АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» Ратушної

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком»), Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ВАТ «Суха Балка») та просив стягнути з відповідачів по 181400 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійними захворюваннями.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на його користь стягнуто у відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Кривбасзалізрудком» 60000 грн. та з ВАТ «Суха Балка» 5000 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню, та не звернув увагу, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється і наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем. Також суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Крім того, вважає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не враховано вимоги розумності та справедливості, а також не застосовано тримісячний строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

В своїй апеляційній скарзі ВАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно залучив його до участі у справі в якості відповідача, помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також судом не звернуто уваги на те, що позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві. Крім того, суд не врахував, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, який він просив стягнути, а також не застосував тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 тривалий час працював у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємствах, правонаступниками яких є відповідачі.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 06 травня 2009 року ОСОБА_3 встановлені професійні захворювання радикулопатія шийна та попереково-крижова справа на фоні сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами. Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФ другого ст.), де формівний артроз в сполученні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійким больовим синдромом, вегетативно сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях, хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст., у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 18 від 16 березня 2009 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота впродовж 25 років 4 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату та запиленості робочої зони та 20 років в умовах вібрації, винним в профзахворюваннях позивача визнана адміністрація шахт ім. Леніна РУ ім. Леніна ВО «Кривбасруда», «Ювілейна» АТ «Суха Балка», «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком» за період роботи ОСОБА_3, яка не виконала вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

Висновком МСЕК від 06 травня 2009 року ОСОБА_3 первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи. При наступному переогляді висновком МСЕК від 13.04.2010 року позивачу підтверджено 65 % страти професійної працездатності та наявність 3 групи інвалідності.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування, ВМП, ЛФФК, масаж.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідачів по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 06 травня 2009 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємства, з вини яких заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідачів про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Суха Балка» про те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка»,

Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4