Справа № 22-ц-1729/11 Головуючий у І інстанції Скрипник О.Г.
Категорія 29 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворський М. А.

суддів Коцюрби О.П., Мельника Я.С.,

при секретарі Джафаровій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вишгородського апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Стефанівської районного суду Київської області від 30 серпня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та просили постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_6 - 10 776, 81 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_5 28650, 76 грн. матеріальної шкоди, 200000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_6 - 5825 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 21.07.2009 року близько 21-00 год., водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем ГАЗ 33104-318, який на праві власності належить ОСОБА_7, на перехресті доріг вул.. Київська - вул. Набережна в м. Вишгород порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ -968А, який належить ОСОБА_6, внаслідок чого ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, а автомобілю що належить на правів власності ОСОБА_6, були заподіяні механічні пошкодження.

Позивачі зазначають, що вироком Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зважаючи на те, що в результаті зіткнення автомобілів з вини відповідачів, позивачі отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, автомобіль механічні пошкодження, просили суд задовольнити їх позовні вимоги оскільки в добровільному порядку відшкодовувати збитки відповідачі не бажають.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2010 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі -10 776, 81 грн.; на користь ОСОБА_5 - 28 650, 76 грн. матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_6 - 5825, 0 грн. матеріальної шкоди;

Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_8, солідарно моральну шкоду: на користь ОСОБА_4 - 70 000 грн.; на користь ОСОБА_5 - 200 000 грн.; на користь ОСОБА_6 - 5000, 0 грн.;

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідачка ОСОБА_7, та ОСОБА_3 який не приймав участі в розгляді справи, подали апеляційну скаргу в якій посилаються на не відповідність висновків суду встановленим обставинам справи на порушення судом норм процесуального та матеріального права просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, оскільки не вбачають своєї вини у спричиненні позивачам шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи вказаний спір, та задовольняючи частково позовні вимоги позивачів суд першої інстанції виходив із того, що 21.07.2009 року близько 21-00 год., ОСОБА_8 без будь-якого документу на право керування транспортним засобом, керуючи автомобілем ГАЗ 33104-318, який на праві власності належить ОСОБА_7, на перехресті доріг вул.. Київська- вул. Набережна в м. Вишгород порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ -968А, який належить ОСОБА_6

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_5 - тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз, та автомобілю ЗАЗ -968А, який на праві власності належить ОСОБА_6 були заподіяні механічні пошкодження, що підтверджується висновком авто товарознавчої експертизи, тому суд першої інстанції, виходячи з вимог ст.. 1187 ЦК України поклав обовязок по відшкодування матеріальної шкоди на власника автомобіля ОСОБА_7, а відшкодування моральної шкоди поклав на власника автомобіля ГАЗ ОСОБА_7 та заподіювача ОСОБА_8

Однак повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами цивільної та кримінально справи підтверджується, що 21 липня 2009 року близько 21-00 год., ОСОБА_8, не маючи довіреності на право керування транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_7, та яким він керував за вказівкою володільця вказаного автомобіля ОСОБА_3, керуючи вказаним транспортним засобом, та рухаючись по вулиці Київській в м. Вишгороді в напрямку вул. Набережної, маючи намір здійснити лівий поворот, порушуючи п. 10.1, п.10.4, 10.5, та п. 16.11 ПДР України, а саме перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності виконуваного маневру, не пересвідчився в тому, що це не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не зайняв завчасно відповідну крайню ліву смугу в напрямку руху, здійснюючи рух з другорядної догори на головну не надав перевагу автомобілю НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6 та яким на відповідній правовій підставі керував ОСОБА_4 внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил дорожнього руху сталося зіткнення вказаних автомобілів, а водій та пасажир автомобіля ЗАЗ - 968А ОСОБА_4, ОСОБА_5 отримали відповідно середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, а автомобіль отримав механічні пошкодження.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо доведення вини відповідача ОСОБА_8 у порушенні п. п. п. 10.1, п.10.4, 10.5 та п. 16.11 ПДР України та як наслідок спричинення відповідачам матеріальної та моральної шкоди.

Наявність вини ОСОБА_8 у порушенні ПДР України підтверджується вироком Вишгородського районного суду від 30 серпня 2010 року згідно до якого ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавленні волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Вироком суду також встановлено, що ОСОБА_8 працював у ОСОБА_3 водієм автомобіля НОМЕР_3, належного ОСОБА_7, право на керування яким він не мав, проте виконував замовлення ОСОБА_3 по доставці вантажу.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.4 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки судом встановлено, що вина відповідача ОСОБА_8, у заподіянні позивачам матеріальної та моральної шкоди доведена, тому рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Обовязок відповідача ОСОБА_9 відшкодувати спричинену позивачам матеріальну та моральну шкоду передбачений ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди то колегія суддів погоджується із тим, розміром який визначений судом першої інстанції , а саме на користь ОСОБА_4 10776, 81 грн., на користь ОСОБА_5 - 28650,76 грн. матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_6 - 5825 грн. матеріальної шкоди. Даний розпір підтверджується наданими позивачами підтверджуючими документами (а.с. 4-38).

Разом з тим вирішуючи спір в частині розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував розяснення що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме визначив суму без врахування засад розумності, виваженості та справедливості, тому колегія суддів враховуючи тяжкість отриманих позивачами ОСОБА_10, ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та перенесених у звязку цим моральних та фізичних страждань вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_10 50000 грн. на користь ОСОБА_11 100000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачці ОСОБА_12 колегія враховує, ступінь вини відповідача, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка у звязку з пошкодженням її автомобіля, що повязувалося із хвилюванням за стан даного майна, а також тим, що вона позбавлена можливості користуватися вказаним майном, та визначає 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Перевіряючи доводи апелянтів ОСОБА_7, та ОСОБА_3 щодо наявності вини власника автомобіля ГАЗ-33104 ОСОБА_7 у спричиненні позивачам матеріальної та моральної шкоди, а також законність покладення судом першої інстанції на ОСОБА_7 обовязку відшкодувати спричинену шкоду колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині.

Так, Пленум ВСУ в п.4 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1992 р розяснив що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів вказаної справи ОСОБА_7, реєструючи автомобіль ГАЗ-33104-318 в МРЕВ ДАІ відповідно до п. 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року зазначила ОСОБА_3 як співвласника вказаного автомобіля та особу яка має права ним володіти. (а.с. 91).

При розгляді кримінальної та цивільної справи встановлено, що саме ОСОБА_3 даний автомобіль використовувався для підприємницької діяльності і саме він наймав ОСОБА_9 на роботу водієм вказаного автомобіля, і саме за розпорядження ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_9 керував в казаним автомобілем на час виникнення ДТП. Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та поклав відповідальність по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди на ОСОБА_7 у володіння якої на той час вказаний автомобіль не був.

Оскільки відповідачка у справі ОСОБА_7 довела у судовому порядку, що автомобіль НОМЕР_4 на час спричинення позивачам матеріальної та моральної шкоди не перебував у її володіння, а знаходився і правомірному володіння ОСОБА_3 тому покладення на неї відповідальності за шкоду спричинену зазначеним джерелом підвищеної безпеки є безпідставним, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України нового рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313 - 315 ЦПК України, ст..ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 10776,80 грн. на відшкодування матеріальної та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 28650, 76 грн. на відшкодування матеріальної та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5825 грн. на відшкодування матеріальної та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави 452,52 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: О.П.Коцюрба

ОСОБА_13