АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5308/11 Справа № 22ц-5372/11 Головуючий у 1 й інстанції - Соколянська О.М. Доповідач - Красвітна Т.П.
Категорія
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

15 серпня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

Черненкової Л.А., Дерев`янка О.Г.

Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Будинкоуправління № 2 Гвардійського КЕЧ району на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року по справі за позовом Будинкоуправління № 2 Гвардійського КЕЧ району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах в малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , служба у справах дітей Новомосковської районної держадміністрації, орган опіки та піклування виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району, про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, виселення, -

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2007 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів посилаючись на те, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана відповідачу ОСОБА_1 на склад сім`ї, відповідачі не проживають у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, комунальні послуги не сплачують тому, згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, виселити та стягнути заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року позовні вимоги задоволені частково; визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Будинкоуправління № 2 Гвардійського КЕЧ району посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволені позову з ухваленням у скасованій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що у квітні 1980 року рішенням ЖКК військового гарнізону смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області військовослужбовцю ОСОБА_1 , який проходив службу у ЗС СРСР з 1971 року (а.с. 160 т.1), на склад сім`ї з п`яти осіб: дружину ОСОБА_2 та дочок ОСОБА_8 , 1971 року народження, ОСОБА_9 , 1973 року народження, ОСОБА_10 , 1979 року народження, була надана трьохкімнатна квартира, що належить військовому відомству, АДРЕСА_1 , жилою площею 37,13 м.кв. (а.с.5 т. 1).

ОСОБА_1 з дружиною та дітьми вселилися в спірну квартиру на підставі ордеру №164 від 08.04.1980 року. Згідно розпорядження начальника житлової групи Гвардійської КЕЧ району на відповідача ОСОБА_1 був оформлений особистий рахунок на спірну квартиру.

У квартирі АДРЕСА_1 , згідно довідки від 06.08.2007 року, прописані ОСОБА_1 з 1983 року по 21.11.1991 року, ОСОБА_2 з 19.06.1983 року, ОСОБА_3 з 07.12.1989 року та син відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прописаний 29.11.2007 року (а.с. 6, 41, 42, 43, 100 т.1).

Також судом встановлено, що 26.12.1993 року ОСОБА_1 уклав контракт для проходження військової служби в ЗС Російської Федерації з якої був звільнений 12.02.1996 року (а.с.4 т.2).

З 21 листопада 1991 року по 04 грудня 2007 року відповідач ОСОБА_1 був прописаний в селі Новосмоленське Нижегородської області Російської Федерації, де проживав, проходив військову службу, перебував на обліку в військовому комісаріаті Нижегородської області (а.с.1 - 5 т. 2).

З 11.04.1996 року відповідач ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років у Нижегородській області у розмірі 623137,0 рублів, а 29.04.2003 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації (а.с. 23,100 т. 1). Паспорт громадянина України ОСОБА_1 отримав у серпні 2009 року, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом (а.с. 208 т. 1).

Згідно довідки голови Дудчанської сільради Нововоронцовського району Херсонської області від 19.12.2001 року (а.с. 126), відповідачі проживали у найманому будинку по АДРЕСА_2 .

20.09.2004 року відповідачка ОСОБА_2 придбала будинок по АДРЕСА_3 жилою площею 66,6 м.кв., що підтверджується копією відповідного договору на а.с. 115 т.1. Даний будинок придбано ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 , тобто є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно довідки голови Осокорівської сільради від 25.03.2008 року на а.с. 68 т. 1, відповідачка ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_1 , 1991 року народження, проживають з 20.09.2004 року в с. Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області, в установах села не працюють.

Також судом встановлено, що 27.06.2004 року відповідачка ОСОБА_3 придбала будинок по АДРЕСА_4 жилою площею 63,4 м.кв., що підтверджується копією відповідного договору на а.с. 116 т.1.

ОСОБА_3 в с. Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області народила сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких є мешканець зазначеного села ОСОБА_13 (а.с.79-80 т.1).

Згідно до господарського обліку, діти відповідачки ОСОБА_3 . Нікіта і Кристина прописані в будинку АДРЕСА_4 (а.с.117 т.1).

Крім того, у травні 2007 року відповідачка ОСОБА_3 з позовом про стягнення з ОСОБА_13 аліментів на утримання дітей звернулася саме до Нововоронцовського районного суду Херсонської області.

Факт непроживання тривалий час відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у спірній квартирі підтверджується актами перевірки жилого приміщення квартири АДРЕСА_5 , поясненнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (а.с.8,121 т.1).

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов правильного виноску, що відповідачі із спірної квартири вибули на постійне місце проживання с. Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області, а саме: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - у будинок АДРЕСА_3 , а ОСОБА_3 - в будинок АДРЕСА_4 , де і мешкають її діти.

Відповідно до ст. 64 ЖК України членами сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст висновку органу опіки та піклування Черкаської селищної ради Новомосковського району, думку служби у справах дітей Новомосковської райдержадміністрації (а.с.186, 244 т. 1), місцевий суд ухвалив правильне рішення про визнання втратившими право користування спірною квартирою відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, з відповідними змінами та доповненнями, сім`я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.3 п.2 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад 6 місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання у зв`язку з навчанням - протягом усього часу навчання.

Місцевим судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 1991 року народження, навчався в Черкаській ЗОШ Новомосковського району Дніпропетровської області з вересня 1998 року по 30 серпня 1999 року, відрахований зі шкоди згідно наказу №95 у зв`язку зі зміною місця проживання батьків (а.с. 60 т. 1). В подальшому відповідач ОСОБА_1 продовжив навчання в Осокорівській загальноосвітній школі (а.с.69 т.1) та проживав по АДРЕСА_3 без прописки (а.с.159 т. 1). Після закінчення школи відповідач ОСОБА_1 повернувся проживати за місцем прописки в квартиру АДРЕСА_1 , а 03.09.2009 року ОСОБА_1 тимчасово виписався зі спірної квартири на період навчання (4 роки) в м. Херсоні (а.с. 202).

Виходячи з викладеного, місцевий суд ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Крім того, місцевий суд визнав недоведеними та необґрунтованими позовні вимоги щодо виселення відповідачів, тому ухвалив рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги; рішення у даній частині не оскаржується та не суперечить вимогам діючого законодавства.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Будинкоуправління № 2 Гвардійського КЕЧ району - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді