Справа№ 2009/2-153/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2011 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Рябоконь Є.А., при секретарі Кучеренко О.І., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) Харківгаз, третя особа публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) Страхова компанія Мега-Гарант про стягнення майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ Харківгаз, третя особа ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант про стягнення майнової шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2010 року о 16-15 годині в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом УАЗ-2206, номерний знак НОМЕР_1, який належить ПАТ Харківгаз, при здійсненні повороту не впорався з керуванням і опинився на смузі зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ВАЗ-2103, державний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. За вказаним фактом ОСОБА_4 згідно постанови судді Дворічанського районного суду було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Спеціалістом автотоварознавцем ОСОБА_5 спричинена йому майнова шкода була оцінена в 6824,72 грн., з яких 3-я особа по справі - ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант виплатило позивачу 6314,72 грн. Залишилася недоплаченою сума 510,00 грн., вартість висновку спеціаліста автотоварознавця 740,00 грн., а також витрати на придбання запасних частин в сумі 245,00 грн. + 390,00 грн.=535,00 грн., а всього 1885,00 грн., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Крім того, позивач просив відшкодувати йому 600,00 грн. за правову допомогу та 59,50 грн. судового збору і 120,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, сплачені при зверненні до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги позивача в повному обсязі і на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди(зі змінами) та ст. ст. 84, 88 ЦПК України просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ Харківгаз ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що вина ПАТ Харківгаз у скоєнні ДТП і протиправність його дій не доведені, тому воно не повинно відповідати за даним позовом. В звязку з цим просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій голова правління ОСОБА_7 просив слухати справу без участі представника ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант.

Судом встановлені слідуючі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії КАС № 188567 і генеральної довіреності від 14.04.2007 р., ОСОБА_1 є володільцем автомобіля ВАЗ-2103, реєстраційний № НОМЕР_2.

Згідно постанови судді Дворічанського районного суду від 11 листопада 2010 р., ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом УАЗ-2206, державний № НОМЕР_1, належним ПАТ Харківгаз, 25 жовтня 2010 р. о 16 годині 15 хвилин в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області на 1 км+300 м автошляху с. Тавільжанка с. Петро-Павлівка при здійсненні повороту опинився на смузі зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ВАЗ-2103, державний № НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Цією ж постановою, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_8 від 01.11.2010 р., майнова шкода власнику автомобіля ВАЗ-2103, реєстраційний № НОМЕР_2, спричинена в результаті ДТП, складає 6824,72 грн.

Згідно видаткового касового ордеру від 25.01.2011 року, 3-я особа по справі ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант виплатило ОСОБА_1 6314,72 грн. Недоплачена в рахунок відшкодування збитків сума складає 510,00 грн.

Згідно рахунку № 117-10 від 01 листопада 2010 р., виданого на імя ОСОБА_1, вартість автотоварознавчого дослідження, проведеного спеціалістом ОСОБА_8, складає 740,00 грн.

Згідно квитанції Приватбанку № 447.14.1 від 01.11.2010 р., ОСОБА_9 сплатив ОСОБА_8 740,00 грн. за автоекспертизу згідно рахунку № 117-10 від 01 листопада 2010 р.

Згідно товарного чека від 12.12.2010 р. б/н, у ПП ОСОБА_10 було придбано товаро-матеріальні цінності на суму 245,00 грн.; згідно квитанції від 12.12.2010 р. б/н, у ПП ОСОБА_11 було придбано запасні частини на суму 390,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди(зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 цієї ж постанови Пленуму Верховного суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Згідно п. 5 цієї ж постанови, крім загальних підстав відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за

трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Таким чином, оскільки водій ОСОБА_4, який був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, управляв джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела, а саме ПАТ Харківгаз (наказ від 01.07.2000 р. № 50-к), тому останнє повинно відповідати за спричинену шкоду.

Посилання представника відповідача на те, що ПАТ Харківгаз не може відповідати за даним позовом через відсутність його вини у вчиненні ДТП і заподіянні матеріальних збитків ОСОБА_1, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються вище зазначеними положеннями п. п. 2, 4, 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди(зі змінами). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Визначаючи розмір збитків, які слід стягнути з відповідача, суд погоджуться, що підлягають відшкодуванню на користь позивача витрати, повязані з оплатою автотоварознавчого дослідження в сумі 740,00 грн. та недоплачені ПАТ Страхова компанія Мега-Гарант 510,00 грн., а всього 1250,00 грн., як такі, що обгрунтовані і підтверджені належними доказами.

Між тим позивачем не надано доказів, що товаро-матеріальні цінності і запасні частини, зазначені в долучених до матеріалів справи чеку ПП ОСОБА_10 на суму 245,00 грн. та квитанції ПП ОСОБА_11 на суму 390,00 грн., придбані саме ним і використані на ремонт саме його автомобіля в звязку з його пошкодженням при вказаному ДТП, тому суд не приймає їх до уваги і не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, а представник відповідача як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 39,45 грн. судового збору та 79,57 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи пропорційно (66,31 %) до розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, передбачених ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не надано достатніх доказів та обгрунтувань понесених витрат. Так, квитанція б/н про прийняття від ОСОБА_1 600,00 грн. видана 04.02.2011 р., а сам договір б/н про надання правової допомоги укладений 24.06.2011 р. Вказана квитанція б/н від 04.02.2011 р. не містить розрахунку витрат з урахуванням граничних розмірів компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, затверджених постановою КМУ від 27.04.2006 р. № 590, а також не містить відомостей про те, кому внесені зазначені грошові кошти, за ведення якої конкретної справи, у якому конкретному суді та не засвідчена печаткою. Витяг з договору б/н про надання правової допомоги від 24.06.2011 р. не відповідає вимогам Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів 1.10.99 р., протокол від 1-2.10.99 № 6/VI, які визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, в тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії з надання правової допомоги. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком унесення й розумно обгрунтованим за розміром. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат у справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Вказані відомості відсутні в угоді про надання правової допомоги по даній справі, наданій суду представником позивача.

На підставі ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди(зі змінами), Правил адвокатської етики, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 61, 84, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Харківгаз на користь ОСОБА_1 1250 (одну тисячу двісті пятдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Харківгаз на користь ОСОБА_1 39,45 грн. судового збору та 79,57 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в рахунок відшкодування судових витрат, понесених при зверненні до суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Є.А. Рябоконь

20.07.2011