Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22- 4647 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
2011р. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2011р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, Запорізької міської ради, треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції, про скасування рішення постійно діючого третейського суду, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору недійсним та витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про скасування рішення постійно діючого третейського суду, а у жовтні 2008 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, Запорізької міської ради, треті особи: приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договорів недійсними.

Ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2008 року про задоволення заяви ОСОБА_3 та скасування рішення постійно діючого третейського суду від 22.02.2006 року була скасована ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2009 року, справу направлено на новий розгляд, у ході якого ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2009 року справа була направлена за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2010 року справи обєднані в одне провадження.

У лютому 2010 року ОСОБА_3 вточнив позовні вимоги і у позові зазначав, що його бабусі ОСОБА_9, яка померла 22.04.2006 року, на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого виконавчим комітетом Комунарської райради 26.07.1993 року № 1596.

За життя ОСОБА_9 оформила заповіт на вказану квартиру на імя свого сина батька позивача ОСОБА_10, який проживав у зазначеній квартирі разом із матірю, отже після її смерті прийняв спадщину.

Крім того, 26.07.2006 року ОСОБА_10 подав до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а 01.02.2007 року отрима витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини.

07.02.2007 року батько позивача ОСОБА_10 помер.

Після смерті батька відкрилася спадщина на вказану квартиру і 27.03.2007 року позивач, як спадкоємець першої черги, подав до Шостої Запорізької нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, ще до оформлення права власності в порядку спадкування залишився проживати у квартирі, інші особи не вселялися.

07.11.2007 році, прийшовши до квартири, від представника «Укрпромбанка» дізнався, що квартира, в якій він мешкає, належить банку, так як особа, що взяла кредит, не виконала умови договору іпотеки, і тому квартира буде продана для погашення заборгованості перед банком. В той же день він звернувся до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про те, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи його спадковим майном.

Постанова Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 26.11.2007 року про відмову у порушенні кримінальної справи за його заявою була скасована і за фактом шахрайства порушена кримінальна справа, провадження по якій на теперішній час зупинено.

Звернувшись до нотаріальної контори за оформленням свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову, оскільки за даними реєстру прав власності на нерухоме майно власником квартири була зазначена інша особа, а не ОСОБА_9

За вказаних обставин йому стало відомо про наявність рішення постійно діючого третейського суду при Українській Товарній Біржі «Українська Товарна Біржа» від 22.02.2006 року по справі № 0046/02/05, яким право власності на квартиру АДРЕСА_2 було визнано за ОСОБА_4 у звязку з визнанням дійсним договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2006 року між ОСОБА_9І та ОСОБА_4

Право власності на квартиру на підставі вказаного рішення третейського суду ОСОБА_4 зареєстрував 14.06.2007 року і згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2007 року продав квартиру ОСОБА_5, яка, в свою чергу, на підставі договору від 13.07.2007 року продала її ОСОБА_6 Останній, на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2007 року, продав вказану квартиру ОСОБА_2, який зареєстрував право власності на квартиру 09.01.2008 року. ОСОБА_3 вважає вказане рішення третейського суду необгрунтованим та незаконним і просить суд його скасувати, оскільки воно прийнято у спорі, що не підвідомчій третейському суду.

Посилаючись на те, що рішення третейського суду є незаконним, а укладені щодо квартири договори - фіктивними, так як вони укладалися без наміру створення правових наслідків, про що свідчать строки володіння нерухомим майном, просив скасувати рішення постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі від 22.06.2006 року по справі № 0046/02/06, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,посвідчений нотаріально 10.07.2007 року за реєстровим № 963, визнати за ним право власності на спірну квартиру в порядку спадкування, та витребувати її у ОСОБА_2

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2011 року позов задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Українській товарній біржі від 22.02.2006 року про справі 0046/02/06 про визнання дійсним договору та визнання права власності ОСОБА_4 на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 6уд.31, кв. 52.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 10.07.2007 року, реєстровий № 963.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10.

Витребувано квартиру АДРЕСА_3 у ОСОБА_2 ОСОБА_12ікторовича та повернуто її ОСОБА_3.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати його добросовісним набувачем і у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згдно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивач є спадкоємцем, який прийняв спадщину у виді нерухомого майна квартири АДРЕСА_2, яка на праві власності належала його бабусі ОСОБА_9, однак вибула з володіння власника не з його волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 1596 від 26.07.1993 року належала квартира АДРЕСА_4 у ОСОБА_13 (т.2 а.с.14).

22 квітня 2006 року ОСОБА_9 померла (т.1 а.с.15). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_5. ОСОБА_9І за життя оформила заповіт на вказану квартиру на ім'я свого сина ОСОБА_10 (т.2 а.с.2).

ОСОБА_10 звернувся до Шостої державної нотаріальної контори м.Запоріжжя з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_9 та фактично прийняв спадщину, що підтверджується спадковою справою (т.2 а.с. 36-40).

01.02.2007 року ОСОБА_10 отримав витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини (т.1 а.с.20).

07.02.2007 року ОСОБА_10 помер, свідоцтво про право власності на квартиру не оформив(т.2,а.с.13).

Після смерті ОСОБА_10 право власності на вказану квартиру 14.06.2007 року було зареєстроване у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі від 22.02.2006 року(справа № 0046/02/06), згідно якого було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 13.01.2006 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 та за останнім визнано право власності на спірну квартиру(т.2,а.с.119, 120).

За даними Постійно діючого третейського суду при Українській товарній біржі, матеріали справи № 0046/02/06 до третейського суду взагалі не здавалися(т.1,а.с.35), отже як третейська угода, так і сам договір виявлені не були, виконавчий документ компетентним судом не видавався.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про третейські суди в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення третейського суду, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори( ст.11 ЦК України).

Статтями 203, 208, 209, 210, 657 ЦК України передбачено, що правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, а також у випадках, встановлених законом, вони підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є такими, що відповідають вимогам закону, у разі дотримання цих вимог. Договір купівлі-продажу нерухомого майна вважається таким, що відповідає вимогам закону, якщо він укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та проведена його державна реєстрація.

Скасовуючи за вказаних обставин рішення постійно діючого третейського суду від 22.02.2006 року(справа № 0046/02/06), згідно якого було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 13.01.2006 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, та за останнім визнано право власності на спірну квартиру, суд прийшов до правильного висновку, що оскільки зазначений договір купівлі-продажу квартири від 13.01.2006 року нотаріально не посвідчувався і його державна реєстрація не проводилася, він не являвся вчиненим( є нікчемним), не створив прав та обовязків його сторін, цивільні правовідносини між ними не виникли, а тому підстави для вирішення спору третейським судом були відсутніми.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом п.7 ст. 6 Закону України „Про третейські суди у редакції, що діяла до 31.03.2009 року, безпідставні, враховуючи положення ст. 27 Закону України „Про третейські суди , вимоги ст. 220 ЦК України та підстави набуття права власності на нерухоме майно, як це передбачено ст.ст. 182, 210 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Отже судом достовірно встановлено, що права на відчуження спірної квартири за договором від 10.07.2007 року ОСОБА_4 не мав, всього впродовж п'яти місяців квартира відчужувалась тричі і останнім набувачем її став ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 10.12.2007 року.

Між тим, встановивши нікчемність угоди від 13.01.2006 року, суд також задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2007 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та одночасно про витребування зазначеної квартири від добросовісного набувача ОСОБА_2, який придбав її за договором купівлі-продажу від 10.12.2007 року, укладеному з ОСОБА_6, не врахувавши в повній мірі розяснення п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, згідно якого норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного право чину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних право чинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного право чину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України.

За вказаних обставин рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14 10.07. 2007 року, реєстровий № 963, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Щодо висновку суду про те, що позивач ОСОБА_3, як спадкоємець після смерті бабусі та батька, має право витребувати спірну квартиру, придбану в особи, яка не мала її відчужувати, про що набувач ОСОБА_2 не знав і не міг знати (добросовісний набувач) незалежно від кількості правочинів, вчинених щодо відчуження цієї квартири після нікчемного договору від 13.01.2006 року, то вказаний висновок відповідає обставинам справи і вимогам матеріального права, враховуючи, що ст. 388 ЦК України передбачає можливість витребування майна власником від добросовісного набувача за відплатним договором у випадку придбання його в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, якщо майно вибуло з володіння власника шляхом викрадення, загублення або іншим шляхом поза його волею.

Висновок суду про те, що спірна квартира була відчужена незаконним шляхом, поза волею її власників, а отже з порушенням прав позивача, як спадкоємця, є обґрунтованим, враховуючи наведені судом підстави скасування рішення третейського суду від 22.02.2006 року та надану постійно діючим третейським судом інформацію щодо підстав відсутності у суді матеріалів по даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказані обставини мають бути встановлені лише вироком суду у кримінальній справі, а тому висновок суду не ґрунтується на доказах- безпідставні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлої ОСОБА_9 Оскільки остання була зазначена стороною нікчемної угоди з ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири від 13.01.2006 року, що була визнана дійсною рішенням постійно діючого третейського суду від 22.02.2006 року, то право вимоги ОСОБА_3 щодо скасування зазначеного рішення третейського суду обумовлюється правом процесуального правонаступництва, як спадкоємця прав померлої сторони цього договору, у тому числі права на спірну квартиру.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно визнав ОСОБА_3 належним позивачем за вимогами до ОСОБА_2, не є переконливими.

Підстав вважати, що у даному випадку суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють саме речово-правові відносини між вказаними сторонами, немає.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2011 року по цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ГанноюСтаніславівною, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14 10.07. 2007 року, реєстровий № 963, - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог - відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: