Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22- 372 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
2011р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2010 року по справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У позові зазначав, що у період з грудня 2006 року по липень 2009 року працював слюсарем-сантехніком у КП „ВРЕЖО № 13, з лютого 2008 року на вказаному підприємстві працював і відповідач.

Протягом 2006-2007 років позивачем за власні кошти були придбані інструменти та обладнання, які він використовував також і при здійсненні трудових обовязків, а саме: перфоратор „Бош вартістю 800 гр., перфоратор „Макіта вартістю 3000 гр., фортуна „ДВТ 200 гр., фортуна „Бош- 2000 гр., зачистка діаметром 32х40 120 гр., зачистка діаметром 50х80 80 гр., зачистка діаметром 63 80 гр., колеса для зварювальної тачки 2шт.- 160 гр., зварювальні окуляри 2 пари 30 гр., 4 секції алюмінієвої батареї 180 гр., насадка на паяльник діаметром 5080 гр., насадка на паяльник діаметром 63 100гр., всього на суму 6830 гр.

Зазначене обладнання та інструменти зберігалися у автомобілі ВАЗ 21011, який сторони фактично придбали у спільну власність, однак з квітня 2009 року ОСОБА_3 став перешкоджати позивачу у користуванні автомобілем та відмовився віддати йому інструменти, які знаходилися у вказаному автомобілі.

Посилаючись на те, що відповідач незаконно заволодів належним йому майном і сплатити вартість інструментів, якими він незаконно користується, відмовився, на підставі ст. 1166 ЦК України просив в порядку відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача 6830 гр., а також в порядку ст. 1167 ЦК України відшкодувати спричинену йому моральну шкоду у сумі 1500 гр., оскільки зазначені дії відповідача негативно вплинули на стан його здоровя, ділові стосунки та стосунки у сімї.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, маються на увазі витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням майна, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже зазначений закон містить указівку про розподіл обовязку доказування та зобовязує відповідача лише довести, що шкода заподіяна не з його вини. Щодо обсягу спричиненої шкоди, то доказування її розміру залишається процесуальним обовязком позивача.

Згідно ст. 1192 ЦК України, яка визначає, що способами відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, з урахуванням обставин справи, є обовязок особи, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому право вибору способу відшкодування закон надає потерпілій особі, отже виключно позивачу, а не тій особі, яка несе цивільну відповідальність.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування у грошовому еквіваленті матеріальної та моральної шкоди, суд послався на недоведеність того, що діями відповідача було пошкоджено або знищено майно позивача.

Висновок суду є правомірним, враховуючи, що суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, і, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, порушень у застосуванні норм матеріального і процесуального права при цьому не допустив.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які приймають участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту порушеного права. Спосіб же захисту порушеного права шляхом відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи встановлено гл. 83 ЦК України.

Відповідно до розяснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 предявив позов до ОСОБА_3, в якому посилався саме на безпідставність користування інструментами та обладнанням з боку відповідача, однак вимагав при цьому відшкодування матеріальної шкоди на загальних підставах відповідальності, а не витребування майна , хоча відповідач факт знаходження у нього перфоратора „Бош, фортуна „ДВТ та фортуна „Бош не заперечував і не погоджувався лише з їх вартістю та наявністю у нього інших інструментів та обладнання.

На порушення процесуального обовязку, доказів придбання іншого майна, а саме, перфоратора „Макіта вартістю 3000 гр., зачисток, насадок, колес для зварювальної тачки, зварювальних окулярів, 4 секцій алюмінієвої батареї та їх вартості, як і вартості перфоратора „Бош, фортуна „ДВТ та фортуна „Бош, позивач не надавав і його доводи щодо придбання ним іншого майна нічим не підтверджувались, хоча підстави або предмет заявленого позову позивач не змінював і наполягав на них.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже встановивши, що перфоратора „Бош, фортуна „ДВТ та фортуна „Бош знаходяться у відповідача, суд прийшов до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України, відповідно до яких набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Вартість безпідставно набутого майна, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна, відшкодовується потерпілому лише у разі неможливості повернути його в натурі.

За вказаних обставин висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення вартості інструментів та обладнання слід визнати правомірним, оскільки норми матеріального права, які регулюють правовідносини з приводу відшкодування шкоди, на спірні правовідносини між сторонами не поширюються і їх не регулюють, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неприйнятим.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право і на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно розяснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки будь-яких доказів на підтвердження доводів про спричинення моральної шкоди та на обґрунтування її розміру позивач суду не надав, висновки суду про відсутність підстав для задоволення зазначених вимог ОСОБА_2 також слід визнати правомірними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів, при розгляді даного спору матеріалами справи не підтверджуються.

Інші доводи скарги полягають у переказі обставин, раніше викладених у позовній заяві, і передбачених нормами ЦПК України підстав для скасування ухваленого по справі рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2010 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: