Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-2933/11 Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.

Суддів Дзярука М.П.

ОСОБА_3

При секретарі: Винник І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в особі філії банку в м. Запоріжжя про визнання недійсним договорів, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнарожний банк» в особі філії банку в м. Запоріжжя про визнання недійсним договорів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.11.2007 року він уклав з відповідачем договір про надання споживчого кредиту № 5815714, відповідно до умов якого йому було надано кошти в розмірі 30 774 доларів США зі сплатою 11,5% річних на строк до 27.11.2014 року.

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором було укладено договір застави транспортного засобу № 5892537 від 27.11.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку передано транспортний засіб: автомобіль NISSAN марки ХTRAIL, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

Протягом року після отримання кредиту він вчасно погашував кредит, проте в кінці 2008 році в державі відбулися суттєві соціально-економічні зміни. На день отримання кредиту курс Нацбанку становив 5,05 грн. за долар США. На теперішній час він складає 7,96 грн. за долар США. Він неодноразово звертався до банку з вимогами оплати кредиту в розмірі 5,05 грн. за один долар США. Проте відповідач з його пропозиціями не погодився та відмовив йому у внесенні змін до умов договору кредиту.

Наявність у кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобовязань між ним та Банком в доларах США суперечить приписам ст.. 99 Конституції України та ст.. 524, 533 ЦК України, так як грошові кошти можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, коли субєкти правовідносин мають право проводити розрахунку між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства , що у даному випадку місця не має.

Оспорюваний кредитний договір відповідно до ст.. 203, 15, 227 ЦК вважає недійсним.

На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсним кредитний договір та договір застави, зобовязати відповідача прийняти від позивача суму у розмірі 114054 переведено в долари США за курсом 5,05 грн. у відповідності до ст. 373 ЦПК України встановити розстрочку виконання рішення суду до повернення відповідачу грошових коштів у сумі 114054 грн. по 1000 грн. щомісяця до повного погашення боргу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір № 5815714, укладений 27 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством « Перший Український Міжнародний банк».

Визнано недійсним договір застави транспортного засобу № 5892537, укладений 27 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк».

Зобовязано Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» прийняти від ОСОБА_4 114978 грн. 40 коп.

Стягнуто з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_4 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн., а також судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. в дохід держави.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" в м. Запоріжжі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції послався на те, що на момент укладення кредитного договору у сторін не було індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена пп. «г» п. 4 ст. 5 п. 4 ст. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і яка б дозволяла Банку використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобовязань за кредитним договором.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2007 року між ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" в м. Запоріжжі та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5815714 про надання кредитних коштів в сумі 30 774,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користуванням кредитом в розмірі 11,50 % річних з кінцевим погашенням заборгованості до 27.11.2014 року. У якості забезпечення умов кредитного договору між сторонами укладений договір застави транспортного засобу № 5892537 від 27.11.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку передано транспортний засіб: автомобіль NISSAN марки ХTRAIL, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

Пунктом 3.3. спірного кредитного договору передбачено, що сплата суми кредиту та процентів за договором здійснюється виключно у валюті кредиту.

Зазначений вище договір підписаний сторонами та скріплений печаткою.

Відповідач виконав свої зобовязання по наданню кредиту позивачу

Надання Банком Позивачу кредиту на суму 30 774 доларів США. підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається НБУ.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст. 49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

02 жовтня 2006 року НБУ видано ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» " банківську ліцензію № 8 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий дозвіл № 8-1 від 02 жовтня 2006 року з додатком до нього на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Тобто, виходячи з положень ст.5 Декрету, генеральні ліцензії видаються НБУ лише певному колу суб'єктів: банкам, фінансовим установам та оператору поштового зв'язку на здійснення ними валютних операцій на постійній основі. Натомість індивідуальні ліцензії можуть видаватися всім суб'єктам (резиденти і нерезиденти) на здійснення лише разової валютної операції, при цьому у Декреті визначено вичерпний перелік таких операцій.

Крім того, необхідність в індивідуальній ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті передбачено підпунктом "в" пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" у випадку, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Законодавство України не встановлює межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час не потребується індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до п.5.3 постанови правління НБУ про порядок видачі банкам банківські ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (затв. постанов Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютної контролю" від 19.02.93 за № 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час видачі кредиту позивачу відповідач діяв на підставі Банківської ліцензії від 02.10.2006 року № 8 та Дозволу на здійснення банківських операцій № 8-1, виданих Національним банком України ВАТ "Державний ощадний банк України" .

Згідно п. 1 додатку до Дозволу, ПАТ «Перший Український міжнародний банк» має право здійснювати операції із залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України .

З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Отже, нормами спеціального законодавства, що регулюють кредитні відносини Позивача та Відповідача передбачена можливість здійснення кредитування у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Окрім цього, підтвердженням правомірності здійснення кредитних операцій у іноземній валюті є п. 10.1 ст. 10 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", яким платник податку - резидент має право включити до складу податкового кредиту частину суми процентів за іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику як у національній, так і в іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. З цієї норми чітко слідує, що законодавець ніяким чином не визначає кредит у іноземній валюті незаконним, таким що суперечить вимогам інших актів законодавства у тому числі ч. 1 ст. 524 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, з цього слідує, що обовязок позичальника у даному випадку не є платежем позикодавцю за виконану роботу, надану послугу чи інше, а лише обовязок повернути те, що позичальник отримав від позикодавця (повернути таку ж кількість грошей або речей, визначених родовими ознаками, такої ж якості, такого ж роду). Таким чином, при поверненні позичальником позикодавцеві предмету боргу (грошей чи інших речей, визначених родовими ознаками) повернуті грошові кошти не виступають, як засіб платежу , а є лише поверненням того, що було отримано. З цього слідує, що отримані Позивачем в кредит кошти в іноземній валюті та їх повернення Позивачем Відповідачу ніяким чином не є засобом платежу (Позивач повертає таку ж суму, такої ж іноземної валюти, що отримав).

Отже, в кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством).

Окрім цього, як зазначалось, одним із спеціальних нормативно правових актів, що регулюють відносини між Позивачем та Відповідачем є Закон України "Про банки і банківську діяльність" у відповідності до якого передбачена можливість здійснення кредитування у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті. Також слід зазначити, що у відповідності до прикінцевих положень даного нормативно-правового акту, а саме п. 2 до приведення законодавства у відповідність з цим законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Вказане свідчить про пріоритет дії норм Закону України "Про банки і банківську діяльність" над іншими нормативно-правовими актами (інструкціями, постановами тощо), що вкотре свідчить про правомірність здійснення операцій кредитування у іноземній валюті.

Таким чином, кредитний договір укладений між ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" в м. Запоріжжі та ОСОБА_5. не суперечить приписам Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, статтею 203 ЦК України .

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку що кредитний договір від 27 листопада 2007 року укладений між ПАТ "Перший Український Міжнародний банк" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" в м. Запоріжжі та ОСОБА_6 є недійсним.

Оскільки кредитний договір є дійсним, то і договір застави який укладений в якості забезпечення договірних вимог є дійсними.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому в силу ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з одночасним ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2011 року по цій справі - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

« Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в особі філії банку в м. Запоріжжя про визнання договорів недійсними».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: