Справа № 2-21/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання викраденої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання викраденої дитини, посилаючись на наступні обставини.

З 1998 року по 2001 рік вона мешкала в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області. 09 листопада 2000 року у неї народилась донька ОСОБА_3, батьком якої значиться відповідач. У період сумісного мешкання, відповідач зловживав спиртними напоями та у процесі сварок нерідко бив її, тому в середині літа 2001 року вона з донькою переїхала до батьків у м.Павлоград Дніпропетровської області. У червні 2006 року позивачка вийшла заміж і змінила прізвище з «Зіміної» на «Молчан», від шлюбу має трьох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. У кінці травня 2008 року за її місцем проживання приїхав відповідач разом із своїм батьком та ще з одним незнайомим їй чоловіком і попросив надати йому можливість поспілкуватись з донькою. Вона не заперечувала, так як розуміла, що дитині буде приємно поспілкуватись з батьком і дівчинка сіла до них в машину, після чого вони поїхали в напрямку магазину. Донька не поверталась і через кілька годин вона зателефонувала відповідачу та дізналась від нього, що він забрав дитину до себе і не поверне її. У такий спосіб відповідач викрав дитину, яка зареєстрована за її місцем проживання, потребує постій-ного медичного догляду. Крім того, у останнього обмежені можливості матеріально забезпечити дитину. Також вважає, що утримання відповідачем дитини може суттєво вплинути на її стан здоровя.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитини та звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини, посилаючись на наступне.

В червні місяці 2008 року позивач за зустрічним позовом поїхав разом зі своїм батьком в с.Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області для того, щоб побачитись зі своєю донькою ОСОБА_3. При зустрічі, порозмовлявши з дитиною та, побачивши умови її проживання, він зрозумів, що в сімї відповідачки склалась негативна психологічна атмосфера, яка в подальшому обовязково негативно вплине на стан здоровя доньки, яка благала батька забрати її з собою, так як матір та вітчим погано до неї відносяться. Занедбаний стан дитини, її прохання забрати з собою та телефонні дзвінки матері ОСОБА_1, яка розповідала, що її дочка не приділяє належної уваги вихованню дитини, стали поштовхом для прийняття ним рішення про те, що біля нього та його батьків дочці буде жити краще та, головне - безпечніше. З того часу дівчинка проживає біля позивача за зустрічним позовом та його батьків, які створили для дитини всі умови для нормального психологічного розвитку, дбають та піклуються про неї. Враховуючи вимоги абзацу другого ч.1 ст.162 СК України, який передбачає, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення за її попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя, позивач просить визначити місце проживання дитини біля нього, оскільки це буде в її інтересах, та звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини, які він сплачує позивачці, хоча дитина й так ним утримується вже більше двох років.

Позивачка за первісним позовом у судовому засіданні підтримала свої вимоги щодо відібрання у ОСОБА_2 та повернення їй дочки ОСОБА_7, оскільки вважає, що дитина повинна жити біля матері, а в неї є всі умови для цього: у дочки є окрема кімната, продуктів харчування достатньо, а що стосується худоби дитини, коли її самовільно забрав батько в 2008 році, то це пояснюється систематичним прийомом нею пігулок за призначенням лікаря, які негативно впливали на серце та шлунок дитини, тому дочка дуже погано їла. Дитина стояла на диспансерному обліку у психоневрологічному відділі з діагнозом симптоматична епілепсія через перенесену в ранньому віці травму голови і один раз на рік вона проходила з нею курс лікування в Дніпропетровській клінічній лікарні №5, хоча потрібно було проходити лікування 1 раз в три місяці. Фактично дитина інвалід, їй необхідно оформити пенсію, але відповідач цього не розуміє.

За таких обставин, вона просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічного позову про визначення місця проживання дитини біля нього в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області.

Відповідач за первісним позовом не визнав позовні вимоги. Він пояснив, що через деякий час після відїзду ОСОБА_1 з донькою у Дніпропетровську область, йому зателефонувала її мати і повідомила, що позивачка не займається вихованням своєї доньки і не приділяє їй належної материнської уваги. У червні 2008 року він разом із своїм батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 поїхав, щоб побачитись з донькою. На місці було встановлено, що родина дитини мешкає у старенькій хатинці, де всього дві кімнати, належні умови проживання відсутні. Дитина його просила забрати її з собою, скаржилась на матір та вітчима, які неналежним чином відносяться до неї. У родині склалась психологічна атмосфера, яка в подальшому могла негативно вплинути на стан здоровя дитини, тому він, як батько, вирішив дитину забрати з собою, забезпечивши їй більш належні умови для виховання та розвитку, що йому вдалось. Згідно висновку органу опіки та піклування, його родиною створено належні умови для навчання та розвитку дитини, яка біля нього почувається добре та не бажає повертатись до своєї матері. Тому, він звернувся до суду з зустрічним позовом до матері дитини про визначення місця проживання дочки ОСОБА_7 біля нього та звільнення його від сплати аліментів на неї. В підтвердження своїх зустрічних вимог ОСОБА_2 надав суду ряд документів, а саме:

- акти обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_2 від 10.10.2008 року та 04.11.2009 року (а.с.126-128, т.1), із висновків яких вбачається, що малолітня донька ОСОБА_3 може проживати в сімї батька та виховуватись, так як батько та всі члени родини створили належні умови для навчання та розвитку дитини;

- довідку №126 від 16.11.2009 року селянського (фермерського) господарства «Вікторія» (а.с.129,т.1), із якої вбачається, що СФГ «Вікторія» щомісячно проводить утримання аліментів з заробітної плати ОСОБА_2, який працює у господарстві охоронцем, та проводить перерахування аліментів на розрахунковий рахунок ДВС у Татарбунарському районі; довідку відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції від 22.10.2010 року (а.с.55,т.2) стосовно щомісячної сплати відповідачем за первісним позовом аліментів позивачці на утримання дочки ОСОБА_7 згідно рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області (копія виконавчого листа №2-3105/2001 року а.с.36);

- характеристику на дитину ОСОБА_3 ученицю 2-го класу Лиманської ЗОШ 1-111 ст., із якої вбачається, що дівчинка за період навчання засвоїла програмовий матеріал на середньому рівні, школу відвідує регулярно. Батько та дідусь цікавляться навчанням та вихованням дитини, дитина завжди чиста, охайна, має друзів, активна в житті класу (а.с.134, т.1);

- копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2009 року та копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме будинок в с.Лиман Татарбунарського району по вул.Суворова,23, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2П.(а.с.137,138 т.1) та копію Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №476395, виданого ОСОБА_2 у тому, що йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 13,73 гектарів на території Лиманської сільської ради Татарбунарського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.139, т.1).

Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації та представник органу опіки та піклування Лиманської сільської ради Татарбунарського району, вислухавши пояснення та доводи сторін, виходячи виключно з інтересів дитини, виказали суду свою впевненість у доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 біля її батька в селі Лиман Татарбунарського району.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, відповідача за первісним та зустрічним позовами, та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та заслухавши висновки представника служби у справах дітей Татарбунарської райдержадміністрації та представника органу опіки та піклування Лиманської сільської ради Татарбунарського району, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом. Разом з тим, вбачаються всі підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

При цьому, суд керується Конвенцією про права дитини, яка виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1).

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

В силу ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копіями свідоцтв: про встановлення батьківства та про народження ( а.с.6,7 т.1) батьком ОСОБА_3, яка народилась 09 листопада 2000 року, є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_11.

Копією свідоцтва про шлюб ( а.с.8,т.1 ) підтверджується, що після реєстрації шлюбу 07.06.2006 року позивачці присвоєно прізвище «Молчан». Від данного шлюбу у неї є син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.9,т.1). Також судом встановлено, що у позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 народилось ще двоє дітей: дочка ОСОБА_13, 14.06.2009 року, та син ОСОБА_14, 26.06.2010 року (а.с.12,30 відмовного матеріалу №1252, дослідженого в судовому засіданні).

Як видно з довідки ( а.с.10,т.1 )), родина позивачки мешкає по вул. Шевченка,151 в с.Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, дитина ОСОБА_3 зареєстрована за згаданою адресою. Однак проживає ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком, який ніде не працює, та трьома дітьми в с.Вербки по вул.Шевченко, 143 в будинку, який належав на праві особистої власності покійному батькові чоловіка ОСОБА_15 Будинок потребує поточного ремонту. Сімя багатодітна, малозабезпечена. Вищезазначені відомості містяться в акті матеріально-побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 від 26.11.2010 року (а.с.30 відмовного матеріалу №1252, дослідженого в судовому засіданні). В цьому ж акті, комісія, яка його складала, зробила висновок про надання соціальної допомоги ОСОБА_1 як малозабезпеченій сімї в звязку з тяжким матеріальним становищем.

Свідок ОСОБА_8 показав, що він є батьком відповідача за первісним позовом. У період сумісного проживання, у сторін народилась дочка ОСОБА_7, між ними були нормальні стосунки, але чомусь літом 2001 року невістка забрала дитину і виїхала до своєї матері. Вони дуже сумували за дівчинкою, коли дитина йшла до школи, він купив їй одяг, подарував золоті сережки. 28 грудня 2007 року до сусідки ОСОБА_16 подзвонила мати позивачки ОСОБА_17 і у розмові з ним повідомила, що дочка з чоловіком кривдять доньку ОСОБА_3, ставлять на коліна на зерно. Також він розмовляв з дитиною, яка плакала та благала забрати її до себе. Тому, у кінці травня 2008 року він разом з відповідачем, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 поїхали побачитись з дитиною за місцем мешкання позивачки. При розмові з ОСОБА_3, остання скаржилась на те, що її один раз на день годують, не миють, не пускають до школи, благала забрати її до себе в с.Лиман. І він з відповідачем вирішили забрати дитину, так як були стурбовані її жахливим фізичним станом. В с.Лиман онука пішла до школи, добре вчиться, їй створено належні умови для нормального розвитку та виховання.

Згідно показань свідка ОСОБА_16, у період спільного про-живання сторін у них народилась донька ОСОБА_3, відносини між ними були нормальні, відповідач не зловживав спиртними напоями та не кри-вдив позивачку. Однак, остання влітку 2001 року забрала дитину та виїхала до своїх батьків. У грудні 2007 року зателефонувала мати позивачки та у розмові з відповідачем та його батьком скаржилась на дочку, яка належним чином не доглядає за ОСОБА_3. Дитина була поруч і по телефону плакала, говорила, що не хоче жити з матірю. Коли відповідач з батьком забрали дитину до себе, вона була як дике кошеня, говорила, що мати з вітчимом били її, не годували. Зараз дитина доглянута, ходить до школи, завжди нагодована, зробилась гарною та веселою дівчинкою. У неї є своя кімната, а також всі умови для нормального розвитку.

Аналогічні свідчення свідка ОСОБА_18

З аналізу показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 випливає, що при сумісному проживанні сторін, між ними були нормальні стосунки, відповідач не зловживав спиртними напоями та не кривдив позивачку. Від батька відповідача стало відомо про те, що дзвонила мати позивачки, яка скаржилась на останню за те, що вона кривдить дитину. У кінці травня 2008 року вони з відповідачем та його батьком, за проханням останнього, поїхали до позивачки у Дніпропетровську область, щоб побачитись з дитиною. Родина позивачки мешкає у маленькій хатинці, огород не засаджено. При зустрічі з батьком та дідусем, дитина плакала та скаржилась, що їй не дають їсти, вітчим бє її, обіймала та просила батька та дідуся забрати її до себе, відмовлялась повертатись до матері. Вони привезли дитину до батька та діда. Зараз дитина доглянута, ходить до школи, нормально розвивається.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є класним керівником ОСОБА_20, яка вже третій рік навчається в Лиманській ЗОШ 1-111 ст., нормально спілкується з дітьми, навчається на середньому рівні. Коли відповідач забрав дитину, вона вражала своєю худобою, погано розмовляла, була не доглянутою. Прийшла дитина до школи уже змінив-шись, вона могла складати слова, її добре підготували до школи. Ба-тько та дід дитини часто звертаються до неї, цікавляться як дитина навчається. Вона була неодноразово вдома у дівчинки, там створені належні умови для її нормального розвитку та виховання, дитина завжди чисто одягнена, нагодована, зігріта любовю. На її запитання ОСОБА_20 пояснила, що за матірю не сумує, так як там її кривдили, не пускали до школи. На думку свідка, в разі повернення дитини до матері, дівчинка може отримати дуже великий психологічний стрес, який, безумовно, негативно відобразиться на її психологічному стані.

Малолітній свідок ОСОБА_3, допитана в судовому засіданні в присутності педагога - класного керівника, показала, що вона навчається у школі на добре, любить свого батька і дідуся, хоче жити з ними, тут їй добре. Повертатись до своєї матері не хоче, так як вона не давала їй їсти, не пускала до школи, кривдила її.

Свідок ОСОБА_17 мати позивачки за первісним позовом, пояснила суду, що нікому не телефонувала, щоб онуку забрали від матері в звязку з тим, що дочка не здійснює належний догляд за нею. Разом з тим, вона не памятає, чи телефонувала сусідці сватів ОСОБА_16 27.12.2007 року. Вважає, що дитині буде краще біля матері. Біля неї дівчинка була веселою, новий чоловік дочки постійно водив її до школи, дитина погано їла через стан здоровя, так як вона хворіла, з трьох років їй постійно давались пігулки за призначенням лікаря невропатолога, у якого вона була на обліку через перенесену в ранньому дитинстві травму. Покарати онуку за якусь провину могла тільки мати, зять її не бив, жили вони добре, а дитина не хоче повертатись до матері, на думку свідка, через те, що її так навчили.

Згідно висновку про стан здоровя, фізичний та розумовий розви-ток дитини а.с.23,т.1) від 10.12.2008 року, виданого поліклінічним відділенням Татарбунарської ЦРЛ, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - є здоровою. Аналогічна довідка лікарсько-консультативної комісії Татарбунарської ЦРЛ за №1643 від 03.11.2009 року (а.с.130,т.1), також в матеріалах справи містяться довідки про те, що ОСОБА_3 на обліку у психіатра та невропатолога не значиться (а.с.131,132,т.1). Із довідки Лиманської сільської амбулаторії №228 від 29.10.2009 року (а.с.133,т.1) видно, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_4, з вересня 2008 року за медичною допомогою не зверталась, щеплення проходила відповідно до календаря щеплень.

Висновками про стан здоровя громадян від 10.12.2008 року, виданими Татарбунарською ЦРЛ( а.с.24,25,26,т.1) підтверджується, що родина дитини батько, дід та бабка - є здоровими.

Як вбачається з довідки ( а.с.135,т.1) ОСОБА_3 навчається у 2-му класі Лиманської ОСОБА_21 ступенів, характеризується позитивно «за період навчання учениця засвоїла програмовий матеріал на середньому рівні, читає свідомо, переказує прочитане, вчить вірші напамять, пише охайно і старанно. Школу відвідує регулярно. Батько і дідусь цікавляться навчанням і вихованням дитини. Завжди чиста, охайна. В спілкуванні з однокласниками доброзичлива, має друзів, виконує всі зауваження і вказівки вчителя», що видно з характеристики ( а.с.134,т.1 ).

Відповідач у справі ОСОБА_2 за місцем роботи та меш-кання характеризується виключно позитивно ( а.с.29,35 т.1.,56,57,58 т.2).

У відповідності до актів обстеження житлово-побутових умов про-живання (а.с.31-32, т.1, а.с.126,128 т.2) «малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, може проживати та виховуватись в сімї батька, так як він та інші члени родини створили належні умови для дитини, її навчання та розвитку.

Згідно довідки Лиманської сільської ради ( а.с.34,т.1) донька ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 по вул.Кірова, 129 в с.Лиман Татарбунарського району Одеської області з червня 2008 року.

Копією Державного акту на право приватної власності на землю ( а.с.39,т.1) підтверджується факт наявності у приватній власності у відповідача земельної ділянки площею 13,73 га.

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що у батька ди-тини відповідача по справі за первісним позовом, та у його родини створено всі умови для нормального розвитку та виховання дитини. Сімя матеріально забезпечена, має добрі житлово-побутові умови проживання, а також у ній панує позитивна психологічна атмосфера, що найкращим чином відобразилось на фізичному та психологічному розвитку дитини, яка за останні два роки проживання біля батька перестала хворіти, добре себе почуває, засвоює програму загальноосвітньої школи та не потребує індивідуального навчання. Тому суд критично відноситься до результатів перевірки служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відображених у листі за №41 від 14.02.2008 року (а.с.30,т.1), як і до свідчень матері позивачки ОСОБА_17, яка перед початком допиту пояснила суду, що у неї неприязні стосунки з колишнім зятем та його сімєю.

Із відмовного матеріалу №1252 від 10.12.2010 року, що виник по заяві ОСОБА_1 від 06.10.2010 року, направленої до Татарбунарського РО УМВД України про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за хуліганські дії, дослідженому в судовому засіданні, вбачається, що постановою від 20.12.2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту хуліганських дій останнього відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу злочину. У вказаному відмовному матеріалі містяться пояснення свідків інциденту, що виник 06.10.2010 року між сторонами по справі, позитивна характеристика на позивачку ОСОБА_1 (а.с.29) та акт матеріально-побутових умов проживання сімї ОСОБА_1 (а.с.30), із якого вбачається, що матеріальне становище багатодітної сімї останньої вкрай важке.

Все вищезазначене у своїй сукупності, з урахуванням бажання та прихильності дитини, якій вже виповнилось десять років, до кожного з батьків, свідчить про те, що дівчинка може і повинна проживати в сімї батька, так як там створено належні умови для її повноцінного, гармонійного розвитку, виховання та навчання, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Лиманської сільської ради Татарбунарського району за №521 від 28.10.2010 року (а.с.52,т.2).

Тоді, як у матері дитини позивачки за первісним позовом, яка всіляко бажає забрати дитину з метою встановлення їй групи інвалідності та призначення пенсії, не зважаючи на те, що дитина на теперішній час вже здорова, зазначених умов, і що суттєво, нормальної психологічної атмосфери бракує, що робить неможливим проживання дитини з матірю, оскільки створюватиме реальну небезпеку для її здоровя.

Про рівень житлово-побутових умов матері дитини красномовно свідчить фото з зображенням житлового будинку та присадибної ділянки ( а.с.42,т.1).

І, хоча судова практика твердо стоїть на позиції, що кращі матеріально-побутові умови життя позивача не можуть бути самодостатньою підставою для передання йому дитини, суду, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу також на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати, як зазначено в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року.

Частиною 1 ( абз.1 )ст.162 СК України передбачено, що суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, у випадку, коли один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків… змінить її місце проживання.

Між тим, у абзаці 2 зазначеної норми права міститься виключення із загального правила, згідно якого дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя.

Тому, у досліджуваному судом випадку, враховуючи всі обставини справи, поведінка батька дитини, який без погодження з її матірю взяв дитину до себе, за твердою упевненістю суду не є самоуправством, а способом захисту дитини.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову про повернення викраденої дитини та задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, суд зважає на те, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, що проголошено Організацією Обєднаних Націй в Загальній Декларації прав людини, та виходив із принципів моралі та найкращих інтересів дитини, захист прав якої є прерогативою та передбачений нормами Конвенції про права дитини, закріплених в ст.19, згідно яких держави - учасниці зобовязані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, яка вже більше двох років проживає біля нього та утримується ним, підлягають задоволенню, як основані на законі, відповідно до ч.2 ст.188 СК України, яка передбачає, що батьки можуть бути звільнені від обовязку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Керуючись ст.ст.15,58-60,209,212,214-215, 218 ЦПК України, ч.4,5 ст.19, ст.ст.160,161, абз.2 ч.1 ст.162, ст.ст.171,180,188 СК України, Конвенцією про права дитини, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання викраденої дитини - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів на утримання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 з батьком ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Лиман вул.Кірова,129.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 51 гривну державного мита.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 державне мито в сумі 8,50 гривні та витрати ІТЗ в сумі 120 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк