АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ляпченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу «Вузівський масив» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Автогаражного кооперативу «Вузівський масив» про встановлення земельного сервітуту,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право земельного сервітуту на право проходу, проїзду автотранспортних засобів (легкових, вантажних та інших), які проїжджають або проходять до його земельної ділянки площею 0, 0644 га, (кадастровий номер :03:152:0034), по наявному шляху, який розташований між вул. Радіо та вул. Міськдачі та проходить через земельну ділянку, що заходиться у користуванні або належить відповідачу на праві тимчасового користування наданого рішенням від 19 квітня 1999 року № 844 Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, до земельної ділянки, яка належить йому на підставі договору купівлі продажу, визначити межі дороги (земельного сервітуту) та порядок користування нею.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

В апеляційній скарзі АГК «Вузівський масив» ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 941101 належить земельна ділянка площею 0, 0644 га, (кадастровий номер :03:152:0034) , яка розташована на території Жовтневого району м. Дніпропетровська, по вул. Міськдачі, 11 А ( ар. сп. 10) .

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 23 жовтня 2009 року № 527 ( ар. сп. 11) позивачу було дозволено будівництво нового житлового будинку за адресою: вул. Міськдачі, 11-А.

Земельна ділянка позивача знаходиться поряд із землями АГК «Вузовський масив» та землями міськради. Єдиний проїзд , який веде до земельної ділянки позивача проходить між вул. Радіо та вул. Міськдачі. Та обставина , що домоволодіння № 11-А,11-Б, 11/10 по вул. Міськдачі не мають під'їзного шляху : з однієї сторони проїзд перекрито співвласниками будинку № 11 по вул. Міськлачі, з іншої сторони - проїзд унеможливлений фактичним розміщенням АГК «Вузіський масив», який відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 квітня 1999 року № 844 ( ар. сп. 18,19) отримав у тимчасове користування земельні ділянки по вул. Лізи Чайкіної, 2 , була встановлена при зверненні позивача та інших мешканців до виконавчого комітету Жовтневої у м. Дніпропетровську ради ( ар. сп. 16,17).

На звернення позивача до відповідача , останній не реагує .

Як вбачається з висновків судової будівельно-технічної експертизи № 220602 від 23 червня 2011 року ( ар. сп.29-33) на земельну ділянку по вул.. Міськдачі 11а у м. Дніпропетровську можливо потрапити лише через територію АГК „Вузівський масив ( м. Дніпропетровськ вул.. Лізи Чайкіної 2) , однак проїзду по території вказаного АГК перешкоджає встановлений шлагбаум на центральному вїзді та металеві ворота , які розташовані між гаражами № 79 та № 80.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює і з посиланням на положення ст..ст. 401-404 ЦК України та ст.. 98-101 ЗК України постановив оскаржуване рішення про встановлення позивачу земельного сервітуту.

Так , зокрема , згідно із положеннями ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів ( земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб ,які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст.. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки , щодо якої встановлений земельний сервітут ,прав володіння ,користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом , найменш обтяжливим для власника земельної ділянки , щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 100 ЗК України визначено , що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно до положень ч.2,3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою , яка вимагає його встановлення , та власником ( володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи , яка вимагає встановлення сервітуту.

Доводи апеляційної скарги про те , що судом першої інстанції помилково було ухвалено оскаржуване рішення , оскільки при ухваленні його не було враховано особливості розташування та експлуатації інженерних мереж , що проходять по території , що знаходиться у користуванні АГК „Вузівський масив , спростовуються вище вказаними матеріалами справи .

Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна із сторін по справі забовязана надавати докази в підтвердження своїх вимог та заперечень на позовні вимоги, а у відповідності до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до положень ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , а тому визнати посилання відповідача в апеляційній скарзі обґрунтованими не можна .

Колегією суддів підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели , чи могли призвести до неправильного вирішення справи не встановлено , а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню , а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу «Вузівський масив» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді