АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 53 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

02 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» про стягнення заборгованості за заробітною платою, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» (далі ВАТ «КТЗ «Констар») про стягнення заборгованості за заробітною платою, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 14.10.2003 року він був прийнятий до відповідача тимчасово на посаду монтажника металоріжучого та ковальсько-пресового устаткування, 24.11.2003 року його переведено на посаду коваля на молотах та пресах, а 05.02.2010 року звільнено за ст. 38 КЗпП України. В період з серпня 2009 року по день звільнення він заробітної плати на підприємстві не отримував, й при звільненні розрахунку з ним відповідачем проведено не було, чим завдано йому моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.02.2010 року по 07.04.2010 року в сумі 3256 грн., 5000 грн. моральної шкоди

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «КТЗ «Констар» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 3256,68 грн., моральну шкоду в сумі 500 грн. Стягнуто з ВАТ «КТЗ «Констар» на користь держави 59,50 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «КТЗ «Констар» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не врахована відсутність вини власника в затримці виплати заробітної плати позивачу, оскільки державною виконавчою службою в період з 28.01.2010 року по 02.04.2010 року було накладено арешт на кошти підприємства. В матеріалах справи відсутні докази спричинення позивачу моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «КТЗ «Констар» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 за наказом № 61кр від 14.10.2003 року прийнятий тимчасово на посаду монтажника металоріжучого та ковальсько-пресового устаткування цеху № 20 ВАТ «КТЗ «Констар», а на підставі наказу № 53-кр від 24.11.2003 року переведений на посаду коваля на молотах та пресах (а.с. 5).

05.02.2010 року згідно наказу № 8-ку від 04.02.2010 року звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 26).

Заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_2 за період з серпня 2009 року по лютий 2009 року в розмірі 8981,73 грн. була виплачена йому ВАТ «КТЗ «Констар» 07.04.2010 року (а.с. 27, 28).

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, розрахунок при звільненні з позивачем був проведений відповідачем із затримкою на 42 робочі дні, а тому відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати та компенсувати завдану моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 звільнений 5.02.2010 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. На день звільнення заборгованість з невиплаченої заробітної плати у відповідача перед позивачем складала 8981,73 грн. 07 квітня 2010 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 була виплачена, про що сторони підтвердили як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що кількість днів затримки виплати заробітної плати від дати звільнення ОСОБА_2 - 5.02.2010 року по дату фактичного отримання заборгованості - 07.04.2010 року згідно з графіком роботи підприємства становить 42 робочі дні, середньоденний заробіток позивача складає 77,54 грн. (а.с.50).

Тому колегія суддів погоджується з розрахунком виплати заробітної плати позивачу за час затримки, а саме за період з 05.02.2010 року по 07.04.2010 року в розмірі 3256 грн. 68 коп., вважає його законним та обґрунтованим.

Доводи в апеляційній скарзі, що судом не врахована відсутність вини підприємства в затримці виплати заробітної плати позивачу, оскільки виконавчою службою в період з 28.01.2010 року по 02.04.2010 року було накладено арешт на кошти підприємства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи постановою старшого державного виконавця про арешт належних відповідачу коштів від 28.01. 2010 року арешт накладено в межах суми 5 581 457,67 грн. і тільки 12.03.2010 року на всі інші рахунки накладено арешт, тобто після звільнення позивача - 05.02.2010 року (а.с.52-55).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності спричинення відповідачем цієї шкоди, оскільки позивач в результаті невиплати йому заробітної плати при звільнені переніс душевні страждання, вимушений був просити гроші у борг, звертатися за правовою допомогою, не зміг пройти медичне обстеження, порушений його звичний уклад життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, вважає, що розмір моральної шкоди визначний з урахуванням роз*яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), відповідно якого за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров*я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов*язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, та підлягає відшкодування на підставі ст.237-1 КЗпП України.

Тому доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо недоведеності спричинення моральної шкоди позивачу діями відповідача, спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: