Справа №22-ц-4973/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія56Доповідач у 2 інстанціїСержанюк
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії -суддів Фінагєєва В.О., Гуль В.В., з участю секретаря Хворостяної А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2011 року у справі за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, як законний представник недієздатного ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні з компенсацією її вартості,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з названим позовом, де зазначив, що йому та його недієздатному брату - ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині однокімнатної квартири №147, що по вул. Леваневського, 57 у м. Біла Церква, Київської області.

ОСОБА_2, яка фактично користується житлом, належить решта 1/3 частини спірної квартири.

Відповідачка не допускає їх з братом у квартиру, яка є однокімнатною, площею 17,8 кв.м., а тому - неподільною,

У звязку із цим, просить суд припинити право ОСОБА_2 на її частку у квартирі з компенсацією коштів і визнати на цю частку право власності за ним та його братом.

Третя особа - ОСОБА_4, як законний представник недієздатного ОСОБА_5, під час розгляду первісного позову звернулась до суду з самостійними вимогами, аналогічними ОСОБА_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2011 року позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як законного представника недієздатного ОСОБА_5 - задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2, а всього визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2, а всього визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки, а саме вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 29 062,50 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду.

Стягнуто з ОСОБА_4, як законного представника недієздатного ОСОБА_5, на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки, а саме вартість 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 29 062,50 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що по справі встановлені такі обставини, як неподільність квартири, неможливість виділити належні частки в натурі, неможливість спільного володіння і користування квартирою, менший розмір частки відповідачки у порівнянні з часткою позивачів, які є правовими підставами для задоволення заявлених вимог.

ОСОБА_2, не погоджуючись із вказаним рішенням, у встановлений законом строк, подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом при винесенні рішення було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Просить скасувати рішення і ухвалити нове по суті заявлених вимог.

Суд, закінчивши зясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне задовольнити заявлені апеляційні вимоги, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3, ОСОБА_5, законним представником якого є ОСОБА_4, та ОСОБА_2 належить право спільної власності на квартиру №147 будинку № 57, що по вул. Леваневського в м. Біла Церква, у розмірі 1/3 частини, кожному.

Спірна квартира являється однокімнатною, площею 17,8 кв.м., вартістю 174 376 грн.

Мешкає у зазначеному житлі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована, без забезпечення кімнатою, у гуртожитку ПАТ Трібо, що по вул. Шолом-Алейхема, 82, м. Біла Церква.

ОСОБА_3, ОСОБА_5, у свою чергу, зареєстровані і проживають у двохкімнатній квартирі №117, що по вул. Некрасова, 83, м. Біла Церква.

Таким чином, суд першої інстанції помилково зробив висновок про наявність правових підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для задоволення позовних вимог.

Не можна погодитись, на переконання апеляційного суду, із тим, що частка відповідачки у майні є незначною, неможливе спільне володіння і користування квартирою, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2.

Як встановлено судом, доля відповідачки у майні є рівною часткам співпозивачів по справі, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не довели і не надали суду будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості спільного володіння і користування спірною квартирою.

Наявна у справі копія рішення Апеляційного суду Київської області від 22 квітня 2010 р. не може бути свідченням цього факту, оскільки по справі вирішувались інші, а не зазначені, правові питання.

І навпаки, припинення права власності ОСОБА_2 на майно завдасть істотної шкоди її житловим інтересам, оскільки вона являється пенсіонером і іншого житла, окрім спірного, не має.

По-суті, вона позбавляється права на житло, гарантоване Конституцією України.

А тому, на думку апеляційного суду і як зазначає апелянт, рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, зокрема ст. 365 ЦК України, ст. 212 ЦПК України, у звязку із чим апеляція являється обґрунтованою.

Заявлені вимоги, на переконання апеляційного суду, не ґрунтуються на положеннях ст. 365 ЦК України, а тому мають бути відхилені.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2011 року у справі за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, як законний представник недієздатного ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні з компенсацією її вартості скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Сержанюк А.С.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_6