Справа № 2-18/11
Номер рядка звіту 33
Рішення

іменем України

25 листопада 2011 року

Лебединський районний суд Сумської області

в складі : судді Подопригори Л. І.

при секретарі Івахно Н.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія « Оранта», ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування, пені, відшкодування майнової та моральгної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим,що 25.05.2009 року між ним та Лебединським районним відділенням НАСК « Оранта»були укладені Договори обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ВС/4131234 та № ВС/ 4131235, згідно яких застраховані належні йому транспорті засоби, а саме: автомобіль НОМЕР_1, 2006 року випуску та причіп до легкового автомобіля марки ПВ 01Б, 2006 року випуску. Період страхування згідно умов Договору з 25.05.2009 року по 24.05.2010 року.

11 грудня 2009 року близько 10 год. 30 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ГАЗ-330202-01, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ТОВ «УДЕК», на перехресті вул.. Серафімовича та вул.. 19 серпня в м. Лебедині в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху в Україні при виконання повороту праворуч та заносі автомобіля НОМЕР_3 з причіпом марки ПВ 01Б під керуванням позивача. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2010 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, і до нього застосовано покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок зіткнення належні позивачу транспортні засоби отримали значні пошкодження. На відновлювані роботи по ремонту автомобіля, згідно акту виконаних робіт СПД ОСОБА_5, позивачем були затрачені власні кошти в сумі 2065,50 грн. Відновлюваний ремонт причепу позивач проводив самостійно із залученням найманого спеціаліста ОСОБА_6, якому виплатив за роботу 400 грн., а також на ремонт, за власні кошти, придбавав необхідні матеріали на суму 469 грн. Таким чином загальна вартість по відновлюваному ремонту автомобіля і причепа склала 2934,50 грн. Позивач вважає, що відповідно до вимог ст.. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування таких збитків до власника джерела підвищеної небезпеки ТОВ «УДЕК» та водія ОСОБА_4, але в березні 2011 року з даного ТОВ «УДЕК»заперечення з підтверджуючими доказами, йому стало відомо про те, що власник джерела підвищеної неббеспеки виконав свої обовязки по сприянню в отриманні ним страхового відшкодування шляхом подачі заяви про страхове відшкодування датовану 14.12.2009 року. Внаслідок цього за його клопотанням належним відповідачем було визнано НАСК «Оранта», яка не виконала умови згідно Договору страхування . Ним особисто, у встановлені Договорами страхування терміни, а також відповідно до вимог ст.. 33, 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»була подана заява та надані підтверджуючі документи про настання страхового випадку до Сумської обласної дирекції НАСК «Оранта», а також транспортні засоби, для проведення авто товарознавчої експертизи пошкоджень, за участю страхового агента. Експертом були складені дефектні відомості огляду транспортних засобів. Весь пакет документів стосовно страхового випадку був отриманий страховиком 02.04.2010 року. Однак НАСК «Оранта»не виконала вимоги ст..ст. 36.1, 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»і не повідомила його про прийняте рішення, щодо прийняття до виконання чи відмови у виплаті страхової суми. 11.08.2010 року він звернувся до відповідача з проханям розянення невиплати страхового відшкодування, на що 09.09.2010 року отримав відповідь з якої дізнався, що заява, подана ним, виконана не коректно, не повідомлено рахунок, на який мають бути перераховані кошти. Тобто, документи страховою компанією отримані, але повідомлення про відмову йому у виплаті страхового відшкодування надіслано не було. Відповідно до вимог ст.. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»виплата страхового відшкодування здійснюється протягом місяця з дня отримання страховиком зазначених у ст.. 35 цього Закону документів, тобто до 02.05.2010 року. Але відповідач порушив свої зобовязання і не виплатив належні йому кошти, чим порушив вимоги ст.. 526 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Позивач вважає, що оскільки він є страхувальником, що уклав з відповідачем- страховиком договір страхування з метою захисту своїх майнових інтересів у разі настання страхового випадку, тобто замовив страхові послуги для задоволення своїх власних побутових потреб, він є споживачем. Відносини між споживачем товарів( робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, захист прав та інтересів споживачів регулюється Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог п. 5 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо виконавець не виконує, прострочує виконання роботи ( надання послуг) згідно з договором, він за кожен день прострочення сплачує споживачеві пеню у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Розмір такої неустойки ( пені) за період з 14.12.2009 року по 20.05.2010 року тобто за 517 днів становить 1589,62 грн., і підлягає стягненню в відповідача НАСК «Оранта».

Позивач також вважає, що відповідачами йому спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок ДТП, винним в якій визнаний відповідач ОСОБА_4 він отримав нервове потрясіння. Порушився звичний для нього, а також членів його сімї уклад життя. Своєю бездіяльністю та незаконним утриманням коштів відповідачем НАСК «Оранта»завдаються йому моральні страждання, які виразились в постійних розчаруванням та стресах, щодо порушення його прав. Знецінення коштів і відсутність інформації про реальний стан фактичної заборгованості, не бажання надавати пояснення до дій по відношенню до заборгованості та терміну її погашення приводять його в стан депресії, що негативно впливає на його здоровя, стосунки з рідними та сусідами, необхідністю звернення за допомогою до фахівців в галузі права. Розмір цієї моральної шкоди він визначає в сумі 5000 грн. і прохає стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Також прохає стягнути з відповідачів в солідарному порядку понесені ним судові витрати по оплаті інформаційно- технічного забезпечення в розмірі 120 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Представник ВАТ НАСК «Оранта»позовні вимоги визнав частково та пояснив, що відповідно до договору страхування № 02-03-12/2072,укладеного 18.11.2008 року між ВАТ НАСК «Оранта»та ТОВ «УДЕК» останній застрахував цивільно- правову відповідальність по транспортному засобу марки ГАЗ, модель 330202-01, реєєстраційний номер НОМЕР_4 і на виконання п. 2.3 цього договору ВАТ НАСК «Оранта»посвідчило укладання цього договору страхування страховим полісом № ВА/6700879. 11 грудня 2009 року близько 10 год. 30 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ГАЗ-330202-01, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ТОВ «УДЕК», скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 з причіпом марки ПВ 01Б під керуванням позивача. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2010 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, і до нього застосовано покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок зіткнення належні позивачу транспортні засоби отримали значні пошкодження. На виконання пункту 7.2.3. Договору страхування ВАТ НАСК «Оранта»повинна виплатити страхове відшкодування потерпілим особам протягом місяця з дня отримання Страховиком всіх необхідних документів. НАСК «Оранта»були складені розрахунки страхового відшкодування пошкоджених транспортних засобів. Так на підставі протоколу огляду пошкодженних транспортних засобів- автомобіля ВАЗ 21070 № НОМЕР_5 та причіпа до легкового автомобіля ПВ 01Б № ВМ 4216ХХ, звітів дослідження спеціаліста- товарознавця, розрахунок страхового відшкодування склав 3153,14 грн. Позивачем були надані документи по відновлювальному ремонту транспортних засобів- автомобіля на суму 2065,50 грн., та автопричепа на суму 869 грн., а всього на суму 2934,50 грн.,що є меншими від суми визначеної Страховиком. Відповідно до ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страховання відповідальності ( страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Також відповідно до ст. 9 Закону України «Про стахування», страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідач вважає, що відшкодуванню підлягає сума, яка була фактично затрачена, а саме 2934,50 грн. Крім того п.4.5 даного договору спрахування передбачено зменшення страхового відшкодування на суму франшизу, що становить 510 грн.Тобто до виплати позивачу підлягає сума 2424,10 грн. і ці кошти вони готові йому сплатити.

Вимоги позивача, про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов»язання, щодо проведення виплат, відповідач визнав частково, та пояснив, що вимоги позивача та наданий ним розрахунок пені з посиланням на п. 5 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»є невірними, оскільки нарахування такої пені повинно проводитися відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у цій сфері, і пеня повинна розраховуватись саме за цим законом. Ст. 37 цього Закону встановлює, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України, яка дії в період за який нараховується пеня. Даною статтей цього ж Закону зазначено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених ст. 35 цього ж Закону документів. Протягом тривалого часу всі необхідні документи для прийняття рішення Страховику надано не було жодною із сторін,тому листом від 09.09.2010 року № 09.03.09/19301, з метою прискорення розгляду справи, позивача було повідомлено, яких саме документів не вистачає для прийняття остаточного рішення. У відповідь на лист позивачем було надано постанову суду по даному ДТП і заяву з банківськими реквізітами, куди слід перерахувати страхові відшкодування. Отже відповідач вважає, що датою подання останнього документа позивачем є 24.09.2010 року і саме з цієї дати повинна нараховуватися пеня. За підрахунками відповідача розмір цієї пені станом на 23.11.2011 року складає 448 грн. У вимогах позивача щодо відшкодування моральної шкоди відповідач прохає відмовити,оскільти вналідок ДПТ позивач не зазнав ушкодження здоров»я.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з»явився, повідомлявся про день і час слухання справи через засоби масової інформації. Причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спірні правовідносини виникли з правовідносин у сфері відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що 11 грудня 2009 року близько 10 год. 30 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ГАЗ-330202-01, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ТОВ «УДЕК», на перехресті вул.. Серафімовича та вул.. 19 серпня в м. Лебедині скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 з причіпом марки ПВ 01Б під керуванням позивача.

ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху в Україні,та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КупАП.

Викладені обставини підтверджуються постановою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2010 року (а.с.8) згідно з якою ОСОБА_4 визнаний винним у дорожньо - транспортній пригоді і притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне порушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій осіи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питаньл, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1, 2006 року випуску та причіп до легкового автомобіля марки ПВ 01Б, 2006 року випуску, належні позивачу на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 7) та застраховані відповідно до Договорів обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ВС/4131234 та № ВС/ 4131235, від 25.05.2009 року ( а.с. 5,6), отримали механічні ушкодження.

Позивачем надані докази понесення витрат на відновлення автомобіля ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_6, 2006 року випуску в розмірі 2065,450 грн, а саме акт прийому- передачі виконаних робіт № 272 від 29.12.2009 року ( а.с. 10), чеки на отримання коштів ( а.с. 11-12), та на відновлення причіпа до легкового автомобіля марки ПВ 01Б, 2006 року випуску, а саме товарний чек ( а.с. 13). Крім того, як вказав позивач, і цього не заперечив відповідач, відновлюваний ремонт причепу він проводив самостійно із залученням найманого спеціаліста ОСОБА_6, якому виплатив за роботу 400 грн. Всього таким чином ним було витрачено 2934,50 грн. Відповідач НАСК «Оранта»в судовому засідання визнав цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, що визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Відповідно до договору страхування № 02-03-12/2072,укладеного 18.11.2008 року між ВАТ НАСК «Оранта»та ТОВ «УДЕК»( а.с.46-49) останній застрахував цивільно- правову відповідальність по транспортному засобу марки ГАЗ, модель 330202-01, реєєстраційний номер НОМЕР_4 і на виконання п. 2.3 цього договору ВАТ НАСК «Оранта»посвідчило укладання цього договору страхування страховим полісом № ВА/6700879 ( а.с. 50).

Відповідно до п.2.2 Договору страхування застрахованою вважається цивільно- правова відповідальність водіїв, які перебувають із ТОВ «УДЕК»у трудових відносинах та експлуатують забезпечені транспортні засоби на законних підставах. З наданих ТОВ «УДЕК»доказів ( а.с. 44-45) вбачається, щот на час скоєння ДТП ОСОБА_4 експлуатував автомобілем на законних підставах. Відповідач НАСК «Оранта» в судовому засідання визнав цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, що визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв»язку з пошкодженням транспортних засобів відшкодовуються витрати, пов»язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. З доказів наданих позивачем суд вбачає, що вартість матеріального збитку складає 2934,50 грн. За вирахуванням суми франшизи, яка не підлягає відшкодуванню страховою компенією відповідно до Закону та п. 4.5 Договору страхування № 02-03-12/2072,укладеного 18.11.2008 року між ВАТ НАСК «Оранта»та ТОВ «УДЕК»( а.с.46-49), на користь позивача з відповідача ВАТ НАСК «Оранта»підлягає стягненню. 2424,50 грн.( 2934,50грн.- 510 грн франшизи).

Вимоги позивача, щодо стягнення з НАСК «Оранта» відповідно до вимог п. 5 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», за невиконання, прострочення виконання роботи ( надання послуг) згідно з договором, пені ( неустойки) у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення,що становить за період з 14.12.2009 року по 20.05.2010 року тобто за 517 днів становить 1589,62 грн., суд вважає підлягає частковому задоволенню.

Посилання позивача на вимоги ст. 15 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів»при вирішення питання щодо розрахунку пені по несвоєчасній сплаті страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, суд вважає є помилковим. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України, яка діє в період, за який нараховується пеня. Отже, для даних правовідносин між сторонами, діє спеціальний Закон, відповідно до якого і повинні проводитись нарахування пені. При цьому суд вважає, по відповідачем доведено, що останній пакет документів, необхідних для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, позивачем було надано 24.09.2010 року і саме з цього часу повинна виконуватися вимога ст. 37 цього Закону. Відповідачем проведений розрахунок такої пені, відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»і визначений її розмір 448 грн., станом на 23.11.2011 року. Позивачем цей розмір не оспорений і не надані свої розрахунки, щодо розміру пені,визначеного на підставі цієї спеціальної норми Закону. Тому суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 448 грн.

Стосовно позову до відповідачів про відшкодування в солідарному порядку моральної шкоди в розмірі 5000 грн. , яка була йому спричинена внаслідок ДТП та непроведенням відповідачем НАСК «Оранта»належних йому страхових виплат, суд вважає підлягає частковому задоволенню. Оскільки дія страхового договору на дані відносини не поширюється, суд вважає, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди завданої внаслідок ДПТ лежить на відповідачу ОСОБА_4, так як згідно ст . 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала. Але всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач в судовому засіданні не надав, передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України доказів заподіяння моральної шкоди. По даному факту позивач надав лише пояснення. Позивачем не надано ні документів, ні свідків на підтвердження факту заподіяння цієї моральної шкоди та її розміру. Посилання позивача на те, що він втратив багато часу і зусиль на участь в судових засіданнях і це є моральною шкодою, суд не приймає до уваги як необгрунтовані.

Тому вимоги, щодо відшкодування шкоди в цій частині суд вважає необхідним залишити без задоволення.

Виходячи з положень ст. 23 ЦК України, враховуючи, що винними діями відповідача ВАТ НАСК «Оранта», а саме невиконанняним договірних зобов»язань, щодо виплати позивачеві належних страхових сум з 24.09.2010 року, позивач отримав душевні страждання та переживання, враховуючи глибину отриманих ним страждань, виходячи з вимог розумності та справедливості суд дійшов до висновку про наявність підстав для задовлення цих вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Вимоги позивача, щодо відшкодування судових витрат на витрат на правову допомогу, суд вважає підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

В матеріалах справи мається договір про надання правової допомоги позивачу фізичною особою приватним підприємцем, який згідно диплому має кваліфікацію спеціаліста юриста та надає юридичні послуги.

Враховуючи вимоги, передбачені Постановою КМ України від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»№ 590, якою затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справи і зазначепно, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється, виходячи із того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, а також часу, протягом якого позивачеві надавалась правова допомога, що підтверджується журналами судових засідань та актом виконаних робіт, суд дійшов висновку про доведженість вимог позивача щодо понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог., а саме витрати повязані з інформаційно- технічним забезпеченням у розмірі 120 грн.

Суд вважає необхідним стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» судовий збір по справі пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач звільнявся від його сплати при подачі позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 15-1, 30, 61, 63, 75, 209, 213, 214, 215, 218, 256 ЦПК України, ст.. 1166,1167,1187 Ц України, ст.ст. 1, 17,2,28, 29 Закону України «Про обовязкове страховиння цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування, пені, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовільнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта»на користь ОСОБА_1, суму страхових виплат в розмірі 2424,50 грн., пеню в розмірі 448 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., та понесені судові витрати по сплаті за інформаційно- технічне забезпечення в розмірі 120 грн. та надання юридичної допомоги в розмірі 1000 грн., а всього 4992, 50 грн.

Стягнути з ВАТ НАСК « Оранта» судовий збір в розмірі 59,50 грн. на користь державного бюджету Лебединського району, Код отримувача ( код за СДРПОУ) 23636456, ГУДКУ в Сумській області, МФО 837013, рахунок 0214, Код класифікації доходів бюджету 22030001.

В решті позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а відповідачами в часу отримання копії рішення, через Лебединський районний суд.

Суддя Подопригора Л. І.