Справа № 22-ц-4723/11 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Категорія - 57 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Зверхановської Л.Д., Мацея М.М.,

за секретаря Колодки М.І.

з участю прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 липня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до прокуратури Львівської області та просив стягнути з прокуратури Львівської області коштів в сумі 1600 на відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій прокуратури Львівської області, що спричинило приниження його честі, гідності, ділової репутації України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 12.06.2008р. він Президентові України направив заяву про вчинений, на його думку, злочин суддями Львівського апеляційного адміністративного суду, котрі 17.04.2008р. постановили, на думку позивача, неправосудну ухвалу.

Служба з питань звернень громадян ОСОБА_3 Президента України листом від 24.06.2008р. повідомила позивача, що зазначене вище звернення ОСОБА_2 надіслано на підставі ст.7 ч.3 Закону України Про звернення громадяндо прокуратури Львівської області (в частині питань, що належать до компетенції прокуратури).

Прокуратура Львівської області листом за вих. № 05-317-07 від 08.07.2008р. повідомила позивача про наслідки розгляду його звернення, однак, не прийняла за його заявою жодного процесуального рішення, які передбачені у ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України (надалі - КПК України). На думку позивача, це є порушенням норм Конституції України, Закону України Про прокуратуру, Закону України Про звернення громадян, КПК України.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 липня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до прокуратури Львівської області про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом повно та всебічно не досліджені всі обставини справи та не надано відповідну оцінку доказам та обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не звернув увагу, що він в позовній заяві чітко посилався на ст. 1176 ЦК України, та саме на ч.6 зазначеної статті, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився та про причини своєї неявки не повідомив. Про день і час слухання справи позивач повідомлений у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с.81).

В судовому засіданні прокурор Лящук Т.І. доводи апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Лящука Т.І., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з положень ст. 121 Конституції України, ст. ст 1, 3, 4, 5, 7, 13 Закону України Про прокуратуруоргани прокуратури складають єдину відокремлену централізовану систему державних органів, на які покладено функції нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів, підтримання державного обвинувачення в суді та представництво інтересів громадянина або держави в суді у передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 3 ст. 121 Конституції України, ст. ст. 12, 30 Закону України Про прокуратуру, здійснюючи свої повноваження щодо нагляду за виконанням законів органами дізнання, досудового слідства, прокурор зобов'язаний, зокрема, перевіряти виконання вимог закону про прийом, реєстрацію і вирішення заяв та повідомлень громадян про вчинені злочини.

Судом установлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої (на думку ОСОБА_2В.) позивачу бездіяльністю органів прокуратури Львівської області і їх посадових осіб у зв'язку з невжиттям органами прокуратури заходів щодо розгляду у встановленому законом - (Кримінальним процесуальним кодексом України) порядку заяви позивача від 12 червня 2008 року про вчинений, на його думку, злочин певними особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в чч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Протиправність дій чи бездіяльності прокуратури (що, на думку ОСОБА_2, мало місце) встановленню в порядку цивільного судочинства не підлягає. Тому безпідставним є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції в порушення ст.23, ч.1. ст.1167 ЦК України не встановив працівника прокуратури Львівської області, який не виконав своїх обовязків щодо винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та не встановив ступеня його вини.

Доказів про те, що позивач у визначеному законом порядку звертався з приводу оскарження дій чи бездіяльності прокуратури і такі діяння були визнані протиправними, ні суду першої, ні апеляційної інстанцій ОСОБА_2 не надав і такі відсутні у матеріалах справи.

Колегія суддів ураховує, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Як зазначається в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2001 року) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та в ст.1167 ЦК України, зобовязання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного звязку між неправомірним діянням і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди (за виключенням випадків, коли вина відповідно до закону не є необхідною умовою відповідальності за спричинену шкоду).

Оскільки позивачем ОСОБА_2 не було надано доказів про наявність протиправних діянь відповідача - прокуратури Львівської області і про заподіяння такими діяннями моральної шкоди, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову.

При цьому судом першої інстанції правильно зроблено висновок про те, що хоча частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, однак, зазначений перелік не містить підстав, які навів у позові ОСОБА_2

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права є безпідставними та спростовуються вищенаведеним, а тому колегія судів їх до уваги не бере.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 липня 2011 року залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.