Справа № 2-40/11

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2011 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Подопригори Л. І.,

при секретарі Лєсній Н.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання з померлим однією сімєю, визнання права на отримання страхових виплат,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_8 є її сином. Проживав він з нею та батьком - відповідачем ОСОБА_7 в належному їй будинку по вул. Жовтнева, 36 в м. Лебедині. За вказаною адресою син був зареєстрований. 13 серпня 2010 року на робочому місці сина стався нещасний випадок, в наслідок якого син постраждав і його було госпіталізовано спочатку в опікове відділення КУ «Сумської обласної клінічної лікарні», а 16 серпня 2010 року до Київської опікової лікарні, де від отриманих травм син помер 29 серпня 2010 року. Протягом усього часу перебування сина в лікарні вона опікувалася ним, перебуваючи разом з ним в лікарні, спілкувалася з лікарями з приводу здоровя сина, придбавала за власні кошти ліки, які були відсутні в лікарні, але були необхідні для його лікування. Похорони сина також відбувалися за її кошти за місцем його та її постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 був членом її сімї, вони піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, постійним місцем проживання сина було м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36. 25 липня 2008 року син вступив в шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 ОСОБА_9 подружнє життя відразу ж після реєстрації шлюбу між ними не склалося та подружні стосунки були припинені. В звязку зі смертю сина відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить страхові виплати членам сімї померлого. Нею до відділення виконавчої дирекції в м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань була подана відповідна заява та надані необхідні документи. Але у видачі таких коштів їй відмовили, оскільки з аналогічною заявою звернулася і відповідачка ОСОБА_4, яка також надана документи, що нібито стверджують факт спільного проживання з її сином. Факт спільного проживання з сином однією сімєю позивачка стверджує копією паспорта померлого, актом про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом, медичною карткою стаціонарного хворого, лікарським свідоцтвом про смерть, випискою з домової книги, полісом добровільного особистого страхування, де місце проживання померлого ОСОБА_8 вказано м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36. Також даний факт ствердять свідки. Вирішити спір в добровільному порядку вони не змогли. Тому вона звертається до суду та прохає суд постановити рішення, яким встановити, що її син ОСОБА_8, який помер 29 серпня 2010 року, проживав з нею однією сімєю, та визнати за нею право на отримання страхових виплат в звязку зі смертю сина.

В судовому засіданні позивачка та її представники вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача відділення в м. Суми виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань пояснив, що відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сімї повинен бути не меншим за пятирічну заробітну плату потерпілого. Тобто право на отримання такої страхової виплати має сімя померлого. 26 жовтня 2010 року до відділення ВД ФСНВ у м. Суми із заявами про призначення, на користь кожної із них, страхових виплат звернулися ОСОБА_4, як дружина померлого так і його мати ОСОБА_1, які кожен окремо, надали документи, що стверджують проживання з померлим однією сімєю. Зважаючи не те, що як ОСОБА_1 так і ОСОБА_4 вважають померлого ОСОБА_8 своєю сімєю, їм було запропоновано звернутися до суду для вирішенню даного спору. Відділення Фонду повністю покладається на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що з січня 2007 року вона стала проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_8, який 25 липня 2008 року зареєстрували. Спільно з ними проживала її неповнолітня донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 В звязку з відсутністю у кожного з них власного житла, починаючи з січня 2007 року вони винаймали житло у м. Суми. За цей час спільно проживали в частині будинку № 65 по вул.. Шишкарівській, кімнаті 242 гуртожитку АДРЕСА_1 будинку № 6 по вул.. Лебединській, а з травня 2010 року у квартирі АДРЕСА_2 . Як до одруження так і після одруження ОСОБА_8 працював на різних робітничих посадах у ВАТ «Сумське науково- виробниче обєднання ім. Фрунзе». 13 серпня 2010 року о 22 год. на роботі з чоловіком стався нещасний випадок, внаслідок чого чоловік отримав тілесні ушкодження (опіки) від яких 29.08.2010 року помер в лікарні м. Києва. За ввесь час спільного проживання з ОСОБА_8 останній піклувався про неї, як дружину та її доньку. В липні 2010 року за місцем роботи йому була видана путівка до дитячого табору для її доньки. Основним джерелом існування їх сімї був заробіток чоловіка. Вони, як подружжя, мали взаємні права та обовязки, належним чином їх виконували. Так, для ведення спільного господарства частину речей вони придбали за рахунок кредитних коштів, які на своє імя оформляв померлий. Зобовязання по цим кредитним договорам були виконані особисто нею вже після смерті чоловіка. За життя чоловіка вони застрахували своє життя, зазначивши вигодонабувачами один одного. Всі ці факти вона стверджує наданими доказами, а також ствердять свідки.

Доводи позивачки, щодо проживання її з сином вважає надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Дійсно її чоловік був зареєстрований за місцем проживання позивачки в м. лебедині по вул.. Жовтнева, 36, але з час у їх знайомства і початку спільного проживання він постійно проживав в їх сімї в м.Суми. Переєструватися за місцем постійного проживання і роботи він не міг, так як вони не мали власного житла. По вихідним чоловік їздив до батьків в м. Лебедин, допомагав їм по господарству, як син. Але це було не постійно. Разом з ним їздила і вона, поки між нею та позивачкою не склалися неприязні стосунки. Згодом чоловік їздив сам, а також з її дочкою. Намірів розірвати шлюб з нею чоловік ніколи не виказував. У них були нормальні подружні відносини. Коли сталося нещастя вона перша повідомила батьків чоловіка про це. Під час перебування чоловіка в лікарні в м. Суми вона опікувалася ним, придбавала необхідні ліки. Коли постало питання госпіталізації чоловіка в лікарню до. м. Києва, то за спільною їх згодою з ним поїхала позивачка. Вона також опікувалася лікуванням чоловіка, його станом здоровя, передавала гроші на лікування. Крім того зазначає, що кошти на лікування чоловіка були надані з місця його роботи. Також не погоджується з тим, що похорони були здійснені за рахунок позивачки, оскільки всі витрати по похованню чоловіка взяло на себе ВАТ «СНВО ім. Фрунзе». Вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що її чоловік ОСОБА_8 та позивачка мали спільний бюджет, що його постійним місцем проживання було м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36, що їх подружні відносини були припинені відразу після реєстрації шлюбу. Тому прохає в позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_10 вимоги позивачки не визнав , підтримав доводи своєї довірительки ОСОБА_4 Прохає в позові відмовити, вважає, що доводи надані позивачкою в підтвердження своїх позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги визнав та пояснив, що згоден з доводами позивачки, щодо проживання її однією сімєю з сином ОСОБА_8 до дня його смерті.

Вислухавши сторони, вивчивши наявні докази у справі суд вважає, спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.. 3,21 Главою 6, Главою 9 Сімейного кодексу України позовна вимога про визнання за позивачем права на отримання соціальних виплат є похідною від позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, регулюється ст. 256 ЦПК України.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 є сином позивачки, що стверджує копією свідоцтва про народження ( а.с.6) та копією свідоцтва про зміну прізвища ( а.с.7). Від отриманих 13.08.2010 року на виробництві травм ОСОБА_8 помер 29 серпня 2010 року у Міській клінічній лікарні № 2 м. Києва, що стверджується копією свідоцтваа про смерть ( а.с.8). Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сімї повинен бути не меншим за пятирічну заробітну плату потерпілого. Тобто право на отримання такої страхової виплати має сімя померлого. 26 жовтня 2010 року позивачка звернулася до відділення ВД ФСНВ у м. Суми із заявою про призначення,на користь неї, страхових виплат. Оскільки з аналогічною заявою до Фонду звернулася і відповідачка ОСОБА_4, як дружина померлого, Фондом було відмовлено у виплаті такої допомоги до вирішення спору в суді.

Факт проживання з померлим однією сімєю позивачка стверджує копією паспорта ОСОБА_8А.( а.с.5), де мається відмітка про реєстрацію місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_3; актом про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом ( а.с.17-21) , медичною карткою стаціонарного хворого ОСОБА_8А.( а.с.10), лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 ( а.с. 11), випискою з домової книги ( а.с. 13-14), полісом добровільного особистого страхування, де місце проживання померлого ОСОБА_8 вказано м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36. Тим, що саме вона опікувалася сином, коли той перебував в лікарні в м. Києві, спілкувалася з лікарями з приводу стану здоровя сина, придбавала за власні кошти ліки, які були відсутні в лікарні і необхідні для лікування. Похорони сина також провела за свої кошти за місцем його та її постійного проживання.

Допитані в суді свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 ствердили суду, що син позивачки ОСОБА_8 не дивлячись на те, що працював в м. Суми, протягом 2009-2010 років часто приїздив додому до батьків вул..Жовтнева, 36 в м. Лебедині. По господарству виконував багато роботи. Так, доглядав за присадибною земельною ділянкою, облаштував двір виклавши його цегло. В 2010 році поміняв вікна на пластикові, фарбував кришу. Спочатку з ним приїздила і його дружина, але потім він став їздити сам, іноді з дочкою дружини. Завжди опікувався матірю, її здоровям, говорив, що мати для нього все в житті. У них з позивачкою були довірливі стосунки. В господарстві матері перебував як у вихідні так і в робочі дні. Тут же знаходилися його одяг, особисті речі. В будинку була облаштована його кімната. Зі слів ОСОБА_8 відомо, що влітку 2010 року він придбав диван, який поставив в своїй кімнаті. Як ствердила свідок ОСОБА_13 на початку 2010 року ОСОБА_8 говорив їй, що життя з дружиною не складається, що немає порозуміння між ними і він має намір шлюб розірвати, говорив, що зустрів іншу жінку, яку кохає і хоче з нею узаконити свої відносини. Похоронила сина позивачка в м. Лебедині. Як на лікування сина так і на похорони, вони , як сусіди, допомагали позивачці матеріально.

Свідок ОСОБА_15 ствердила суду, що ОСОБА_8 знала давно. Раніше з ним зустрічалась, а потім їх стосунки припинились. В жовтні 2009 року в м. Лебедині вони зустрілися знову. В розмові ОСОБА_8 говорив, що працює в м. Суми, одружився , але сімейне життя не склалося, з дружиною не проживає. Вони стали знову зустрічатися з наміром створити сімю. ОСОБА_16 часто приїздив в м. Лебедин. Вони разом бували за місцем його проживання в будинку матері, яка знала про їх стосунки. Влітку 2010 року ОСОБА_8 почав проводити ремонт в будинку, де вони мали намір спільно проживати. З цією метою він придбав диван, який після смерті ОСОБА_16 мати передала їй, як майно, набуте сином для їх спільного користування. З матірю у ОСОБА_8 були дуже довірливі стосунки, вони піклувалися один про одного. Всі роботи по веденню господарства проводив ОСОБА_8.

Таким чином позивачка вважає,що надані нею докази стверджують факт проживання її та померлого сина однією сімєю і вважає, що саме вона має право на тримання страхових виплат після смерті сина.

Суд вважає, що надані позивачкою докази спростовуються іншими доказами , з яких вбачається ,що ОСОБА_4 25 липня 2008 року уклала шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про одруження ( а.с.63). Як до одруження так і після одруження ОСОБА_8 працював на різних робітничих посадах у ВАТ «Сумське науково - виробниче обєднання ім.. ОСОБА_17»в м. Суми, що стверджується копією трудової книжки ( а.с.64-65). Від отриманих на підприємстві тілесних ушкоджень повязаних з виробництвом ОСОБА_8 помер 29.08. 2010 року в міській клінічній лікарні м. Києва.

Наведені ці обставини є загальновідомими доказами, які складені компетентними органами, визнаються сторонами, а тому відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В той же час, в опущення вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір, суд вважає, позивачкою не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що позивачка та її син ОСОБА_8 мали спільний бюджет, що його постійним місцем проживання було м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 шлюбні стосунки відразу ж були припинені.

Так, докази надані позивачкою, що стверджують про те, що ОСОБА_8 постійно проживав в м. лебедині за адресою вул.. Жовтнева, 36, а саме:

копія паспорта ОСОБА_8А.( а.с.5), акт про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом ( а.с.17-21) , медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_8А.( а.с.10), лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_8 ( а.с. 11), виписка з домової книги ( а.с. 13-14) свідчать про те, що ОСОБА_8 дійсно був зареєстрований, починаючи з 03.03.2005 року, за адресою м. Лебедин вул.. Жовтнева, 36. Копія трудової книжки ОСОБА_8 доводить те, що ввесь цей період він постійно працював на різних робочих посадах у ВАТ «СНВО ім.. ОСОБА_17». Як встановлено в суді ні ОСОБА_8, ні його дружина власного житла в м. Суми не мали. І тому ОСОБА_8, як до реєстрації шлюбу так і після реєстрації залишався прописаним за адресою позивачки. Суд вважає, що місце реєстрації особи не являється підставою вважати проживання цієї особи однією сімєю з іншими членами сімї зареєстрованими за цією ж адресою. Будь- яких інших належних та допустимих доказів проживання однією сімєю з ОСОБА_8 позивачкою не надано.

Разом з тим, юридичне тлумачення поняття «сімя»наведене у ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, де зазначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Оскільки спільно проживати, бути повязаними спільним побутом можуть не лише члени сімї ( особи, які спільно проживають у кімнаті гуртожитку, будинку престарілих, т.і.) норми Сімейного Кодексу України при визначенні поняття «сімя»перевагу надають саме шлюбним відносинам, визначаючи, що сімя, поряд з іншим, створюється на підставі шлюбу.

Ч. 2 ст. 3 СК України встановлює, що подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Ця норма закону спростовує доводи позивачки про те, що доказами проживання позивачки однією сімєю з ОСОБА_8 є те, що позивачка під час перебування сина в лікарні опікувалась ним, спілкувалася з лікарями з приводу його стану здоровя, необхідного лікування.

Суд вважає, не можна вважати належними доказами і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, доводи позивачки про те, що на лікування сина нею були затрачені власні кошти і те, що вона здійснила поховання сина за власний рахунок, оскільки, як вбачається з копії платіжного доручення про перерахунок підприємством коштів на лікування ОСОБА_8 до міської клінічної лікарні № 2 м. Києва, та звіту про їх використання ( а.с.128-130) інформації стосовно затрат, здійснених ВАТ «Сумським НВО ім.. ОСОБА_17 на поховання ОСОБА_8 ( а.с.111-112), профспілковим комітетом, підприємством надавалась значна допомога на ці витрати. Як ствердив в суді свідок ОСОБА_18 працівниками цеху підприємства були зібрані кошти в сумі 2800 грн. і передані дружині ОСОБА_8, як допомога на лікування чоловіка.

Аналізуючи твердження позивачки про те, що зареєстрований 25.07.2008 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відразу ж не склався і шлюбні відносини припинились, суд приходить до слідуючого.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. У результаті укладення шлюбу між чоловіком та дружиною виникають особисті немайнові права та обовязки ( Глава 6 СК України) і майнові права кожного з подружжя ( Глава 8 СК України), а також взаємні права та обовязки ( Глава 9 СК України). До моменту смерті ОСОБА_8, зареєстрований 25.07.2008 року шлюб з ОСОБА_4 не був розірваний. Це свідчить про те,що відповідачка ОСОБА_4 та її покійний чоловік ОСОБА_8 є сімєю.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 пояснили, що знають сімю ОСОБА_8 та Н.О. і підтримують з ними дружні стосунки. ОСОБА_4 стала проживати з ОСОБА_8 з січня 2007 року. В липні 2008 року зареєстрували свій шлюб. В звязку з відсутністю у кожного з них власного житла, починаючи з січня 2007 року були змушені винаймати житло у м. Суми. Спочатку проживали в частині будинку по вул.. Шишкарівська № 65, де мешкає мати відповідачки зі своєю сімєю, затим в кімнаті гуртожитку по вул.. Кірова , затим в квартирі АДРЕСА_3, а з травня 2010 року у квартирі АДРЕСА_2. З ними та їх сімями сімя ОСОБА_8 підтримувала дружні стосунки, ходили в гості, разом відпочивали. До останніх днів свого життя ОСОБА_8 піклувався про дружину, її доньку. Особливе ставлення в нього було до доньки дружини,до якої він ставився як батько, постійно займався її вихованням, зустрічав її з школи, водив на гурток танців. Основним джерелом існування цієї сімї була заробітна плата чоловіка. ОСОБА_15 він проводив розрахунки в ОСОБА_21 за квартиру по вул..Лебединській,де як вказав свідок, сімя ОСОБА_8 стала проживати з травня 2010 року. Ніколи розмов, щодо невдалого одруження померлий не виказував, навпаки, як ствердила свідок ОСОБА_19 як її сімя так і сімя ОСОБА_8 мали намір у вересні 2010 року провести обряд вінчання в монастирі м. Путивль. Свідок ОСОБА_23 також ствердила, що вони працювали в померлим на одному підприємстві і часто в одну зміну. На роботу і з роботи їздили одним тролейбусом. Як з першої так і з другої зміни ОСОБА_8 повертався завжди додому до дружини та доньки. В розмовах говорив, що на вихідних їздив в м. Лебедин, де як вона знала , проживають його батьки. В 2008-2009 роках, коли були затримки по виплаті заробітної плати ОСОБА_8 часто брав продукти харчування в рахунок заробітної плати в заводському магазині. Ніколи розмов, щодо невдалого одруження не виказував, навпаки був задоволений сімейним життям. Скаржився лише на відсутність власного житла в м. Суми.

З довідки виданої профспілковою організацією ОСОБА_25 ім.. ОСОБА_17 ( а.с.72) вбачається, що ОСОБА_8 була надана путівка доньці ОСОБА_4- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в оздоровчий табір «Чайка»з 30.07.2010 по 19.08.2010 року. Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 така путівка була видана ОСОБА_8 для доньки дружини на підставі рішення цехового комітету цеху № 1 з урахуванням того, що подружжя проживає сімєю і разом виховують доньку.

Про те, що ОСОБА_4 та покійний ОСОБА_8, як подружжя, мали взаємні права та обовязки, належним чином їх виконували стверджується доказами про те, що для ведення спільного господарства в період спільного проживання частина речей ними була придбана за рахунок кредитних коштів, які на своє імя оформив ОСОБА_8 17.11.2007 року та 05.03.2010 року. Зобовязання по цим кредитним договорам були виконані ОСОБА_4 після смерті чоловіка, що стверджується довідками ПАТ «Дельта Банк»( а.с.68-71). Крім того у листопаді 2009 року ОСОБА_8 застрахував своє життя та ОСОБА_4 у ВАТ НАСК «Оранта», що стверджується Полісом добровільного особистого страхування Вигодонабувачами по цим Полісам визначені ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ( а.с. 67-68).

Про те, що ОСОБА_8 звертався до профспілкового комітету підприємства по питанню отримання житла і йому в цьому було відмовлено через відсутність прописки в м. Суми, ствердив в суді свідок ОСОБА_18 Він також пояснив, що саме він запропонував обстежити житло сімї померлого ОСОБА_8 і скласти відповідний акт. Члени комісії, які проводили це обстеження підтвердили, що сімя винаймала житло і після смерті ОСОБА_8, за місцем їх проживання залишилось його майно та особисті речі. Всі ці докази дають суду підстави прийти до висновку, що відповідач ОСОБА_4 та померлий ОСОБА_8 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 25.07.2008 року, проживали однією сімєю до дня його смерті, вели спільне господарство, мали спільні права та обовязки по відношенню один до одного та інших членів сімї, які належним чином виконували. Тому вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 15-1, 30, 61, 63, 75, 209, 213, 214, 215, 218, 256 ЦПК України,ст. 3, 4 СК України, ст.. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції в м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання з померлим однією сімєю, визнання права на отримання страхових виплат відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Лебединський районний суд.

Суддя Подопригора Л. І.