справа № 2-4/2011
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2011 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Соколова О.О.,

при секретарі Калінько Т.О.

з участю прокурора Червонюк Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку недійсним , визнання права власності на частину будинку та визнання права користування жилим будинком.,

-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до відповідачів з позовом про визнання договору дарування будинку№ 36-А по вулиці Стеби в м.Городня Чернігівській області, укладений 4.11.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про визнання права власності на ? частину вказаного будинку та визнання права на проживання ОСОБА_1, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в вказаному будинку, мотивуючи тим , що договір дарування уклався в порушення ст..12 Закону України «Про основи захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», без відповідного дозволу органу опіки і піклування .

Згідно заключення будівельно-технічної експертизи за період 2006-2009 роки, в який ОСОБА_1 з дітьми проживали з ОСОБА_3 однією сімєю , частка у спільній сумісній власності складає 19/100, із врахуванням інтересів дітей позивач просить визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку.

Так як позивач та діти є членами сімї власника спірного будинку , то мають право на проживання в вказаному будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що до 2006 року вона проживала разом з ОСОБА_3 в будинку , який належав ОСОБА_2 по вул.. Кірова в м.Городні. Коли відношення з ОСОБА_2 погіршились, в кінці липня 2006 року, вони перейшли проживати до недобудованого будинку , який належав ОСОБА_3. Разом добудовували будинок.

В серпні місяці вона з дітьми переїхала проживати до своєї матері в с.Півнівшина, але кожний день їздила до недобудованого будинку . В вересні 2006 року в будинку збудували грубу і вона переїхала до ОСОБА_3, а в листопаді 2006 року , коли до будинку провели газ, до будинку переїхали і діти.

Вони з ОСОБА_3 проживали однією сімєю, вона займалась по господарству, готувала їжу, вели спільний бюджет.

На добудову будинку використовувались матеріали які їй належали особисто.

Просила позов задовольнити.

Представники позивача підтримали позовні вимоги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що з позивачем не проживав однією сімєю, вона періодично проживала в його будинку, ніколи не вели спільного господарства і не мали спільного бюджету. Гроші на утримання своїх дітей давав позивачу, а з 2007 року сплачував аліменти на користь позивача на утримання дітей.

Добудовою будинку він займався самостійно , за власний кошт та за допомогою товарішив.

Коли він липні 2008 року виїхав з будинку , в ньому залишилися проживати позивач та троє його дітей.

При укладенні договору дарування він надавав всі документи , які вимагала від нього приватний нотаріус , всі документи відповідали дійсності. Діти на час укладення договору були зареєстровані в с.Півнівщині.

Просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що спірний будинок збудували вона та її покійний чоловік за власний кошт. Земельна ділянка для будівництва виділялась її сину , так як вона і чоловік мали у власності свій будинок. Її син не проживав з ОСОБА_1 однією сімєю, він майже кожен день харчувався у неї.

Добудовував будинок її син за власний кошт.

Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник приватного нотаріуса вважав ,що позов не підлягає задоволенню і пояснив ,що

приватний нотаріус при укладанні договору дарування спірного будинку виконала всі необхідні дії, документи, які надавались відповідають дійсності. Діти на час укладення договору дарування не були зареєстровані в сірному будинку і будь-який дозвіл органу опіки і піклування. Дві інші позовні вимоги є похідними від першої вимоги і тому він вважав , що позов не підлягає задоволенню.

Представник служби у справах дітей Городнянської райдержадміністрації в судовому засіданні пояснила, що раніше вирішувалося питання позаяві ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкування з дітьми. При цьому було встановлено ,що ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_1 в цивільному шлюбі,під час якого народилось троє дітей.На час, коли ОСОБА_3 покину спірний будинок і в теперішній час позивач і діти проживають у спірному будинку , тому необхідно дозвіл органу опіки і піклування на вітчудження спірного будинку.

Вважала ,що позов в частині визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права на проживання позивача з дітьми в спірному будинку підлягають задоволенню.

Прокурор вважав, що позов в частині визнання договору дарування будинку та права проживання в будинку позивача з дітьми підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_8 показав, що робив грубу у Будинку ОСОБА_3., коли виконувалась робота не памятає. Коли він виконував роботу ,то іноді була присутня ОСОБА_1 , яку він вважав за дружину ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала ,що проживає по сусідству з ОСОБА_1.

Перший раз вона її побачила влітку 2006 року, вона приїзджала на велосипеді разом з дітьми до будинку ОСОБА_3, красила там вікна, закидала землею траншею водогону .

Потім ОСОБА_1К стала постіно проживати в будинку ОСОБА_3 з дітьми, вважала , що в них одна сімя, але які стосунки між ними не знає.

Коли ОСОБА_3 пішов з будинку , ОСОБА_1 продовжувала проживати в будинку зі своїми дітьми.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала , що проживає по сусідству з ОСОБА_1 , вона її вперше побачила в 2006 році. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 добудовували будинок, разом з ними проживали діти. Вважала , що вони проживають однією сімєю.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала ,що з 2006 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 , як чоловік і дружина . Разом проводили до будинку ОСОБА_1 і її діти і зараз проживають у будинку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав , що допомагав ОСОБА_3 проводити воду до будинку, влаштовувати підлогу. ОСОБА_3 особисто брав участь у роботах.Коли виконувались роботи він не памятає.

ОСОБА_1 він у будинку не бачив, інколи він спілкувався з дочкою ОСОБА_3 , ОСОБА_8.

Були випадки , коли він допомагав копати картоплю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав , що допомагав ОСОБА_3 влаштовувати підлогу в його будинку, навішував двері, робив перегородки, ганок.

Матеріали брав у сараї ОСОБА_3 та в дворі його матері. Оплачували роботи ОСОБА_3 та його мати.

Один раз їздив разом до с.Стара Рудня , де за вказівкою ОСОБА_1 брав матеріал для підлоги.

Коли виконувались роботи , то ОСОБА_1 і діти були присутні .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що допомагав ОСОБА_3 штукатурити кімнати, обкладав плиткою грубу . Коли проводились роботи не памятає.

Матеріали в магазині купляв ОСОБА_3 .

Він вважав , що ОСОБА_1 дружина ОСОБА_3 , так як у них були спільні діти, яких він іноді підвозив з садка додому на автомобілі.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи , думку прокурора , суд вважає , що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається , що правовою підставою для визнання договору дарування спірного будинку є невідповідність договору вимогам ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», згідно якої для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, , право власності на яке, або право на користування яких мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Закон не тільки визначає загальні засади соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, а й направлений на попередження бездомності та безпритульності і саме з цією метою законодавством передбачено обмеження щодо відчуження нерухомого майна , право користування яким мають діти.

В судовому засіданні встановлено , що на час укладання договору дарування спірного будинку в ньому проживали позивач і діти, що не заперечують і відповідачі.

Згідно заяви ОСОБА_3 до приватного нотаріуса він повідомив нотаріуса про те, що відносно вказаного вищевказаного будинку відсутнє право користування нерухомим майном у дитини.

І цією заявою ОСОБА_3 було розяснено про наслідки не сповіщання нотаріуса про право дітей та третіх осіб на користування будинком, в тому числі і за ст..224 ЦК України, згідно якої правочин, який вчинений без дозволу опіки і піклування є нікчемними.(а.с.46).

Суд також враховує ,що діти за своїм віком не могли самостійно використати своє право на реєстрацію в спірному будинку, а ОСОБА_3 ухилявся від реєстрації дітей.

Позивач і діти проживали на правах членів сімї власника будинку ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Городнянського райсуду від 10 листопада 2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1К про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми. Рішенням встановлено , що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в цивільному шлюбі під час якого народились троє дітей , було визначено, що ОСОБА_3 має право спілкуватись з дітьми за адресою м. Городня Чернігівської області вул.. Стеби ,36-А тобто у спірному будинку.(а.с.144)

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сімї права користуватись займаним приміщенням.

Тому суд прийшов до висновків ,що позовні вимоги в частині визнання договору дарування будинку недійсним та визнання права користування спірним будинком позивача та її дітей підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності на ? частину спірного будинку , дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст.. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю , але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

ОСОБА_3 заперечував проти того, що він проживав з позивачем однією сімєю в період добудови спірного будинку і пояснив, що проживання однією сімєю носило епізодичний характер.

Позивач пояснила , що остаточно переїхала з дітьми до спірного будинку в листопаді 2006 року, коли було проведено газове опалення.

Факт проживання однією сімєю в порядку окремого провадження не вирішувався.

Крім того , згідно ст..62 СК України , якщо майно дружини та чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрата бо затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач не надала доказів істотного збільшення вартості спірного будинку за час спільного проживання.

Тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 62,74 СК України, ст.156 ЖК України ст..224 ЦК України у відповідності до ст.ст.10, 11, 88, 209, 212-216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування будинку недійсним, визнання права власності на частину будинку та визнання права користування житловим будинком задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування будинку №36 А по вул. Стеби в м. Городня Чернігівської області укладений 04.11.09 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Городнянського нотаріального округу за № 3879.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право користування жилим будинком № 36 А по вулиці Стеби в м.Городня Чернігівської області.

В інших частині позову відмовити за необґрунтованості позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_15 588,34 грн. судового збору .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно 8,50 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Соколов О.О.