АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2787/11 Справа № 22ц-9955/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Керімовій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, секретар Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_4, Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано заповіт, складений 02 листопада 2009 року на імя ОСОБА_2 та посвідчений ОСОБА_4 секретарем Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 55 недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 листопада 2009 року секретарем Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 посвідчено заповіт ОСОБА_5, яким вона все своє майно заповідала своєму чоловіку ОСОБА_2

03 грудня 2009 року ОСОБА_5 померла.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що посвідчення заповіту було зроблено з грубим порушенням Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15 червня 1994 р. N 419.

Згідно п. 18 вказаного порядку - присутність не менш як двох свідків є обов'язковою умовою при посвідченні заповітів.

Як вбачається з тексту заповіту, що оскаржується (а.с. 57), при його посвідчені був присутній один свідок - ОСОБА_6

Статтею 1257 ЦК України - заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Однак за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Суд першої інстанції не врахував, що нікчемність заповіту є предметом спору сторін, тому така вимога позивачки підлягала вирішенню судом із зазначенням в резолютивній частині судового рішення висновку щодо нікчемності заповіту.

Згідно предявленого позову ОСОБА_3, правовим обґрунтуванням своїх вимог вона зазначає ст. 1257 ЦК України і посилається на нікчемність вказаного заповіту (а.с. 5).

Суд першої інстанції помилково визнав заповіт недійсним, тоді як згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України вказане можливе у випадку, якщо волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про визнання заповіту нікчемним.

Доводи апеляційної скарги про те, що в суді не знайшло своє підтвердження невільне волевиявлення ОСОБА_5 при складанні заповіту, прийняти до уваги неможна, оскільки суд не визнавав недійсним спірний заповіт з цих підстав.

Також неможна прийняти до уваги доводи скарги про те, що при складанні заповіту були присутні двоє свідків, оскільки вказане спростовується самим текстом заповіту та матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2011 року скасувати.

Визнати заповіт ОСОБА_5, яка померла 03 грудня 2009 року, складений на імя ОСОБА_2 та посвідчений 02 листопада 2009 року секретарем Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 за № 55 нікчемним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: