Броварський міськрайонний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2011 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Василишина В.О.,

при секретарях: Топорковій М.О., Лобко А.С., Богдан Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представників: ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області як орган опіки та піклування, про поділ спільного сумісного майна подружжя й визначення місця проживання малолітньої дитини, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, поділ спільного сумісного майна подружжя із урахуванням інтересів малолітньої дитини, а також про визнання рухомого майна, яке набуте за час шлюбу, особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, просила із предметів домашньої обстановки й побуту виділити їй шафу-купе, диван, тумбу під телевізор, телевізор «Самсунг», вбудовану духовку та газову поверхню, кухонні меблі, пилосос, а також стягнути із ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй частку в автомобілі марки «Wolkswagen LT 35» (2002 року випуску).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що із 16 вересня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 За час шлюбу ними було набуте майно, а саме: - автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1; - автомобіль марки «Mercedes-Benz 316», реєстраційний номер НОМЕР_2; - автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_4; - квартира АДРЕСА_2, - шафа-купе, - кухонні меблі, - спальний гарнітур, - диван, - тумба під телевізор, - письмовий стіл, - кімнатний меблевий гарнітур, - холодильник, - три телевізори різних моделей, - мікрохвильова піч, - вбудована духовка та - газова поверхня, - музичний центр, - пральна машина, - комплект для ванної кімнати, - принтер, - пилосос, - ноутбук. Всього предметів домашньої обстановки та побуту придбано на загальну суму 74 000 грн. 00 коп. Просить здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя й визнати за нею право власності на зазначене вище рухоме та нерухоме майно (а.с.4-8).

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, поділ спільного сумісного майна подружжя із урахуванням інтересів малолітньої дитини, а також визнання рухомого майна у виді транспортних засобів, які набуті за час шлюбу, особистою приватною власністю (а.с.111).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Матірю дитини є ОСОБА_1 Шлюб між ним та ОСОБА_1 у лютому 2011 року розірвано. Ще до розлучення, а саме з листопада 2010 року малолітня ОСОБА_7 за взаємною його та її згодою почала проживати із ним окремо від матері. ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями. Дитина повністю перебуває на його утриманні, її вихованням та матеріальним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком займається виключно він. Участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_7 не бере. Малолітня дитина не бажає спілкуватися із матірю ОСОБА_1 Просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 із ним.

Крім того, просить здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя, із урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, у виді квартири 64 по вулиці Грушевського Михайла, збільшивши частку й визнавши за ним право власності на 2/3 частини цього нерухомого майна. Також ОСОБА_3 просить визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки «Mercedes-Benz 316», реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_4, оскільки ці транспортні засоби придбавалися за кошти його батьків й передані особисто йому для здійснення підприємницької діяльності з метою одержання прибутку як для нього так і для його батьків.

У квітні 2011 року ОСОБА_1 доповнила заявлені позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя ще й позовними вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 із нею.

В обґрунтування позову про визначення місця проживання дитини ОСОБА_1 зазначила, що дитина без її дозволу була вивезена із спільного з ОСОБА_3 помешкання й вона позбавлена можливості із нею спілкуватися. На дитину чиниться психологічний тиск, у звязку із чим остання взагалі не бажає спілкуватися із матірю й уникає з нею зустрічей. Оскільки вона займалася її доглядом й вихованням з дня народження, то вважає, що дитина повинна проживати із нею (а.с.127-129).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали й просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_8 й ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 не визнали й просили у його задоволенні відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

У судовому засіданні представник третьої особи виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 не підтримав, а зустрічний позов ОСОБА_3 просив задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебували у зареєстрованому шлюбі із 16 вересня 2000 року 25 по лютого 2011 року (а.с. 11, 231). Шлюб розірвано на підставі судового рішення від 25 лютого 2011 року із ініціативи ОСОБА_3 (а.с.65).

Від шлюбу в ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.124).

Судом встановлено й всіма учасниками судового розгляду справи визнано, що малолітня ОСОБА_7 проживає із батьком ОСОБА_3 окремо від матері ОСОБА_1 із листопада 2010 року.

За час шлюбу ОСОБА_3 й ОСОБА_1 придбана квартира 64 (загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.) у будинку 13-А по вулиці Грушевського Михайла у місті Броварах Київської області. Речові права на це нерухоме майно оформлені на ОСОБА_3 (а.с. 15, 16).

Крім того, судом встановлено, що в період шлюбу на ОСОБА_3 були оформлені речові права на: - автомобіль марки «Lexus RX 300» (2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5) реєстраційний номер НОМЕР_1; - автомобіль марки «Mercedes-Benz 316» (2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_6) реєстраційний номер НОМЕР_2; - автомобіль марки «Wolkswagen LT 35» (2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_7) реєстраційний номер НОМЕР_3; - автомобіль марки «Wolkswagen LT 35» (2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_8) реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 19, 20).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що в період шлюбу із ОСОБА_3 ними також придбано: шафа-купе, кухонні меблі, спільний гарнітур, диван, тумба під телевізор письмовий стіл, кімнатний меблевий гарнітур, холодильник, три телевізори різних моделей, мікрохвильова піч, вбудована духовка та газова поверхня, музичний центр, пральна машинка, комплект для ванної кімнати, принтер, пилосос, ноутбук. Всього придбано предметів домашньої обстановки та побуту на загальну суму 74 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначив, що приблизно вказані предмети домашньої обстановки та побуту дійсно придбавалися в період шлюбу, однак він категорично не погоджується із визначеною у позові вартістю кожного із видів цього майна, а також із вказаною в позові вартістю квартири й транспортних засобів. Крім того, половина цього майна вже забрана із спільної квартири позивачем ОСОБА_1 із її родичами.

Також у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що все рухоме та нерухоме майно, яке було набуте нею із ОСОБА_3 є їхньою спільною сумісною власністю, оскільки придбавалося в період зареєстрованого шлюбу не залежно від того, хто із подружжя в цей час не працював.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вказав, що предмети домашньої обстановки та побуту, а також спірна квартира дійсно придбані в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, однак транспортні засоби є його особистою приватною власністю, оскільки вони були придбані за кошти його батьків виключно для нього з метою організації підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем й надає послуги по пасажирським перевезенням, діяльність автомобільного регулярного транспорту, має ліцензію по надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами (а.с. 50, 56).

Автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «Mercedes-Benz 316», реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3, автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_4 знаходяться в оренді (а.с. 56-60).

У судовому засіданні зі сторони позивача ОСОБА_1 були допитані свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_9 (батько позивача) дав покази про те, що напередодні весілля його доньки із ОСОБА_3 спільно із батьками нареченого було вирішено придбати їм житло у місті Києві, що й було зроблено. Потім вони переїхали у місто Бровари Київської області, продавши квартиру у місті Києві й придбавши спірну квартиру в місті Броварах. Після народження онуки його донька ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці. Під час проведення ремонтних робіт у спірній квартирі донька з чоловіком та онукою проживали в його будинку. Після переїзду в місто Бровари кожні вихідні дні донька, чоловік та онука приїздили до них. На протязі всього подружнього життя їхньої доньки ОСОБА_1 він разом із дружиною постійно допомагали її сімї матеріально. В ті періоди часу, коли донька не працювала, а це біля трьох років підряд, а потім іще деякий час, його дружина віддавала останній всю свою заробітну плату. Після того, як постало питання про розлучення доньки із ОСОБА_3, то вони спочатку намагалися вирішити усі питання, що повязані із розлученням та поділом спільного майна подружжя мирним шляхом. Спільно домовилися про придбання ОСОБА_3 однокімнатної квартири для ОСОБА_1 При цьому домовилися про складення письмової відмови на частку в праві власності на транспортні засоби. Однак у подальшому домовитися не вдалося по всім істотним моментам вирішення спору. Після сварки її доньки із чоловіком, останній вигнав її на подвіря й, забравши із собою онуку, виїхав у невідомому напрямку. Грошові кошти на придбання конкретних транспортних засобів він не давав. Весь час допомагав він із дружиною доньці із чоловіком грошовими коштами. Його донька не зловживає алкогольними напоями. Поведінка доньки по відношенню до онуки була завжди виключно позитивною. Після сварки доньки із чоловіком він вивіз із їхнього помешкання шкаф та холодильник. Він ніколи не погрожував фізичною розправою із чоловіком доньки, а в той момент, коли його доньку було вигнано із спірної квартири, то можливо щось через хвилювання й сказав. Особисто йому не відомо звідки його донька та її чоловік одержали грошові кошти на придбання майна на значну суму.

Свідок ОСОБА_10 (мати позивача) дала покази про те, що вона працює оператором на залізниці. Напередодні весілля за взаємною згодою із батьками нареченого їм була придбана квартира у місті Києві. Спільними зусиллями проведені в цій квартирі ремонтні роботи. У цій квартирі вони прожили біля трьох років. Потім квартира у місті Києві була продана й придбана квартира у місті Броварах Київської області. До того, її донька навчалася у вищому навчальному закладі. Після народження онуки біля одного року донька та чоловік проживали у неї вдома. Донька після декретної відпустки деякий час працювала приватним підприємцем. Після того, як онука пішла до школи, то було вирішено щоб донька займалася вихованням дитини й не влаштовувалася на роботу. Свою заробітну плату, яка становить біля 2 500 грн. 00 коп. на місяць, вона віддавала доньці. Жила донька із чоловіком нормальним шлюбним життям, однак із 20 листопада 2010 року все змінилося і їй стало відомо про можливе їхнє розлучення. Мирним шляхом намагалися вирішити питання, що повязані із розлученням та поділом сумісного майна подружжя, однак спільної мови з цих питань не було досягнуто, й донька під погрозами склала заяву про відмову від набутих транспортних засобів. ОСОБА_12 самовільно забрав онуку й виїхав з нею на проживання в невідомому напрямку. Онука не бажає спілкуватися із нею та дідом, уникає зустрічей. Грошові кошти на придбання транспортних засобів вона не давала. Звідки були взяті грошові кошти на придбання транспортних засобів їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 (тітка позивача ОСОБА_1В.) дала покази про те, що ОСОБА_1 й ОСОБА_3 жили нормальним подружнім життям. До виконання батьківських обовязків обоє ставилися гідно. Більше увагу дитині приділяла мати ОСОБА_1 Батько ОСОБА_3 заробляв на життя родини. Ремонтні роботи у квартирах як у місті Києві, так і в Броварах робити спільно. Вона ніколи не бачила ОСОБА_1 у нетверезому стані. З обох сторін батьки допомагали дітям. Батьки ОСОБА_1 приділяли значну частину часу спілкуванню із онукою та її вихованню. Їй не відомо хто саме та за чиї грошові кошти придбавав транспортні засоби. Перед розлученням поведінка дитини кардинально змінилася, вона відмовилася від спілкування із матірю, дідом та бабою.

У судовому засіданні зі сторони відповідача ОСОБА_3 були допитані свідки: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Свідок ОСОБА_13 (батько відповідача) дав покази про те, що його син із невісткою жили дружньо. Спільно із батьками невістки була придбана для сина із сімєю квартира у місті Києві. Ремонт робили спільно. Квартира у місті Києві була продана за 25 500 доларів США. У Броварах придбана квартира за 29 500 доларів США. На придбання квартири він із дружиною взяли у борг в ОСОБА_19 5 000 доларів США. У нього були транспортні засоби один іноземного, а інший вітчизняного виробництва, які були продані й одержані грошові кошти витрачені на ремонт у квартирі сина. Батьки дружини сина не давала грошей на ремонт у спірній квартирі. Останні два роки перед розлученням дружина сина ОСОБА_1 вживала алкогольні напої й були випадки коли їй допомагали вийти із за столу й сісти у машину. Він особисто доглядав за своїми родичами й після їх смерті одержав у спадщину будинок. На той час його син ОСОБА_3 працював у податковій службі. Коли вирішили оформити сину власну справу задля одержання прибутку на всю родину, включаючи його та бабу, то придбали перший транспортний засіб, яким був автомобіль марки «Wolkswagen LT 35». На придбання цього автомобіля він із дружиною взяли у борг в ОСОБА_19 15 000 доларів США. Потім іще придбавали транспортні засоби. Частину одержуваних доходів син приносив батькам. Прибуток справа сина приносила десь біля однієї чи однієї із половиною тисячі доларів США. Батьки дружини сина грошей на придбання транспортних засобів не давали. В період вирішення питань щодо розлучення сина йшла мова про придбання останнім для ОСОБА_1 однокімнатної квартири, однак вона зажадала дорогу квартиру із ремонтом, а тому в добровільному порядку ці питання не були вирішені.

Йому відомо, що під час сварки восени 2010 року ОСОБА_3 виставив у коридор із спільної квартири свою дружину ОСОБА_1, яка перебувала у стані сильного алкогольного спяніння. Батько ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою із ОСОБА_3 Син після сварки із онукою приїхав до нього з дружиною у квартиру у місті Києві й деякий час там проживав. Невістка ОСОБА_1 неодноразово вживала алкогольні напої, проходила лікування від алкогольної залежності. Одержану спадщину у вигляді будинку із земельною ділянкою продано було десь за 185 000 доларів США. Після автомобіля «Wolkswagen LT 35» для власної справи сина було придбано ще три транспортні засоби. Меблі у спірній квартирі придбані за грошові кошти, які ним бралися у борг в ОСОБА_19 Лише холодильник та шкаф придбано батьками невістки. У спірній квартирі на даний час ніхто не проживає. Син зараз знімає у приватному порядку квартиру в місті Броварах, де є всі зручності для розвитку та виховання онуки. Виключно син займається вихованням онуки.

Свідок ОСОБА_15 (сестра матері відповідача ОСОБА_3Г.) дала покази про те, що їй відомо про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв. Транспортні засоби придбані ОСОБА_3 його батьками. Спадщину продали десь за 170 000 чи 175 000 доларів США. Їй відомо зі слів малолітньої ОСОБА_7 про погрози батька ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 Також їй відомо про лікування ОСОБА_1 від алкогольної залежності.

Свідок ОСОБА_19 дала покази про те, що вона є сусідкою батьків відповідача ОСОБА_3, з якими перебуває у товариських відносинах. Нею на їхнє прохання неодноразово надавалися останнім грошові кошти у борг, в тому числі на придбання автомобіля та квартири. На придбання квартири у 2003 році вона надавала в борг батькам ОСОБА_3 5 000 доларів США. Ці кошти їй повернуті. У 2007 році нею надавалося у борг 15 000 доларів США для придбання автомобіля. При наданні грошових коштів у позику письмові документи не складалися, оскільки між нею та батьками ОСОБА_3 товариські відносини, вони є сусідами й на протязі тривалого часу знають один одного.

Свідок ОСОБА_14 (мати відповідача ОСОБА_3Г.) дала покази про те, що її невістка ОСОБА_1 вживала алкогольні напої, по декілька днів не бувала вдома, у помешканні не було порядку. Зі слів малолітньої дитини ОСОБА_7 знає, що позивач ОСОБА_1 застосовувала до неї фізичну силу й завдавала значних побоїв. За весь час подружнього життя ОСОБА_1 майже не працювала. Вона намагалася оформити справу невістці й витратила на це 10 000 доларів США, однак через небажання останньої ці грошові кошти були даремно витрачені на придбання товару й прибутку не принесли. Усі транспортні засоби, які належить ОСОБА_3 придбані нею для створення сину власної справи з метою одержання прибутку. Частина грошових коштів на придбання транспортних засобів бралася у борг в ОСОБА_19, а частина грошових коштів була сплачена із грошей одержаних від продажу нерухомості, яка продана була за 185 000 доларів США. Знає про подружню невірність невістки. Також вона знає про вживання останньою алкогольних напоїв. Будинок продано у 2007 році. Перший транспортний засіб придбано за 35 000 доларів США, другий транспортний засіб придбано через один рік за 28 000 доларів США, третій транспортний засіб придбано за 35 000 доларів США, а четвертий транспортний засіб за 28 000 доларів США. За цим автомобілем вона їздила у місто ОСОБА_19 із сином, чоловіком та сватом. До придбання цих автомобілів у неї з чоловіком було два транспортних засоби, однин іноземного виробництва, а інший вітчизняного. Ці автомобілі були продані за 19 000 доларів США, які доклали до коштів на оформлення підприємницької діяльності.

У судовому засіданні свідок зі сторони позивача ОСОБА_1- ОСОБА_9 визнав те, що за автомобілем «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, він їздив із свідком ОСОБА_14, відповідачем ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 дав покази про те, що малолітня дитина ОСОБА_7 проживає разом із батьком ОСОБА_21 У помешканні є всі умови для проживання. Вихованням дитини та її доглядом займається тільки відповідач ОСОБА_3 Він особисто у 2008 чи 2009 роках був присутнім при придбанні одного транспортного засобу, за який розраховувався батько ОСОБА_3 Всі автомобілі придбані за кошти батьків ОСОБА_3 Про вживання алкоголю ОСОБА_1 йому відомо, але це мало місце разом із іншими товаришами на святах.

Свідок ОСОБА_20 дала покази про те, що вона працювала разом із мітірю ОСОБА_3 й знає про те, що вона придбавала автомобілі для сина й для цього навіть брала у борг грошові кошти. Також на придбання автомобілів були витрачені гроші за продаж нерухомості.

Свідок ОСОБА_17 дав покази про те, що малолітня дитина ОСОБА_7 проживає із батьком ОСОБА_22 Її вихованням займається батько. У помешканні є всі умови для нормального проживання та розвитку дитини. Сімя жила наче не погано, однак з кінця 2010 року все змінилося. Він був присутнім при купівлі всіх транспортних засобів, окрім автомобіля «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1. Автомобілі придбавалися в різних містах України й за них розраховувалися батьки відповідача ОСОБА_3, зокрема його матір.

Свідок ОСОБА_18 дав покази про те, що у ОСОБА_3 з самого початку його підприємницької діяльності було скрутне матеріальне становище. Зі слів ОСОБА_3 знає, що транспортні засоби придбані його батьками на розвиток його справи. На сьогоднішній день малолітня ОСОБА_7 проживає із ОСОБА_3

Допитана у судовому засіданні у якості свідка малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дала покази про те, що їй подобається проживати із батьком ОСОБА_3, який про неї турбується й займається її вихованням. Спілкуватися із матірю вона не бажає. Був випадок завдання їй сильних побоїв матірю, остання вимагала від батька грошових коштів в сумі 500 доларів США за надання дозволу виїхати на відпочинок за кордон. Під час відпочинку в Криму мати її залишала одну, а сама з іншими чоловіками ходила на дискотеки.

Проаналізувавши покази свідків у цій справі суд приходить до висновку, що у судовому засіданні достовірно не встановлено обставини щодо зловживання позивачем ОСОБА_1 алкогольними напоями та її лікування від алкогольної залежності.

Відповідно до статей 160, 161 Сімейного кодексу України місце (далі СК України) проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають значення.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 22 березня 2011 року № 2-15/850 (а.с.217) орган опіки та піклування надав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_3 за місцем його проживання.

Дослідивши у судовому засіданні зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обоє із батьків малолітньої ОСОБА_7 належним чином ставилися до виконання батьківських обовязків по догляду за дитиною та її вихованням, однак із врахуванням особистого бажання дитини проживати із батьком, який також вимагає, щоб донька проживала із ним, суд вважає за необхідне визначити місце проживання цієї дитини із батьком ОСОБА_3 При цьому суд також бере до уваги те, що дитина взагалі не бажає бачити та спілкуватися із матірю, остання за час окремого проживання від доньки з листопада 2010 року не вчинила жодних дієвих заходів щодо зміни ставлення дитини до неї. Вихованням, доглядом, матеріальним утриманням дитини із листопада 2010 року займається виключно батько ОСОБА_7 Він може створити дитині належні умови для виховання та розвитку дитини, має самостійний дохід, про факти зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами чи про його аморальну поведінку жоден із учасників судового розгляду цієї справи суду не повідомив й про можливу наявність їх у житті ОСОБА_3 не вказав.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не брав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_3 й ОСОБА_1 придбана квартира 64 (загальною площею 66,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.) у будинку 13-А по вулиці Грушевського Михайла у місті Броварах Київської області (а.с. 15, 16).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд вважає за необхідне при визначенні часток в спільному сумісному майні подружжя відступити від засади рівності часток подружжя й збільшити частку відповідача ОСОБА_3 із врахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, й визначити його частку в квартирі АДРЕСА_2 у розмірі - 2/3 частини цього нерухомого майна, оскільки дитина проживає із батьком.

Частка ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 визначається судом у розмірі 1/3 частини цього нерухомого майна.

У задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частину спірного нерухомого майна слід відмовити у звязку із тим, що спірна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Чинне цивільне та сімейне законодавство України не передбачає необхідність повторного визнання права власності на нерухоме майно, в якому визначаються частки співвласників.

Що стосується позову ОСОБА_1 про поділ предметів домашньої обстановки та вжитку, то вирішуючи їх суд виходить із наступного.

Судом в порядку статей 10, 11 ЦПК України учасникам судового процесу розяснено їхні права й обовязки, наслідки вчинення й не вчинення процесуальних дій, й зокрема щодо проведення по справі судової товарознавчої експертизи та інших видів експертиз для визначення вартості предметів домашньої обстановки та вжитку, спірної квартири та транспортних засобів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, відповідних клопотань з наведених питань перед судом не заявили й більш того від проведення будь-яких видів експертиз відмовилися.

Суд за змістом статей 145-147 ЦПК України позбавлений можливості із власної ініціативи призначати експертизи в тій чи іншій цивільній справі.

Суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про поділ предметів домашньої обстановки та побуту, оскільки у судовому засіданні не була доведена вартість цих предметів. Із визначеною ОСОБА_1 вартістю кожного із предметів домашньої обстановки та побуту відповідач ОСОБА_3 категорично не погодився. Як не погодився він із визначенням вартості спірних квартири та транспортних засобів.

Позивачем ОСОБА_1 взагалі не було надано суду жодних доказів в обґрунтування визначеної вартості предметів домашньої обстановки та побуту.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У судовому засіданні встановлено, що на протязі сімейного життя подружжя до зайняття підприємницькою діяльністю ОСОБА_3 одержував не значні доходи (а.с. 180). ОСОБА_1 за десять років подружнього життя працювала лише три чотири роки загалом. Із 01 лютого 2011 року вона працює на посаді менеджера в ТОВ «ОМІО» й одержує заробітну плату в розмірі 1 800 грн. 00 коп. (а.с.168).

Також достовірно встановлено, що автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «Mercedes-Benz 316», реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_3, автомобіль марки «Wolkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_4, придбавалися виключно батьками ОСОБА_3 та за їхні кошти саме для зайняття останнім підприємницькою діяльністю з метою одержання прибутку і його розподілу між ними та сином.

Про наявність у них коштів на придбання цих транспортних засобів свідчать як їх покази у якості свідків в цій справі так і покази свідка ОСОБА_19 про надання частини коштів у позику, а також відповідні договори на продаж обєктів нерухомого майна та платіжна квитанція за посвідчення правочинів, які узгоджуються між собою і сумнівів у своїй достовірності не викликають (а.с. 222, 223, 225, 226, 227, 228, 229).

У свою чергу доказів надання коштів батьками позивача ОСОБА_1 у розмірах, достатніх для вирішення питань з придбання транспортних засобів, у судовому засіданні не надано.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що зазначені вище транспортні засоби є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 212 216 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, поділ спільного сумісного майна подружжя із урахуванням інтересів малолітньої дитини, а також визнання рухомого майна, яке набуте за час шлюбу, особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, із батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Збільшити частку ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4, із урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 2/3 частини цього нерухомого майна, яке належить йому та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Визначити ОСОБА_1 частку в квартирі АДРЕСА_4 в розмірі - 1/3 частини цього нерухомого майна.

Здійснити поділ квартири АДРЕСА_4 на 2/3 частини, яка належить ОСОБА_3 із урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на 1/3 частину, яка належить ОСОБА_1, без виділення цих часток в натурі.

З визначенням часток у квартирі АДРЕСА_4 це нерухоме майно належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3: - автомобіль марки «Lexus RX 300» (2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5) реєстраційний номер НОМЕР_1; - автомобіль марки «Mercedes-Benz 316» (2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_6) реєстраційний номер НОМЕР_2; - автомобіль марки «Wolkswagen LT 35» (2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_7) реєстраційний номер НОМЕР_3; - автомобіль марки «Wolkswagen LT 35» (2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_8) реєстраційний номер НОМЕР_4.

Ці транспортні засоби належать ОСОБА_3 на праві приватної власності.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ предметів домашньої обстановки й побуту, а також техніки, визнання права власності на частину квартири та автомобіль марки «Lexus RX 300», реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнення грошової компенсації за частку в автомобілі й про визначення місця проживання дитини відмовити.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин