Справа № 2-1483/11
Провадження № 2/1007/1483/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Шинкаря А.О.

при секретарі - Брейкіній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Служба замовника» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що наказом № 187-к від 04.12.2006 року прийнятий з 05.12.2006 року на роботу водієм 1-го класу на автотранспортну дільницю КП «Служба замовника», з оплатою праці згідно зі штатним розписом. Цим же наказом за ним закріплено автомобіль марки МАЗ-5551, державний номер 40-20-КХТ.

Наказом № 183-к від 15.09.2008 року його переведено водієм 1-го класу в шляхову дільницю, а наказом № 238-к від 03.12.2008 року - в автомобільний парк.

Наказом № 34 о/д від 07.02.2011 року, за ним закріплено автомобіль ГАЗ 3307 державний номер 35050-КХТ із збереженням середньомісячної заробітної плати, терміном на один місяць, з 07.02.2011 року та визнано таким, що втратив чинність наказ № 282 о/д від 17.12.2010 року в частині закріплення за ним автомобіля МАЗ-5551 державний №40-20-КХТ.

Вважає даний наказ незаконним, оскільки він істотно погіршував умови оплати його праці, так як згідно штатного розпису тарифна ставка водія автомобіля МАЗ-5551 становить 1738 грн. в місяць, а водія автомобіля ГАЗ 3307 1440 грн.

Крім того, з березня 2010 року по день звільнення він ремонтував закріплений за ним автомобіль МАЗ-5551 та отримував заробітну плату з тарифної ставки слюсаря-ремонтника 3-го розряду в розмірі 1306 грн. в місяць і при закріпленні за ним автомобіля ГАЗ 3307 за ним зберігалась би середньомісячна заробітна плата з тарифної ставки слюсаря-ремонтника в розмірі 1306 грн., що погіршувало умови оплати його праці.

Також вважає, що невиконання ним незаконного наказу не є порушенням трудової дисципліни, а тому накази №№ 165-к, 173-к від 09.02.2011 року та № 198-к від 15.02.2011 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани є також незаконними.

З цих же підстав вважає незаконним і наказ № 222-к від 16.02.2011 року, яким його звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Просив визнати незаконними вищезазначені накази, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 3918 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що в звязку з виробничою необхідністю позивача було переміщено на автомобіль ГАЗ 3307, тобто доручено роботу на іншому механізмі в межах спеціальності, кваліфікації без зміни істотних умов праці, в тому числі і розміру заробітної плати, яка зберігалась за ним в розмірі середньомісячної заробітної плати водія автомобіля МАЗ-5551, що позивачу було розяснено. Позивач відмовився від виконання своїх обовязків, за що до нього тричі застосовувались дисциплінарні стягнення, тому вважає звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПУ законним.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що наказом № 187-к від 04.12.2006 року позивача прийнято з 05.12.2006 року на роботу водієм 1-го класу на автотранспортну дільницю КП «Служба замовника», з оплатою праці згідно зі штатним розписом та закріплено за ним автомобіль марки МАЗ-5551, державний номер 40-20-КХТ.

Наказом № 183-к від 15.09.2008 року позивача переведено водієм 1-го класу в шляхову дільницю, а наказом № 238-к від 03.12.2008 року переведено водієм 1-го класу в автомобільний парк.

Згідно наказу № 34 о/д від 07.02.2011 року, в звязку з виробничою необхідністю за позивачем закріплено автомобіль ГАЗ 3307 державний номер 35050-КХТ із збереженням середньомісячної заробітної плати, терміном на один місяць, з 07.02.2011 року та визнано таким, що втратив чинність наказ № 282 о/д від 17.12.2010 року в частині закріплення за позивачем автомобіля МАЗ-5551 державний номер 40-20-КХТ.

Відповідно до ч.2 ст. 32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що мало місце переміщення позивача з 07.02.2011 року на автомобіль ГАЗ 3307 у межах спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором, яке є законним, оскільки не змінились істотні умови праці, в тому числі і розмір заробітної плати.

Твердження позивача про те, що при закріпленні за ним автомобіля ГАЗ 3307 за ним зберігалась би середньомісячна заробітна плата з тарифної ставки слюсаря-ремонтника в розмірі 1306 грн., суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами і є лише припущенням та спростовуються показами свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3

Також судом встановлено, що 08, 09, 15 та 16 лютого 2011 року позивач без поважних причин відмовився від виконання покладених на нього обовязків, а саме, виїзджати на закріпленому за ним автомобілі ГАЗ 3307 для виконання робіт, повязаних з діяльністю підприємства, за що наказами №№ 165-к, 173-к від 09.02.2011 року та № 198-к від 15.02.2011 року до нього були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани, що підтверджується копіями службових записок, актів, наказів та показами свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень.

Наказом № 222-к від 16.02.2011 року позивача звільнено з роботи за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Оскільки судом встановлено, що позивач систематично не виконував без поважних причин обовязки, покладені на нього трудовим договором, за що до нього тричі застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді догани, то суд вважає законним його звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено, що його звільнення проведено з порушенням вимог закону, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 40, 43, 233 КЗпП України, ст..ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Служба замовника» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. О. Шинкар