Справа № 2-89/11
Провадження № 2-89/2011
Рішення

іменем України

"16" лютого 2011 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарях Балакіній С.В., Хміль Л.П., Губенко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

встановив:

позивач та її представник просять суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 09.12.1982 р. по 02.01.2009 р. однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд за адресою Кагарлицький район, с. Стрітівка, вул. Гагаріна, 37, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2698 га за адресою Кагарлицький район, с.Стрітівка, вул. Гагаріна, 35 посилаючись на те, що 12.12.1967 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований тральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис №9537.

09.12.1982 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, у зв'язку з чим відділом РАЦСу Залізничного району м. Києва було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії ІІ-БК № 371362 від 03.04.1984 р.

Від спільного шлюбу вони мають повнолітню дитину, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу між ними, вони продовжували проживати разом, вести спільне господарство та побут, отже вони проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Вищевказані обставини підтверджується пояснювальною запискою щодо факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу на 128 аркушах.

Також факт проживання однією сім'єю підтверджується Актом від 25.05.2010р. складеним за участю депутата Стрітівської сільської ради ОСОБА_4 та може бути підтверджено свідками: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

За час спільного проживання однією сім'єю, а саме 06.04.1994 р. позивачем було придбано в ОСОБА_11 відпочинку «Ракитне» збірний будинок, який був встановлений на земельній ділянці, що розташована за адресою Кагарлицький район, с. Стрітівка, вул. Гагаріна, 35, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру №232 від 06.04.1994 р. та во-транспортною накладеною (згідно технічного паспорту на житловий будинок, збірний юк значиться як кухня за №з/п Б.

Після встановлення вказаного будинку на земельній ділянці, позивачем спільно з відповідачем було прибудовано до будинку господарський блок (згідно технічного паспорту на житловий будинок, господарський блок значиться як сарай за №з/п б3) та навіс (згідно технічного паспорту на житловий будинок, навіс значиться як навіс за №з/п 62 та сарай за №з/п б1), а також криниця (згідно технічного паспорту на житловий будинок, значиться за №з/п L).

Також, за час спільного проживання однією сім'єю, було побудовано новий житловий будинок, будівництво якого на даний час завершено, він зданий в експлуатацію та отримано документи, що посвідчують право власності, а саме свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 06.09.2010 р.

06.07.2000 р. відповідачем, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-КВ №009642 від 06.07.2000 р. було набуто земельну ділянку площею 0,2698 га Кагарлицький район, с. Стрітівка, вул. Гагаріна, 35.

Позивачкою згідно державного акту на право приватної власності на землю серія І-КВ № 058696 від 05.01.1998 р. було набуто земельну ділянку площею 0,060 га, яка розташована на території с. Велика Бугаївка СТ «Славутич». Пізніше позивачкою згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.06.2004 р. за №729 було продано вищезазначену земельну ділянку для розбудови домоволодіння в с. Стрітівка по вул. Гагаріна, 37.

Отже, за час спільного проживання однією сім'єю позивачем та відповідачем за рахунок спільної праці та коштів було набуто збірний будинок (кухня за №з/п Б), новозбудований житловий будинок (№з/п А) та господарські будівлі (№з/п 61, 62, 63, Ь, N1) за адресою Кагарлицький район, с.Стрітівка, вул. Гагаріна, 37, що разом складають домоволодіння, а також вищезазначену земельну ділянку площею 0,2698 га, на якій розташоване саме домоволодіння.

ОСОБА_12 ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

ОСОБА_12 ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

ОСОБА_12 ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

ОСОБА_12 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд може відповідно до ст. ст. 61, 69, 70 СК України провести поділ спільне майно позивача та відповідача та визнати за позивачем 1/2 частину домоволодіння.

Також, при поділі спільного майна, а саме житлового будинку, необхідно встановити :порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок.

ОСОБА_12 з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

ОСОБА_12 ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Однак, на даний час відповідач порушує право позивача щодо володіння та користування спільним майном подружжя, оскільки не допускає позивача до спільного домоволодіння, що підтверджується Актом від 25.05.2010 р. за участю депутата Стрітівської сільської ради ОСОБА_4.

ОСОБА_12 ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні та володінні спільним майном, згідно ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України позивач має право вимагати від відповідача усунення перешкод в користуванні та володінні спільним майном.

Відповідач та його представники позовні вимоги позивача не визнають в повному обсязі та просять суд у їх задоволенні відмовити повністю з наступних підстав. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 ОСОБА_2 був змушений до 1984 року проживати в одній квартирі з позивачкою за адресою: м. Київ. АДРЕСА_1. Але ведення спільного господарства та побуту, фактичні шлюбні відносини відповідач заперечує, оскільки на той час позивачка планувала створити нову сім'ю із ОСОБА_11, про що вона сказала відповідачу. Не випадково у пояснювальній записці Позивачка демонструє листи відповідача та більшість фотографій, зроблених до 1986 року. Позивачка отримала 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, куди і переїхала разом з сином. Відповідач залишився в однокімнатній квартирі, де був зареєстрований до 01.04.1997 року. В 1996 році склалася ситуація, про якій потрібно було допомогти спільному синові - ОСОБА_3, а саме: продати однокімнатну квартиру, що належала Відповідачу, для подальшого придбання сином двокімнатної квартири. З любові до сина і бажання зробити все, щоб допомогти йому, переступаючи через власні інтереси. Відповідач погодився на проживання в окремій кімнаті в двокімнатній квартирі, що належала позивачці. Як відповідач, так і позивачка., намагалися прилюдно не демонструвати справжній характер особистих відносин. Тому для більшості оточуючих вони здавалися подружжям. Будь-яких відносин між ними не існувало, та й не могло

вати у зв'язку із скандальним характером та диктаторської поведінки позивачки, яка не визнає іншої думки, крім власної. Від того, відносини позивачки з сином ОСОБА_13 є суто формальними та епізодичними. ОСОБА_3 не проживає майже 15 років у квартирі матері, в якій він зареєстрований. Більш того, проживаючи протягом 2009-2010 років в одному під'їзді на різних поверхах зі своєю сім'єю, вони бачилися з позивачкою всього декілька разів. Їх відносини були зведені до матеріальної підтримки матері. Щодо поділу земельної ділянки та побудованого домоволодіння. Зважаючи на встановлення законами обставин, за яких виникає право спільної сумісної власності, ст. 368 ЦК України безпосередньо встановлює два випадки, коли виникає спільна сумісна власність. Майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене законом або договором. Статті 60-73 СК України визначають підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, об'єкти права спільної сумісної власності, порядок здійснення такого права та поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Стаття 74 СК України визнає право спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Інше може бути встановлено договором між ними. Визнається також об'єктом спільної сумісної власності майно, набуте в результаті спільної праці членів сім'ї. Але жодне із зазначених положень ст. 368 ЦК не можна застосувати в нашому випадку, оскільки заперечується взагалі факт проживання однією сім'єю. Слід зазначити, що чинні закони не встановлюють інших випадків, коли може виникати право спільної сумісної власності. Крім того, згідно з п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою 1Іленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року) відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК. 377 ЦК. Але все ж таки ні шлюбу, ні сім'ї в даному випадку не було. А тому, ні виділу конкретної частини будинку, ні переходу права власності чи користування земельною ділянкою не може бути.

Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні заявленого позову позивачу відмовити повністю.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

12.12.1967 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований тральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 9537.

09.12.1982 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, у зв'язку з чим відділом РАЦСу Залізничного району м. Києва було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії ІІ-БК № 371362 від 03.04.1984 р.

Від спільного шлюбу сторони мають повнолітню сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за період часу з 09.12.1982 року по 31.12.2003 року, то дані позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_12 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Кодексом законів про шлюб та сімю, який діяв у вищевказаний період, не існувало такого факту, як встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Проте можливо було встановити судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті, тому в цій частині позовних вимог позивачу суд відмовляє повністю.

Стосовно позовних вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за період з 01.01.2004 року по 02.01.2009 року, то дані позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сімейний кодекс покликаний зміцнити сім'ю насамперед як соціальний інститут.

Факт проживання сторін однією сімєю, на думку позивача, в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_14, ОСОБА_10 ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які пояснили, що їм достовірно відомо про те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю, як чоловік та дружина з 09.12.1982 року по 02.01.2009 року.

Дані покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_4,ОСОБА_18, ОСОБА_19 суд оцінює критично, оскільки свідки в квартирі ОСОБА_20 бували не часто, в квартирі вони бачили ОСОБА_2, однак їм достовірно не відомо, чи вели сторони спільне господарство, чи мали спільний сімейний бюджет.

Окрім, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 пояснили, що позивач і відповідач не мали спільного бюджету та не вели спільне господарство. На підтвердження цього , відповідач за власні кошти будував будинок, а позивач навіть не хотіла ним цікавитися.

Окрім того, в рішенні Кагарлицького районного суду Київської області від 12.10.2010 року було встановлено наступне.

ОСОБА_12 ст..3 ч.2 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Із пояснень позивача та свідків слідує, що сторони не мали взаємних прав та обовязків, так як відповідач не надавав коштів на лікування позивача і власні кошти витрачав на будівництво житлового будинку, яке позивач не бажала проводити та не приймала в ньому участі ні коштами ні працею. Позивач і відповідач проживали за одною адресою і спали в різних кімнатах та часто сварилися. Тому відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не довела обставин на які посилалась.

Тобто при розгляді даної справи позивачем також не доведено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за період часу з 01.01.2004 року по 02.01.2009 року, а тому суд в цій частині позивачу відмовляє.

Доводи позивача про те, що вона надала суду цілий ряд фотокарток, які є підтвердженням спільного сімейного проживання , не можуть бути покладені в основу судового рішення, так як дані докази не дають переконливості в тому, що сторони проживали однією сімєю.

Тому суд вважає, що земельна ділянка, площею 0,2698 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с. Стрітівка вул. Гагаріна, 35 та житловий будинок з погосподарськими спорудами, що знаходяться на даній земельній ділянці, не належить до спільного майна позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_12 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають в шлюбі між собою, майно, набуте ними час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено письмовими договором між ними.

ОСОБА_12 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, доходу .

ОСОБА_12 п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , при застосуванні ст. 74 СК України , що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та дружина не перебувають в будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В ході розгляду справи судом не встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлені усталені відносин, що притаманні подружжю.

Оскільки згідно зі ст. 17 ЗК земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Оскільки позивачем не доведено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулюють право приватної власності громадян на жилий будинок», постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Сімейним кодексом України, Земельним кодексом України, керуючись ст..ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко