Справа № 2-508/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Шевченко В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №26 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та про зняття їх з реєстрації на житло, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, треті особи Відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №26 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та про зняття їх з реєстрації на житло. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві і в ході судового засіданні посилався на те, що в квартиру АДРЕСА_1 його мати ОСОБА_5 вселилася на підставі обмінного ордеру №5309 від 26.11.1986 року. А на початку 1999 року в передбаченому законом порядку він вселився в указану квартиру та 19.01.1999 року був в ній зареєстрований. З 1999 року по даний час він проживає в квартирі. У цій же квартирі також зареєстровані, але з січня 1999 року, з часу його вселення в квартиру, не проживають сестра по матері ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 07 травня 2006 року його матір ОСОБА_5 померла. Після її смерті він залишився проживати в квартирі один. В кінці березня 2009 року він дізнався, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2006 року, його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та знято з реєстрації. Заочне рішення було ним оскаржено, та Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2009 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2006 року було скасовано і закрито провадження у справі в звязку зі смертю позивачки ОСОБА_5. Також було допущено поворот виконання заочного рішення суду та поновлено його реєстрацію в спірній квартирі. Також йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 в березні 2007 року на підставі лише того, що він незаконно був знятий з реєстрації в квартирі, приховавши від органів приватизації факт його постійного проживання в квартирі, приватизувала спірну квартиру на своє імя та імя неповнолітнього сина ОСОБА_3 та отримала свідоцтво про право власності на житло від 07 березня 2007 року, порушивши тим самим його право на приватизацію квартири. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року за його позовом було визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3. На сьогоднішній день спірна квартира знову знаходиться у комунальній власності. На протязі одинадцяти років відповідачка ОСОБА_2 разом зі своїм сином в квартирі не зявляється та не проживає. Ще до його вселення в квартиру вона вийшла заміж, забрала всі свої речі та перейшла в квартиру свого чоловіка, де й проживає разом з сином до даного часу. Адресу, за якою вони проживають, відповідачка приховує, уникає зустрічі з ним. Комунальні послуги на протязі всього часу не проживання не сплачує, ніякої участі в утриманні квартири, в проведені ремонтних робіт не приймає. Ніяких поважних причин для не проживання в квартирі ні у відповідачки ОСОБА_2, ні у її сина немає. Оскільки відповідачка та її син з 1999 року відсутні без поважних причин в квартирі АДРЕСА_2, тобто більше ніж шість місяців, то вважає, що вони втратили право на користування квартирою та підлягають зняттю з реєстрації. Просив суд: визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №8 в будинку №48 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську та зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідачка та її представник в судове засідання зявилися. Позовні вимоги не визнали. Вказали на те, що позивач вселився після смерті матері в спірну квартиру став перешкоджати відповідачці та її сину в проживанні в спірній квартирі. Звернули увагу на те, що на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано на відповідачку та її сина.

Представник третьої особи КЖЕП №26 в судове засідання зявився. Просив суд в задоволені позові відмовити.

Представник третьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Свідок ОСОБА_6, сусідка, з 1996 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказала на те, що ОСОБА_1 більше шести років живе в спірній квартирі. Де живуть сестри не знає. Розповіла про те, що за життя матір ставила питання щодо зняття сина з реєстрації в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_7, сусідка, проживає в квартирі №6 з 1985 року. Розповіла про те, що в квартирі проживали ОСОБА_5 з доньками. Про те, що в неї є син вона довго не знала. Після того, як доньки вийшли заміж ОСОБА_5 стала проживати з сином. Син знущався над матірю, вона звязана лежала на підлозі, а він її бив ногами, поламав їй ключицю, а потім відправив її на Ігрень.

Свідок ОСОБА_8 , бабуся чоловіка відповідачки, розповіла про те, що після одруження її онук з дружиною проживав то з матірю дружини, то в неї. ОСОБА_1 знущався над матірю, бив її. Вона ходила по вулиці, як безхатченко. Після смерті ОСОБА_5 він змінив замки і пускає відповідачку в квартиру.

Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представника відповідачки, представника третьої особи КЖЕП №26, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до обмінного ордеру на житлове приміщення №5309 від 26.11.1986 року виданого Бюро по обміну жилої площі ОСОБА_5 на сімю із трьох осіб: ОСОБА_5- основний квартиронаймач, доньки - ОСОБА_9, ОСОБА_10 надано право на зайняття в порядку обміну АДРЕСА_3 ( а.с.6).

Відповідно до довідки КЖЕП №26 №2498 від 19.11.2010 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: основний квартиронаймач ОСОБА_2, син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, брат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований з 1999 року, згідно заяви на реєстрацію Ф-15. Реєстрація ОСОБА_1 була поновлена відповідно до ухвали суду від 04.06.2009 року. ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 знята з реєстраційного обліку в звязку зі смертю 15.06.2006 року ( а.с.27).

Згідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 07.03.2007 року згідно до розпорядження від 07.03.2007 року № 3/194-07 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.10).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року цивільна справа №2-3056/2009 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, треті особи КП ДМБТІ, Управління служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності на квартиру було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1: визнано незаконним та скасовано розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №3/194-07 від 07 березня 2007 року про приватизацію квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_12 та ОСОБА_3; визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 07 березня 2007 року; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5.

Встановлено, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2006 року ОСОБА_1 було знято з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2.

Згідно з ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2009 року вищезазначене заочне рішення скасоване, а ухвалою цього ж суду від 04.06.2009 року провадження у справі закрите через смерть позивачки, та допущено поворот виконання рішення у частині поновлення реєстрації позивача у спірній квартирі. Рішення не оскаржувалося ( а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено, ці обставини.

Відповідно до довідки КЖЕП №26 від 25.08.2010 року № 1480 квартира АДРЕСА_1 не приватизована ( а.с.26).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2011 року №5670 станом на 12.05.2011 року власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ( а.с.70).

Оскільки позивач ОСОБА_1, як встановлено в судовому засіданні заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2009 року в Управління Житлового господарства Дніпропетровської міської ради та КП ДМБТІ на виконання не подавав і згідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2011 року №5670, власниками квартири №8 в житловому будинку №48 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську є ОСОБА_2 і ОСОБА_3, позивачем також вказується на те, що відповідачі виїхали з квартири на інше постійне місце проживання, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за нормами ст.71,72 ЖК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: ст.ст.71,72 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар