Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-504/11
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Гузь А.В.

за участю прокурора Семішкура В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 прокурора Київського гарнізону в інтересах будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства Оборони України до ОСОБА_2 про виселення із займаного приміщення, та зустрічного про визнання права користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 прокурор звернувся до суду в інтересах будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району міністерства Оборони України з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення із займаного приміщення, посилаючись на те, що відповідачу згідно договору № 233 від 15 грудня 2009 року піднайму житлового приміщення була надана двокімнатна квартира № 21, жилою площею 44,92 кв.м., яка розташована у будинку № 29 по вулиці Гагарінській у військовому містечку Макарів - 1 для тимчасового проживання.

На даний час відповідач у спірній квартирі мешкає безпідставно, оскільки, відповідно до п. 1.2 договору термін дії договору сплив 2 червня 2010 року.

Пунктом 2.2.9 договору передбачено, що по закінченню строку дії договору піднаймач повинен звільнити піднаймане приміщення та здати його наймодавцеві у встановленому порядку.

На адресу відповідача неодноразово надсилались попередження про закінчення дії договору та необхідність звільнити займане приміщення. Незважаючи на це, відповідач продовжує залишатись в спірній квартирі.

Про те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою підтверджують наступні офіційні документи: акт обстеження від 18.08.2010, довідка про заборгованість, копія договору № 233 від 15.12.2009, попередження №146 від 09.04.2010, №257 від 06.08.2010. "

Тому просив висилити відповідача з квартири № 21, за адресою: Київська обл., м. Макарів - 1, вул. Гагарінська, 29 без надання Іншого житлового приміщення;

В судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали.

Відповідач позов не визнав, та заявив зустрічний позов, посилаючись на те що він є військовослужбовець, майор Збройних сил України, проходить військову службу в Головному центрі спеціального контролю Національного космічного агентства України з 24.07.1997 року, проживає в військовому містечку Макарів-1 за адресою АДРЕСА_1 більше ніж 10 років, а саме з січня 2000 року. Перший усний договір найму житлового приміщення між ним та піднаймодавцем ОСОБА_3 був укладений ще в січні 2000 року. Офіційні договори почав заключати з 02.01.2001 року, через кожні 6 місяців. Крім цього він проживає в даній двокімнатній квартирі разом з дружиною та двома доньками віком 16 та 4 роки.

За весь час проживання в вищевказаній квартирі він виконував умови договорів найму житлового приміщення та зробив капітальний ремонт усіх приміщень.

По закінченню строку дії останнього договору піднайму житлового приміщення від 15.12.2009 року, а саме 02.06.2010 року він звернувся до позивача про продовження терміну дії вказаного договору чи укладання нового договору піднайму житлового приміщення на що отримав відмову, яка полягала в тому, що договір не буде заключний в зв'язку з необхідністю заселенням саме в цю квартиру іншої сім'ї., після цого він неодноразово звертався до позивача про укладання договору на що отримував неодноразово відмови з тими ж посиланнями.

Також звертався до Будинкоуправління № 9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України про надання йому розміру суми необхідної для сплати за комунальні послуги. так як були якісь зміни в сумах оплати та реквізитах, але отримував відмову.

17.10.2010 року та 18.11.2010 року ним сплачені кошти за квартплату в сумі 202,29 грн. за червень 2010 року, та в сумі 380,91 грн. за липень-серпень 2010 року.

Тому просив зобов'язати позивача надати йому право користуватися житловими приміщеннями за адресою Макарів-1, АДРЕСА_2 на час проходження ним військової служби.

Прокурор та представник позивача позов не визнали.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, в позовах відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідачу згідно договору № 233 від 15 грудня 2009 року піднайму житлового приміщення була надана двокімнатна квартира № 21, жилою площею 44,92 кв.м., яка розташована у будинку № 29 по вулиці Гагарінській у військовому містечку Макарів - 1 для тимчасового проживання.

Відповідно до п. 1.2 Договору термін дії договору сплив 2 червня 2010 року.

Те, що відповідач проживає до даного часу в спірній квартирі, в судовому засіданні не оспорювалося.

Проте, не доведено, що відповідач втратив право користування спірною квартирою.

Як на єдиний доказ позовних вимог прокурор , та представник позивача посилаються на акт обстеження від 18.08.2010, згідно якому термін дії договору сторін закінчився 02.06.10 року, також довідку про заборгованість, яка свідчить про заборгованість відповідача по квартплаті та комунальні послуги, копію договору № 233 від 15.12.2009,про надання відповідачу спірного житла строком на 02.06.10 року, також попередження №146 від 09.04.2010, №257 від 06.08.2010. "яким відповідач повідомлявся про закінчення строку цього договору.

Згідно ст. 109 ЖК громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Відповідно до ст.. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менш як на десять років.

За правилами ст. З ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, а також твердження прокурора, представника позивача, прокурором не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання відповідача втративши право користування житлом та виселення його

Прокурором не вказано, та не доведено в судовому засіданні підстав позову, а саме - які саме права позивача були порушені в зв'язку з зайняттям відповідачем спірної квартири. Тобто документи подані позивачем не можно вважати переконливим доказом , якій свідчив би про порушення прав позивача відповідачем.

Посилання прокурора та представника позивача на порушення закону щодо використання за призначенням житлових приміщень, які відносяться до житлового фонду Міністерства оборони України, також не дає підстави для задоволення вимог його.

Як пояснив відповідач , усний договір найму житлового приміщення між ним та ОСОБА_3 був укладений ще в січні 2000 року. Офіційні договори почав заключати з 02.01.2001 року, через кожні 6 місяців, що підтверджується договорами найму та піднайму жилого приміщення, наданими відповідачем, з яких вбачається що договір укладений між трьома особами, що проти ричить договорам піднайму, наданим прокурором, де вказано тільки дві особи.

Суд критично ставиться до договорів піднайму житлового приміщення, оскільки як пояснив прокурор та представник позивача наймодавцем є позивач, тоді як укладається договір піднайму житлового приміщення, де відповідач є піднаймачем а позивач наймодавець, за якого взагалі в договорі не згадується. Більше того, як вказано в договорі піднайму № 233 від 15.12.2009 року п.п. 2.2.9. по закінченню строку піднайму житлове приміщення звільнити та здати піднаймачеві, тобто відповідачу ОСОБА_2

Також згідно цього договору п.п. 3.1.2. право вимагати виселення відповідача надано піднаймодавцю, а не наймодавцю, яким є позивач, якщо піднаймач систематично псують чи руйнують приміщення , використовують його не за призначенням , або створюють неможливі умови для спільного проживання з ними інших мешканців будинку..

Тому вимоги прокурора та позивача суд знаходить необґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Також доводи відповідача про законність користування спірним житлом не ґрунтуються на Законі.

Так дійсно статтею 125. ЖК України встановлено ряд категорій осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, а саме:

- сім'ї військовослужбовців,

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років,

Але відповідачем не доведено з яких саме підстав ним заявлено вимоги до позивача , чому саме позивач повинен забезпечити його сім»ю житлом, з яких підстав він набув право користування житлом..

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурор та представник позивача не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог, не надали докази в обґрунтування своїх вимог не спростували тих обставин на які посилався відповідач в обґрунтування своїх вимог, також відповідач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював прокурору, представнику позивача , відповідачу їх права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог сторін, оскільки вони не відповідають вимогам ст..ст. 57, 59 ЦПК України.

Керуючись ст.. ст.. 9, 108, 124, 125 ЖК України, ст.. ст.. 10, 11, 209, 214-215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 прокурору Київського гарнізону в інтересах будинокуправління №9 Макаріської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства квартирно-експлуатаційної частини району Міністрества оборони України до ОСОБА_2 про виселення із АДРЕСА_3 відмовити.

В позові ОСОБА_2 про визнання права користування АДРЕСА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: