вказаним позовом до суду, який мотивувала тим, що 30 липня 2007 року на зборах уповноважених пайовиків Вишгородського районного споживчого товариства прийнято рішення про продаж ОСОБА_3 нерухомого майна, розташованого в селі Демидів, Вишгородського району, а саме, магазин „Госптовари по вул. Поштова, 1, адміністративне приміщення контори по вул. Поштова, 3-а та приміщення швейного цеху по вул. Поштова, 3-б. 14 серпня 2007 року зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, Вишгородським районним споживчим товариством було відчужене ОСОБА_3 Посилаючись на те, що рішення зборів уповноважених районного споживчого товариства від 30 липня 2007 року рішенням Апеляційного суду Київської області від 3 грудня 2008 року визнано недійсним, а також, що при укладенні договорів купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року не були до дотримані вимоги ч.2 ст.203 ЦК України, позивачка просила визнати недійсними договори купівлі-продажу: магазину „Госптовари, адміністративного приміщення контори та приміщення швейного цеху, укладені 14 серпня 2007 року між Вишгородським районним споживчим товариством та ОСОБА_3

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2011 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Крім того, просить стягнути з відповідачів, понесені нею судові витрати по справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надала доказів того, що вона є членом Вишгородського районного споживчого товариства, не виконала вимоги п.11 Статуту Вишгородського районного споживчого товариства щодо сплати обовязкового внеску і є неналежним позивачем.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись.

Судом встановлено та не заперечувалося при апеляційному розгляді сторонами, що 7 листопада 2003 року на загальних зборах пайовиків Вишгородського районного споживчого товариства прийнято Статут споживчого товариства (далі Статут), який зареєстрований Вишгородською районною державною адміністрацією 17 березня 2004 року.

Відповідно до п.3 Статуту Вишгородське районне споживче товариство є правонаступником, зокрема, Вишгородської спілки споживчих товариств, усіх їх прав та обовязків.

Згідно з п. 11 цього ж Статуту кожний хто вступає у члени споживчого товариства вносить вступний та обовязковий внески у 30-денний термін з дня подачі заяви. Громадянин сплачує вступний внесок 1 грн. 70 коп. і обовязковий внесок 50 грн., а для працюючих 500 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2000 року ОСОБА_2, як член Вишгородського споживчого товариства, отримала членську книжку №163 та сплатила обовязковий пайовий внесок у розмірі 325 грн. (а.с.138, 225), що не заперечується сторонами.

Відповідно до п.19 Статуту загальні збори мають право виключити з членів СТ в разі несплати в повному обсязі вступного та обовязкового пайових внесків.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що ОСОБА_2 була виключена із членів споживчого товариства у звязку несплатою в повному обсязі обовязкового пайового внеску. Не надали таких даних суду і відповідачі.

Однак суд першої інстанції на вказані вимоги Статуту та обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що позивачка не надала доказів про своє членство в споживчому товаристві, не виконала вимоги п.11 Статуту Вишгородського районного споживчого товариства щодо сплати в повному обсязі обовязкового внеску та є неналежним позивачем.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню.

Вирішуючи справу в межах заявлених вимог про визнання недійсним договорів купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2007 року на позачергових зборах уповноважених Вишгородського районного споживчого товариства прийнято рішення про продаж ОСОБА_3 трьох обєктів нерухомого майна, розташованих в селі Демидів, Вишгородського району, а саме, магазин „Госптовари по вул. Поштова, 1; адміністративне приміщення контори по вул. Поштова, 3-а та приміщення швейного цеху по вул. Поштова, 3-б.

Також встановлено, що 14 серпня 2007 року Вишгородське районне споживче товариство продало ОСОБА_3 приміщення швейного цеху та адміністративне приміщення контори КТП Промторгвідповідно до договорів купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу та зареєстровані в реєстрі за №6737 і №6738. Умови вказаних договорів між сторонами виконано.

Крім того встановлено, що магазин Госптоварине проданий та є власністю Вишгородського споживчого товариства.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, що приміщення швейного цеху і адміністративне приміщення контори КТП Промторгналежало Вишгородському районному споживчому товариству на підставі свідоцтв про право власності, виданих 25 травня 2000 року Демидівською сільською радою (а.с.198, 199).

Відповідно до п.50 Статуту субєктами права власності СТ є його члени, а також юридичні і фізичні особи, частка яких у власності визначається розмірами обовязкового та додаткового пайових внесків, а також нарахованої на них винагороди.

Враховуючи, що ОСОБА_2В сплатила обовязковий пайовий внесок 30 жовтня 2000 року, а вказане вище нерухоме майна споживчому товариству належало з 25 травня 2000 року, тому відсутні підстави вважати, що у позивачки виникло право власності на частку у вказаному майні. До того ж позивачкою не доведено, що сплачений нею пайовий внесок був витрачений споживчим товариством на придбання вказаного майна.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Вишгородського районного споживчого товариства, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді