АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ліщинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2009 року позивачка звернулася до суду та просила з урахуванням уточнень ухвалити рішення, яким стягнути на її користь з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 49 900 грн. страхового відшкодування матеріальної шкоди, стягнути з ОСОБА_5 на її користь 28979 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що 07 серпня 2009 року близько 18.30 годин на перехресті вул.. ОСОБА_6 та вул.. Бородинської у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, який належить позивачці на праві власності, і яким під час ДТП керував ОСОБА_4 (третя особа в справі), що рухався по головній дорозі вулиці ОСОБА_6 в напрямку проспекту ОСОБА_7. Відповідачка ОСОБА_2 на автомобілі Тойота raf-4, номер НОМЕР_2, перетинаючи вул.. ОСОБА_6 з боку вул..Бородинської, не давши дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_4, допустила зіткнення.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця ОСОБА_6 № 349/09 від 30 вересня 2009 року , матеріальна шкода, яка спричинена позивачці внаслідок пошкодження автомобіля складає 78 269,77 гривень. За проведення вказаного експертного дослідження позивачкою сплачено 700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера N 349 від 30 вересня 2009 року. Отже, розмір заподіяної мені матеріальної шкоди становить 78 969,77 гривень.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2, була застрахована в ЗАТ "Страхова Компанія "Українська страхова група".

17 серпня 2009 року інспектором дізнання ВДАІ м. Дніпропетровська була складена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом цієї ДТП, а 01 вересня 2009 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська виніс постанову про направлення адміністративної справи відносно водія ОСОБА_4 прокурору Дніпропетровської області для вирішення питання про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи та встановлення ступеня важкості тілесних ушкоджень, завданих в результаті ДТП ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

25 вересня 2009 року через свого представника позивачка звернулась до страхової компанії із заявою, зареєстрованою за № 63/083 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, разом з якою були надані документи, які визначені у статті 35 закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.. 37 вище вказаного закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього закону документів.

Але листом № 09-700 від 23 жовтня 2009 року страхова компанія відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування та повідомила, що ЗАТ Страхова компанія "Українська страхова група" зможе прийняти обґрунтоване рішення лише після отримання постанови суду, в якій буде встановлено винну особу у дорожньо-транспортній пригоді.

Позивачка вважає, що у виплаті їй страхового відшкодування страховою компанією відмовлено незаконно.

Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою слід стягнути з відповідачки ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені .

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.. 60 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених ст.. 61 ЦПК України. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так , ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову суд першої інстанції посилався на те , що позивачка надала суду відповідні докази того , що автомобіль відповідачки ОСОБА_5 був застрахований у ПАТ „Страхова компанія „Українська страхова група , яка в свою чергу не виплатила кошти на ремонт пошкодженого автомобіля , розмір яких підтверджений висновком експерта , а також те що розмір страхового відшкодування менший від розміру заподіяної позивачці шкоди , а тому стягнув дану різницю з відповідачки ОСОБА_5

Однак , з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до положень ст.. 1187 ЦК України шкода , завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою , яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом , механізмом , іншим обєктом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки , відшкодовується на загальних підставах , а саме :

- шкода , завдана одній особі з вини іншої особи , відшкодовується винною особою;

- за наявності вини лише особи , якій завдано шкоду , вона їй не відшкодовується;

- за наявності вини всіх осіб , діяльністю яких завдано шкоди , розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин , що мають істотне значення.

Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( ар. сп. 45-47 ) та ст.. 6 закону України „ Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів встановлено , що страховим випадком є подія ,внаслідок якої завдана шкода третім особам під час ДТП , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і , внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором.

Заперечуючи проти позову , Страхова компанія посилалась на те , що у неї немає правових підстав для виплати позивачці страхового відшкодування за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , оскільки ДТП сталася не з вини водія ОСОБА_5

Так , як зазначалось в постановах про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 17 серпня 2009 року ( ар. сп. 42) , від 1 грудня 2009 року ( ар. сп. 57-58) , що сталась з участю водіїв ОСОБА_4 , що управляв автомобілем позивачки та ОСОБА_5 ця пригода сталась на перехресті рівнозначних доріг вул.. ОСОБА_6 та вул.. Бородинській в м. Дніпропетровську і сталась вона внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 16.12 ПДР України , який виконуючи проїзд перехрестя , не надав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_5 , який наближався до перехрестя праворуч , що підтверджується висновками авто технічного дослідження , проведеного за матеріалами даної ДЩТП в ІІДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області ( висновок спеціаліста № 70.27-399).

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2010 року ( ар. сп. 107) ОСОБА_4 було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.. 124 КУпАП , провадження по адміністративній справі було закрито за сплином строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Дана постанова була скасована постановою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2011 року ( ар. сп. 134) і в ній зазначено , що провадження по справі про визнання ОСОБА_4 винним за ст.. 124 КУпАП закрито через відсутність події та складу проступку за п. 1 ст. 247 КУпАП. Даний висновок зроблено на підставі довідки Комунального унітарного підприємства „Дніпродорсервіс Дніпропетровської міської ради за вхідним № 474/3 від 19 серпня 2009 року ( ар. сп. 44 ) та висновку спеціаліста Державного підприємства „Київська обласна багато профільна лабораторія Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру за № 20-10 складеного 21 жовтня 2010 року , згідно з розстановкою дорожніх знаків на перехресті вул.. ОСОБА_6 та вул. Бородинській у м. Дніпропетровську , вул. Бородинська є другорядною дорогою (ар. сп. 19-22 адміністративного матеріалу № 3-4689/10 ) на підставі чого не вбачається порушень ОСОБА_4 вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України в не наданні на перехресті рівнозначних доріг водієм нерейкового транспортного засобу дороги транспортним засобам , що наближаються праворуч , так як ОСОБА_4 рухався по вул.. ОСОБА_6 , яка являється головною.

Однак , як вбачається з листа Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27 жовтня 2009 року за № 14/М-1702 ( ар. сп. 81) згідно проведеного обстеження місця скоєння ДТП встановлено , що в період скоєння ДТП з боку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 дорожній знак 2.1 „Дати дорогу був відсутній. Встановити який час даний знак був відсутній не можливо.

З вказаного вище листа також вбачається ,що за виявлені недоліки в утриманні засобів регулювання дорожнього руху на зазначеному перехресті , а саме за відсутність дорожнього знаку 2.1 „Дати дорогу на виконроба КУП „Дніпродорсервіс ОСОБА_10 було складено протокол про адміністративне порушення за ч.4 ст. 140 КУпАП України.

Виходячи з вище наведеного , а також з урахуванням висновків , які містяться в зазначених вище постановах про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом ДТП про те , що у діях ,зокрема , водія ОСОБА_5 порушень вимог ПДР України не вбачається слід вважати правильною позицію відповідачів про те , що в даному випадку цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 не наступила , так як відсутній будь-який документ який би підтверджував факт порушення нею норм адміністративного чи кримінального законодавства . В звязку з даними висновками і у ПАТ „Страхова компанія „Українська страхова група відсутні будь-які підстави для виплати страхового відшкодування за шкоду завдану позивачці.

З матеріалів справи також вбачається , що 14 травня 2010 року до суду надійшла заява від представника позивачки про залучення до участі у справі у якості третіх осіб виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради , як власника вулично-шляхової мережі , та уповноваженого ним підприємства Комунального унітарного підприємства „Дніпродорсервіс в звязку з тим , що на перехресті де сталася ДТП був відсутній дорожній знак 2.1 „Дати дорогу ( ар. сп. 77-78) , однак, дане клопотання судом не розглядалось , а позовних вимог до вказаних осіб заявлено не було і при уточненні позовних вимог ( ар. сп. 157-158) , хоча у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до положень ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі .

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає , що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення прийшов до висновків , які не відповідають обставинам справи , в звязку з чим рішення суду слід скасувати , відмовивши в задоволенні позовних вимог та задовольнивши апеляційні скарги.

Керуючись ст..ст. 303,307, п.3 ч.1 ст. 309,313,314,316,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення , однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів .

Судді