АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4594/11 Справа № 22ц-7929/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання, визнання права власності та позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні домоволодінням,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом, який в подальшому уточнили та просили встановити факт прийняття ними спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 05 травня 2000 року, факт відмови ОСОБА_7 від спадщини після смерті ОСОБА_6 та визнати за ними право власності на ? частини домоволодіння № 19 по вул. Ювілейній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою, яку в подальшому доповнила і просила встановити факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 05 травня 2000 року, факт прийняття спадщини нею після смерті ОСОБА_8, померлого 20 серпня 2000 року, встановити факт прийняття спадщини неповнолітнім ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої 26 червня 2008 року. Визнати за нею та за неповнолітнім ОСОБА_5 право власності на 1/8 частину домоволодіння № 19 по вул. Ювілейній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, визнати за нею та за неповнолітнім ОСОБА_5 право власності на 3/16 частину домоволодіння № 19 по вул. Ювілейній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Визнати за нею та за неповнолітнім ОСОБА_5 право власності ? частину за кожним земельної ділянки площею 4,00 га розташованої в КСП ім. Котовського в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельної ділянки площею 3,860 га розташованої на території Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Усунути перешкоду в користуванні домоволодінням № 19 по вул. Ювілейній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вселити її та неповнолітнього ОСОБА_5 в житловий будинок № 19 по вул. Ювілейній в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року в задоволені первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2000 року помер ОСОБА_6 З 1964 року по 1990 роки за адресою по вул. Ювілейній, 19, в с. Волоське Дніпропетровський Дніпропетровської області було побудовано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням виконкому Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 49 від 17 жовтня 1990 року за ОСОБА_6 визнано право власності на вищевказаний житловий будинок.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що оскільки за життя ОСОБА_6 в установленому порядку не зареєстрував своє право власності на спірне нерухоме майно, тому воно не може бути успадковане його спадкоємцями.

Вказаний висновок суду першої інстанції зроблений у відповідність до норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема розділу VII ЦК УРСР, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу УРСР, Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб.

Враховано судом першої інстанції і рекомендації Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові № 7 від 04 жовтня 1991 року.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції, що до відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

ОСОБА_2 не надала суду доказів, того, що нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_7 і тому суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та її син успадкували право державної реєстрації спірного домоволодіння і тому мають право просити про визнання за ними право власності на спірне домоволодіння прийняти до уваги не можна у звязку з наступним.

Як вбачається із зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вона просила визнати за нею та за її неповнолітнім сином право власності в порядку спадкування за законом. Предметом спадкування є всі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент смерті. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не набули у встановленому порядку право власності на спірне домоволодіння і тому вимоги про визнання за позивачкою та її сином права власності є безпідставними. Що стосується про спадкування права на державну реєстрацію спірного домоволодіння то таких позовних вимог ОСОБА_2 не заявляла.

Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги проте, що оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 тому вона звернулась до суду про визнання за нею право власності на спірні земельні ділянки, оскільки доказів того, що нотаріус відмовив їй в видачі свідоцтва про право на спадщину позивачка не надала.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та їх переоцінці, хоча згідно ст. 212 ЦПК України таке право надано лише суду.

За таких підстав колегія суддів вважає, що у відповідність до ст. 308 ЦПК України рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: