Справа № 2-1235/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2011 року

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Литвиновій Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, законним представником якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування житловою площею, визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею (треті особи, які не заявляють самостійних вимог фонд комунального майна м. Херсона, відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського РВ УМВС України в Херсонській області) та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з незаконно займаної квартири -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом. У якому зазначила, що 03.04.1975року разом із своїми батьками і рідним братом отримали квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Наймачем квартири був батьки, оскільки на його імя було видано ордер.

Після заміжжя позивачка виїхала проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 117.кв.2, у якій зареєстрована з 1990 року до цього часу.

Відповідачка ОСОБА_3 у 1990 році вселилася у квартиру АДРЕСА_2 зі своєю донькою ОСОБА_6, як дружина брата, де і були прописані, а також була прописана їх дочка ОСОБА_4.

У 1993 році відповідачі по справі виїхали із квартири. Пізніше мати та брат померли.

28.12.2009 року позивачка переїжджала проживати у квартиру до батька, забравши з собою всі речі, сплачуючи комунальні послуги за батьківську квартиру з дати переїзду до теперішнього часу.

24.11.2010 року батько помер, на момент смерті батька квартира не була приватизована, зареєстровані у квартирі тільки відповідачі.

Після смерті батька постало питання про приватизацію квартири, з приводу чого виник спір з відповідачами по справі, а тому вона звертається до суду.

Позивачка зазначила, що вона, як член сімї постійно проживала з батьком, який був наймачем квартири, то вона має право на приватизацію квартири.

Пославшись на ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.5,7, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.107 ЖК України, просила суд встановити факт постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеній квартирі.

У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила суд визнати за нею право користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_3, визнати ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловою площею у зазначеній квартирі.

ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою, у якій зазначила, вона зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_4, у якій мешкає з дня народження. У квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Після розлучення батьків проживанню у квартирі перешкоджали її технічний стан, відсутність комунальних послуг через відключення, та перепони дідуся ОСОБА_7

На сьогодні ОСОБА_4 є наймачем вищезазначеної квартири, сплачує комунальні платежі за квартиру, уклала договори про надання комунальних послуг.

Відповідач у грудні 2010 року самовільно вселилася у квартиру, проживає в ній незаконно, у звязку з чим неможливо потрапити у квартиру.

Просила суд виселити ОСОБА_1 з незаконно займаної квартири АДРЕСА_5.

Позивач ОСОБА_1 просила задовольнити її позов, зустрічний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити.

Відповідачі за первісним позовом позов не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

Позивач за зустрічним позовом просила задовольнити позов.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення первісного позову немає. До такого висновку суд дійшов, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Звертаючись із позовною заявою до суду, позивачка вказала, що метою звернення до суду за встановленням факту постійного проживання, є реалізація її права на приватизацію квартири, оскільки право на приватизацію житла позивачкою не використано.

Заявляючи вимогу про визнання права на користування квартирою, позивачка знову зазначила, що метою визнання за нею права на користування житловою площею є участь у приватизації квартири.

Позивачка є наймачем іншої квартири - № 72 по вул. Лавреньова, 8 у м. Херсоні, зареєстрована у зазначеній квартирі, що дає їй право на участь у приватизації квартири відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", тобто право на участь у приватизації житлового фонду позивачки не порушено. Крім того, невикористання права на участь у приватизації державного житлового фонду не може бути підставою для визнання права на проживання, оскільки відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", на яку посилається позивач, тільки постійне проживання в квартирі дає право на участь у її приватизації.

На обґрунтування визнання за нею права користування квартирою позивачка посилається на ст.64, ст.65 України, зазначаючи, що вона вселилася до батька, як член сім'ї з його згоди, а членом сім'ї вважається тому, що є дочкою наймача.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, тобто для визначення звязку між особами, як сім'ї, необхідно наявність всіх ознак одночасно.

Позивачкою не було надано доказів існування взаємовідносин між нею та її батьком, зазначених у ч.2 ст.3 СК України.

Позивачка стверджувала, що поселилася до батька, оскільки він за віком та станом здоровя потребував допомоги. Та обставина, що батько був людиною похилого віку і потребував допомоги, і позивачка поселилася у квартирі з ним для надання такої допомоги, не дає підстав для висновку, що вони проживали однією сімєю у розумінні статті 3 СК України.

Позивачка, з посиланням на ст.65 ЖК України, зазначила, що членом сім'ї вона вважається тому, що є дочкою квартиронаймача.

Позивачка не може вважатися членом сім'ї тільки на підставі родинних відносин.

Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, але згідно ст.6 СК України, дитиною особа вважається до досягнення нею повноліття, а після досягнення повноліття діти членами сім'ї наймачів квартир можуть бути лише при наявності обставин, визначених у ч.2 ст.3 СК України.

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є суперечливими і не підтверджують постійне проживання ОСОБА_1 з батьком у квартирі однією сімєю.

Довідку від 21.12.2010 року за № 203, як доказ постійного проживання у квартирі наймача, суд не приймає до уваги, оскільки це є неналежний доказ. До такого висновку суд прийшов, враховуючи наступне: в довідці поставлена риска перед зазначенням посади особи, яка ніби-то підписала довідку, а згідно з Національним стандартом України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003)" у разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначений на проекті документа, документ підписує особа, яка виконує її обов'язки, або її заступник. Не допускається ставити прийменник "за" чи похилу риску перед назвою посади. Таким чином, довідка підписана невстановленою особою.

Крім того, відомості, викладені у довідці, не підтверджуються іншими доказами у справі.

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею квартири АДРЕСА_6, посилаючись на ст.107 ЖК України.

За змістом вказаної норми необхідно вирішувати питання про розірвання договору найму жилого приміщення взагалі (за згодою всіх членів сім'ї), або втрати права користування житловою площею окремим членом сім'ї. При цьому з такими вимогами може звертатися наймач квартири, її власник чи уповноважений на те орган. Позивачка не є наймачем квартири.

Суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 згідно договору № 704 найму житлового приміщення від 27 квітня 2011 року є наймачем квартири АДРЕСА_7, зареєстрована у квартирі, проте проживати у зазначеній квартирі не може у звязку з тим, що їй ОСОБА_1 чиняться перешкоди у вселенні у квартиру.

Зазначені обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються документами виконавчого провадження про примусове вселення ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у квартиру № 103 у будинку № 17 у м. Херсоні.

Право ОСОБА_4 на проживання у квартирі №103 у будинку №17 у м. Херсоні має бути захищено шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеної квартири.

Відповідно до ст.88ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 08 гривень 50 копійок та витрат на ІТЗ у розмірі 37 гривень

Керуючись ст.ст.10.11,60,88, 179,209,212 ЦПК України, ст.ст.61,64,65,107, ч.3 ст.116 ЖК України, суд -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, законним представником якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування житловою площею, визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею(треті особи, які не заявляють самостійних вимог - фонд комунального майна м. Херсона, відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського РВ УМВС України в Херсонській області) відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виселення з незаконно займаної квартири задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_8.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 45 (сорок пять) гривень 50 копійок.

Рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_11