АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Ляпченко Л.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за заповітом, визнання право приватної власності на земельну ділянку в рівних частинах в порядку спадкування за законом та стягнення судових витрат, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за заповітом, визнання право приватної власності на земельну ділянку в рівних частинах в порядку спадкування за законом та стягнення судових витрат посилаючись на те, що 04 січня 2010 року померла ОСОБА_7, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 9,59 га, яка розташована на території Майської сільської ради. Покійна залишила заповіт на ім'я ОСОБА_4, яка є рідною сестрою позивачів. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця позивачі звернулися до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину, тому що померла мати залишила заповіт на користь відповідача. У 2009 році ОСОБА_7 тяжко захворіла, з 03 липня 2009 року по 08 серпня 2009 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні в Зайцівській дільничній лікарні. Через похилий вік і тяжку хворобу вона була в безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. ОСОБА_3 проживала разом з матір'ю по вул. Інтернаціональній, 27 у с. Романівка Синельниківського району та вела з нею спільне господарство. Постійно опікувалися, здійснювали догляд за нею, надавали матеріальну допомогу покійній ОСОБА_7 лише позивачі. Ще за життя матері відносини між нею і відповідачкою погіршилися, у зв'язку з чим ОСОБА_4 практично припинила спілкування із спадкодавцем. Відповідачка свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. ОСОБА_4 умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти новий заповіт, оскільки покійна мати мала такий намір. Позивачі просили суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла 04 січня 2010 року, та визнати за ОСОБА_8 та ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 9,59 га, яка розташована на території Майської сільської ради Синельниківського р-ну Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_9 в рівних частинах в порядку спадкування за законом та стягнути з відповідача судові витрати по справі (а.с.3-4,101-102).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовлено (а.с.140-141).

В апеляційній скарзі (а.с.145) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- мотивувальна частина рішення складається з одного абзацу, тому неможливо зрозуміти як суд оцінював належність та достовірність кожного доказу по справі, а також їх зв'язок у совокупності, що не відповідає вимогам ч.4 ст.212 та п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України;

- зміст останнього абзацу судового рішення є незрозумілим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивачами не надано доказів про те, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджала своїй матері ОСОБА_7 скласти новий заповіт та ухилялася від її утримання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті 04 січня 2010 року ОСОБА_7, яка доводилась позивачам та відповідачу матірю, відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 9,59 га; покійна залишила заповіт на ім'я відповідача ОСОБА_4, у звязку з чим позивачам у видачі свідоцтва на спадщину відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, заповіт від 13 лютого 2006 року, посвідчений нотаріально, складений ОСОБА_7 на імя відповідача ОСОБА_4 (а.с. 55).

Відповідно до ч.2 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2009 року спадкодавець ОСОБА_7 особисто звернулась до відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб з приводу втрати паспорту (а.с.84,94).

Разом з тим доказів того, що ОСОБА_7 мала намір скласти новий заповіт або скасувати заповіт на імя відповідача ОСОБА_4, а також того, що відповідач ОСОБА_4 умисно перешкоджала своїй матері здійснити зазначені дії щодо заповіту, суду позивачаа не надано.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 з 03 липня по 08 серпня 2009 року знаходилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом: порушення мозгового кровообігу (а.с.11).

Як вбачається зі справи, на момент смерті спадкодавець ОСОБА_7 проживала разом з дочкою ОСОБА_3 (а.с.10,12), відповідач ОСОБА_4 отримувала пенсію для матері та згідно пояснень позивача ОСОБА_2 навідувала матір раз у пять днів.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_4 ухилялася від надання допомоги своїй матері ОСОБА_7 позивачами суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 не вперше складає заповіт аме на імя відповідача ОСОБА_4

16 грудня 2005 року ОСОБА_7 склала заповіт на імя ОСОБА_4 і за довідкою виконкому сільради цей заповіт на час смерті спадкодавця не скасовано та не змінено (а.с.57).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 після смерті матері у передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.47).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачами доказів щодо наявності правових підстав для усунення відповідача ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_7 суду не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: