Справа № 2-1179/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2011 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Латкіній О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати її членом сімї її тітки ОСОБА_5, яка померла 30 листопада 2010 року та визнати за нею право користування квартирою №15, яка розташована в буд.№50 на вул. Співдружності в м. Кривому Розі, наймачем якої була ОСОБА_5 за життя. Вмотивувала свої вимоги тим, що в лютому 2009 року вона, не маючи іншого житла, зі згоди ОСОБА_5 як член її сім'ї вселилась в зазначену квартиру та до моменту смерті тітки постійно проживала з нею та вела з нею спільне господарство, а також оплатила всі ритуальні послуги по похованню ОСОБА_5, а відтак набула право користуватись цією квартирою.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у звязку з їх недоведеністю та зазначив, що виконавчий комітет не є належним відповідачем у цій справі, оскільки 02 червня 2011 року квартира була приватизованою ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що за життя ОСОБА_5 була її сусідкою, позивач це її племінниця, що позивач часто приходила до тітки в її квартиру, а в лютому 2010 року прийшла до тітки проживати для її догляду у звязку з погіршенням стану її здоров'я, а коли тітка померла ховала її. При цьому свідок у своїх показаннях плуталась стосовно понять «проживала часто приходила».

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дала аналогічні показання, однак не могла однозначно показати стосовно постійного проживання позивача в квартирі ОСОБА_5 та ведення з нею спільного господарства.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Так, квартира №15, яка розташована в буд.№50 на вул. Співдружності в м. Кривому Розі (далі Спірна квартира), на підставі ордеру від 02.10.1974 року була надана ОСОБА_5 з правом вселення до квартири, як членів її сім'ї, її матері ОСОБА_11 та її дочки ОСОБА_12 (а.а.с.2, 5-12).

Надалі в Спірній квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_5, її дочка ОСОБА_13 та її онука ОСОБА_14 (а.а.с.3, 4, 12).

ОСОБА_13 померла 27.01.2006 року, а 25.12.2010 року померла ОСОБА_14 (а.а.с.13,22).

30 листопада 2010 року померла ОСОБА_5 (а.с.18).

02 червня 2011 року Спірна квартира була приватизована ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.81).

На цей час в Спірній квартирі проживає без реєстрації позивач ОСОБА_1.

Отже, розглядаючи позовні вимоги про визнання позивача членом сім'ї наймача Спірної квартири ОСОБА_5 та у звязку з цим визнання за нею права користування квартирою, суд зазначає наступне.

В їх обґрунтування позивач стверджує те, що в лютому 2009 року вона, не маючи можливості займати інше житло, з дозволу своєї тітки ОСОБА_5 поселилась до неї як член її сім'ї, проживала з нею в Спірній квартирі та вела з нею спільне господарство до моменту її смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Між тим, як убачається з показань свідків та пояснень позивача, остання поселились в Спірну квартиру в лютому 2010 року для здійснення догляду за ОСОБА_5 як хворою, що потребувала допомоги.

Відтак, твердження позивача про те, що вона вселились в Спірну квартиру як член сім'ї наймача, не можна визнати переконливими, оскільки в судових засіданнях позивач сама не заперечувала про поселення до хворої ОСОБА_5 з метою здійснення догляду.

Не підтвердились ці твердження й показаннями свідків, оскільки з таких неможливо зробити однозначного висновку про постійне проживання позивача в Спірній квартирі до дня смерті ОСОБА_5 30 листопада 2010 року, наявності в квартирі речей позивача та ведення позивачем з ОСОБА_5 спільного господарства.

Також не приймає суд до уваги й тверджень позивача про те, що вона поселилась в Спірну квартиру, оскільки не мала іншого житла, виходячи з наступного.

В судовому засіданні на підставі пояснень позивача було установлено, що вона, вселившись в Спірну квартиру до своєї тітки ОСОБА_5 в лютому 2010 року, мала у своїй власності квартиру №14, розташовану в будинку №19 на вул. Балакіна в м. Кривому Розі, з якої виписалась 27.01.2011 року та втратила право володіння та користування нею лише в липні 2011 року, коли подарувала її своєму синові.

Ці обставини підтверджуються також довідкою з адресного бюро м. Кривого Рогу від 08.01.2011 року (а.с.34).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, на яку послалась позивач, особи, які вселилися в жиле приміщення, набувають рівного з наймачем права користування при умові вселення їх як членів сім'ї цього наймача.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач вселилась у лютому 2009 року в Спірну квартиру до своєї тітки ОСОБА_5, яка померла 30 листопада 2010 року, з метою догляду за нею, як хворою, до липня 2011 року зберігала за собою право володіння та користування іншим належним їй жилим приміщенням, безперечних доказів постійного проживання з ОСОБА_5 до дня її смерті однією сім'єю та ведення з нею спільного господарства суду не надала, тому суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Суд не бере до уваги доволів представника відповідача про те, що виконавчий комітет є неналежним відповідачем у цій справі у звязку з приватизацією 02 червня 2011 року Спірної квартири, оскільки на час звернення позивача до суду 17 січня 2011 року квартира у власності будь-яких осіб не перебувала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.64, 65 ЖК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради про визнання членом сім'ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.