АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

22 грудня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3 ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивачі звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що є спадкоємцями ОСОБА_13, яка 24 лютого 2010 року склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно заповіла відповідачам по справі. Посилаючись на невідповідність зазначеного заповіту вимогам ст.ст. 1247, 1248 ЦК України, п. 157 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03 березня 2004 року, позивачі просили визнати його недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що спадкодавцем ОСОБА_12 Овер»янівною, що померла 12.03.2010 року, 24 лютого 2010 року у письмовій нотаріальній формі було оформлено заповіт за яким все належне їй майно заповідається відповідачкам ОСОБА_11 і ОСОБА_12 (а.с. 23, 9).

У зв»язку з хворобою спадкодавця зазначений заповіт було оформлено за місцем її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 та від імені ОСОБА_13 підписано ОСОБА_14

24 лютого 2010 року даний заповіт зареєстровано в алфавітній книзі обліку заповітів Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.73-74).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 56 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

У абзаці 4 пункту 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року передбачено, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Абзац 2 п. 16 Інструкції передбачає, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

У частині 1 ст. 1257 передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ст. 1257 ЦК України).

Виходячи з викладеного, розглядаючи спір у межах заявлених правових підстав, встановивши відсутність порушень порядку нотаріального посвідчення заповіту, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження апелянта про відсутність за місцем проживання спадкодавця технічних печатних засобів та відсутність у ОСОБА_13 захворювання рук не свідчать про наявність порушень порядку нотаріального посвідчення оспорюваного заповіту і не доводять недійсність заповіту.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді