Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-434/11 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про визнання кредитного договору №014/17-41/1337-38 від 04 грудня 2007 року, недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» (далі - ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 Аваль») про визнання кредитного договору №014/17-41/1337-38 від 04 грудня 2007 року, недійсним.

У позові зазначала, що 04.12.2007 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено кредитний договір №014/17-41/1337, згідно якого останній надав грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 25000 доларів США на будівництво будинку, з відсотками за користування кредитом в розмірі 13% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 04.12.2007 року між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, згідно якого останній передав в іпотеку Банку житловий будинок з відповідними надвірними, господарчими і побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Матвіївка, вул.Діагональна,14 та земельну ділянку площею 0,2500 га, що становить несільськогосподарські угіддя, розташовану на території Матвіївської сільської Ради і знаходиться за тією ж адресою, що і житловий будинок.

Посилаючись на ті обставини, що оспорюваний кредитний договір всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» містить дискримінаційні умови, протирічіть валютному та цивільному законодавству України, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним кредитний договір №014/17-41/1337 від 04.12.20078 року, укладений між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» і ОСОБА_3 та зобовязати останню в порядку реституції повернути Банку грошові кошти в сумі 82339,46 грн. А також визнати недійсним договір іпотеки від 04.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 за реєстрац. №3971 та зобовязати приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 скасувати заборону відчуження на житловий будинок з відповідними надвірними, господарчими і побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Матвіївка, вул.Діагональна,14, реєстраційний номер 6819205 та заборону на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться за тією ж адресою, що і житловий будинок, кадастровий номер :03:007:0002.

Під час розгляду справи,представник позивача звернулась до суду з заявою в якій уточнила позовні вимоги і просила суд визнати недійсним кредитний договір №014/17-41/1337 від 04.12.20078 року, укладений між ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» і ОСОБА_3, застосувавши наслідки реституції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 року в задоволенні позовних ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд виходив з безпідставності позовних вимог і з чим погоджується судова колегія.

Так вапеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що банк не мав права укладати з нею кредит в іноземній валюті, проте цей довід апеляційної скарги є неспроможний з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею в Україні є гривня. При цьому, Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст. 2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п. 2.3 "Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Отже, з аналізу діючого законодавства з питань регулювання валютних відносин в Україні слідує, що Банки як фінансові установи мають право укладати кредитні договори про надання фізичній особі кредиту в іноземній валюті при наявності виданих Національним банком банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями.

Встановлено, що згідно банківської ліцензії № 9 від 11.10.2006 року, дозволу № 10-4, виданого НБУ , ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», та додатку до дозволу, банк має право здійснювати операції з залученням та розміщенням іноземної валюти на валютному ринку України.

Дозволом № 154 від 13.11.2006 року Запорізькій обласній дирекції ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» надано право здійснювати операції з залученням та розміщенням іноземної валюти на валютному ринку України.

З огляду на наведене вище колегія вважає не обґрунтованими доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не може видавати кредит в іноземній валюті, а позичальник в силу діючого в Україні валютного законодавства позбавлений можливості виконувати зобовязання в іноземній валюті.

Таким чином вказані та інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені і застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргуОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2010 рок по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: