АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5677/13 Справа № 2-5385/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

12 травня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 23.08.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір № 1/54-6, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 66500 євро на строк до 22.08.2016 року з погашенням кредиту за встановленим графіком зі сплатою процентів у розмірі 12% (а.с. 7-9), однак відповідач належним чином та у повному обсязі свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, тому, згідно уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованості по кредиту у розмірі 59285,0 євро, заборгованості по відсотках у сумі 20453,35 євро, пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 398273,14 грн., штрафи за невиконання умов договору у розмірі 43986,96 грн. та судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 1/54-6 від 23.08.2006 року у розмірі 1277332 грн. 79 коп.; вирішено питання щодо судових витрат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23.08.2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_7 був укладений договір № 1/54-6, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 66500,0 євро на строк до 22.08.2016 року з погашенням кредиту за встановленим графіком зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% (а.с. 7-9).

В порядку забезпечення виконання вказаного вище основного зобов»язання 23.08.2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 був укладений іпотечний договір №730, згідно якого іпотекодавці передали в іпотеку банку цілісний майновий комплекс туристичної бази по вул. Набережна, 3 в смт Лазурне Скадовського району Херсонської області (а.с. 36 43).

Пунктом 2.4 даного іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства у разі, коли на момент настання терміну виконання іпотекодавцями зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Наданими до суду анкетою позичальника та заявою та отримання кредиту стверджується, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 66500,0 євро (а.с. 11,12).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 належним чином та у повному обсязі свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, тому станом на 25.10.2010 року виникла заборгованість у розмірі 1277332,79 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 59285,0 євро, заборгованості по відсотках у сумі 20453,35 євро, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 398273,14 грн., що стверджується відповідним розрахунком на а.с. 101 та довідкою на а.с. 131.

Крім того, позивачем нараховані штрафи за невиконання відповідачем умов договору у розмірі 43986,96 грн., що складає 3% від суми кредиту за кожний випадок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); у ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 1277332,79 грн. та правомірно відмовив за необгрунтованістю у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафів у розмірі 43986,96 грн.

Посилання апелянта на недоведеність розміру заборгованості за кредитним договором колегія вважає безпідставними, а доводи щодо невжиття банком заходів досудового урегулювання спору не спростовують правильність висновків місцевого суду.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, у даному випадку, не є перешкодою для звернення позивача за захистом свого порушеного права у вигляді пред»явленого позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Крім того, іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки погасити наявну заборгованість за договорами кредиту, тому виконавче провадження, відкрите державним виконавцем за місцем знаходження нерухомого майна, на виконання виконавчого напису нотаріуса, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, є лише способом погашення наявної заборгованості за кредитним договором та не спростовує правильність оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді