Справа № 2-719/11
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2011 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді - Бучацької А.І., при секретарі Швець А.С., за участю: позивача- Шевченка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи сектору громадянства та реєстрації фізичних осіб Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
у вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке розташоване в с.м.т. АДРЕСА_1, та зняти його з реєстрації.
Свої вимоги він обґрунтував тим, що 12 травня 2010 року він придбав у ОСОБА_3 по договор купівлі-продажу квартиру № 1, розташовану у будинку № 13 по вул. 50 років Жовтня в смт.Сарата Одеської області. На момент укладання договору у квартирі був зареєстрованний син продавця - ОСОБА_4, який до цього часу не знявся з реєстрації.
Під час розгляду справи позивач підтримав позов, просив його задовольнити та ухвалити заочне рішення.
Відповідач, якого належним чином повідомили про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з*явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв*язку з чим, за згодою позивача, на підставі ст. ст.224-225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з*явився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши позивача, свідка ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позов з таких підстав.
12 травня 2010 року позивач ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 квартиру № 1, розташовану у будинку № 13 по вул 50 Років Жовтня, в смт.Сарата Одеської області. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 12 травня 2010 року, посвідченим державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1057 (а.с.12-13).
З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно убачається, що позивач ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору є власником квартири АДРЕСА_2 у с.м.т. ОСОБА_6 області (а.с.14).
Відповідач є сином ОСОБА_3. Він проживав та зареєстрований у квартирі за вказаною адресою з 14 липня 2000 року в якості члена сім*ї ОСОБА_3, що підтверджується домовою книгою та адресною довідкою (а. с. 9-11, 28).
Згідно довідки Саратської селищної ради Одеської області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але з 12 травня 2010 року не мешкає у квартирі АДРЕСА_3 (а.с.15).
Свідок ОСОБА_5 підтвердила вказані обставини, а також те, що відповідач відмовляється знятися з реєстрації за вищевказаною адресою.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 і після того, як власником зазначеної квартири став позивач, залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою.
Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджуватися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку Україна ратифікувала Законом від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Ст. 319 ЦК України визначає, що власник володіє. користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право учиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Принцип непорушності права приватної власності також закріплений у ст.321 ЦК України. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник має право використовувати належну йому квартиру для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї, інших осіб, і розпоряджуватися нею на власний розсуд.
Частина 4 ст.156, ст.64 ЖК України визначають, що до членів сім*ї власника квартири належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім*ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником та ведуть з ним спільне господарство.
Згідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України члени сім*ї власника квартири, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Таким чином, право члена сім*ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на цю квартиру.
Оскільки права членів сім*ї власника квартири є похідними від прав самого власника, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім*ї на користування цією квартирою.
Діюче законодавство не передбачає, що у разі відчуження квартири, права і обов*язки попереднього власника квартири в частині користування житлом членів його сім*ї, переходили б до нового власника цієї квартири.
За змістом ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб*єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Судом встановлено, що право власності ОСОБА_3, членом сім*ї якого був відповідач ОСОБА_2, на спірну квартиру припинилось. Власником спірної квартири за договором купівлі-продажу став позивач ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_2 ніколи не був і не являється членом сім*ї позивача, унаслідок чого відповідач втратив право користуватися цим приміщенням, також його належить зняти з реєстраційного обліку у спірній квартирі.
Суд вважає, що зазначений висновок не суперечить нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, оскільки право на житло підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім*ї, які припинили сімейні відносини з власником квартири, за умови збереження права власності на квартиру цього ж власника, тобто при незмінності власника житла. У даному ж випадку власником спірної квартири став позивач, який вправі вимагати від відповідача усунення будь-яких порушень свого права приватної власності.
На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути документально підтверджені судові витрати: судовий збір 8 гривень 50 копійок, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 37 гривень, а усього - 45 гривень 50 копійок.
Керуючись ст. ст. 5, 10, 11, ч.1-2 ст. 209, ст. ст. 212-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 386 ЦК України,
суд,
Позов задовольнити. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.
Зобовязати відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальній сумі сорок п*ять гривень 50 копійок.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати в Саратський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а відповідачем - протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про пергляд заочного рішення без задоволення. .

Суддя А. І. Бучацька