АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Городничої В.С.,

суддів: Глущенко Н.Г., Баранніка О.П.

при секретарі: Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено.

Усунено перешкоди в користуванні майном шляхом знесення самовільно збудованого тамбура літ. а4-1, розташованого за адресою вул. Валентини Ларіонівни, буд. 13 в м. Дніпропетровську за рахунок ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким відмовити позивачу в задоволенні його позову.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Стаття 29 Закону України визначає Про планування і забудови територій визначає, що здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про архітектуру діяльності, передбачено, що реконструкція обєкта здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить 32/200 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Валентини Ларіонівни, буд. 13, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 квітня 1997 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі №4-989 (а.с.6). А також, позивачці на праві власності належить 48/200 частин домоволодіння з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Валентини Ларіонівни, буд. 13, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2009 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі №3-509 (а.с.4).

Крім того, встановлено, що співвласниками домоволодіння є також ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Земельна ділянка під домоволодінням площею 972 кв.м. знаходиться в загальному користуванні всіх співвласників. Існує встановлений в усному порядку порядок користування земельною ділянкою, зокрема всі співвласники користуються воротами №4 для проїзду та проходу.

Відповідач без належного дозволу та затвердженого проекту, без згоди співвласників домоволодіння, самовільно здійснив прибудову тамбуру літ. а4-1 на земельній ділянці загального користування, що підтверджується відміткою в Технічному паспорті виготовленого КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради станом на 10.10.2008 року (а.с.7-10).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд правильно виходив з того, що самовільно збудований тамбур суттєво порушує права співвласників домоволодіння, звужує та перешкоджає проїзд до своїх квартир через ворота №4, зокрема ОСОБА_3 не може користуватися прямим проїздом для вивезення сміття та відвантаження будівельних матеріалів для проведення поточного ремонту, а тому на підставі ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у суду не було підстав для задоволення позову ОСОБА_3, з урахуванням викладеного, не можуть бути прийняті до уваги.

Процесуальні порушення, на які посилався відповідач у скарзі, згідно ч.3 ст.309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо вони не призвели до неправильного вирішення справи. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_8 було достеменно відомо про час слухання справи, про що свідчать його розписки та неодноразові заяви про відкладення слухання справи. Однак, жодного разу він не зявився в судове засідання, тому його посилання на порушення судом його прав щодо прийняття участі в розгляді справи є безпідставними.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,314,319 ЦПК України, колегiя суддiв,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: