Справа №22-ц-3552/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія41Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

2 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: судді Олійника В.І.,

суддів: Панасюка С.П., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Ірпінської міської Ради Київської області, про виселення за неможливістю спільного проживання без надання іншого жилового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_4 у листопаді 2010 року звернулись до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 за неможливістю спільного проживання без надання іншого жилого приміщення відповідачу, посилаючись на те, що вони є власниками відповідно 13/20 та 7/20 частин будинку №30 по вулиці Комінтерна в м. Ірпінь Київської області і в даному будинку, крім них, зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - батьки позивачки ОСОБА_8, та ОСОБА_7 - дружина позивача ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 - колишній чоловік позивачки ОСОБА_8, з яким вона перебувала в шлюбі до 11 вересня 2008 року. Зазначали, що відповідач на протязі останніх чотирьох років систематично порушує норми співжиття та перетворив їх життя на муки та фізичне існування, постійно влаштовує скандали, зловживає спиртними напоями, веде себе агресивно і по факту протиправних дій відповідача неодноразово викликали працівників міліції та в подальшому відповідач притягався до адміністративної відповідальності. Внаслідок такої поведінки відповідача вони зверталися до Ірпінського міського суду з позовом про його виселення за неможливістю спільного проживання без надання іншого жилого приміщення з підстав, визначених ст.ст.109, 116, 157 ЖК України і рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2009 року позов було залишено без задоволення. Даним рішенням відповідач був попереджений про те, що в подальшому у випадках порушення правил співжиття він відповідно до ст.116 ЖК України може бути виселений без надання іншого жилого приміщення. Незважаючи на попередження суду відповідач не змінив своєї поведінки і у зв'язку з цим щодо нього складалися протоколи про адміністративне правопорушення та він притягався до відповідальності. Крім того, він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Вважали, що відповідача має бути виселено із будинку на підставі ст.ст.116, 157 ЖК України.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області в судовому засіданні позов підтримала і вважала їх такими, що підлягають до задоволення, оскільки діями відповідача порушуються права малолітньої дитини.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 березня 2011 року позов ОСОБА_8 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення за неможливістю спільного проживання без надання іншого жилого приміщення задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з будинку №30 по вулиці Комінтерну в місті Ірпінь Київської області без надання іншого жилого приміщення в зв'язку із неможливістю спільного проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що позивачі є співвласниками будинку №30 по вулиці Комінтерну в місті Ірпінь Київської області. Позивачка ОСОБА_8 власник 13/20 частин будинку, а позивач ОСОБА_4 власник 7/20 частин будинку.

Судом також встановлено, що в будинку №30 по вулиці Комінтерну в місті Ірпінь Київської області проживають та зареєстровані позивачі ОСОБА_8 та ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - батьки позивачки ОСОБА_8, та ОСОБА_7 - дружина позивача ОСОБА_4, малолітня ОСОБА_9 - дочка позивача ОСОБА_4, а також відповідач ОСОБА_2 - колишній чоловік позивача ОСОБА_8

Позивачка ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2008 року шлюб було розірвано і 30 вересня 2008 року позивач ка ОСОБА_8 отримала свідоцтво про розірвання шлюбу.

Судом також встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 травня 2009 року позов ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_2 за неможливістю спільного проживання без надання іншого жилого приміщення було залишено без задоволення і ОСОБА_2 було попереджено про те, що в подальшому у випадках порушення правил співжиття він відповідно до ст.116 ЖК України може бути виселений без надання іншого жилого приміщення.

Даним рішенням було встановлено, що на протязі двох останніх років відповідач систематично порушує норми співжиття і перетворив життя позивачів на муки та фізичне існування, по факту протиправних дій відповідач притягувався до адміністративної відповідальності; внаслідок такої поведінки відповідача проживання позивачів в будинку стало неможливим, вони не мають можливості на нормальний відпочинок, через постійні погрози і непередбачувану поведінку відповідача живуть з постійним відчуттям страху, що негативно впливає на стан їхнього здоров'я (а. с. 29 - 31).

Вказане рішення набрало законної сили.

В судовому засіданні також беззаперечно встановлено, що поведінка відповідача ОСОБА_2 не змінилася після рішення суду від 13 травня 2009 року і систематичним порушенням правил співжиття він робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявились безрезультатними.

Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 липня 2008 року, якою було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.296 КК України, 17 липня 2008 року до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області звернулась ОСОБА_8 із заявою про те, що чоловік за місцем проживання спричинив їй тілесні ушкодження (а.с .65).

Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 5 січня 2009 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками ст.296 КК України (а.с.68). Як видно з постанови, 01.01.2009 року до Ірпінського МВ надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що чоловік затіяв сварку, постійно погрожує їй без будь-яких причин і 01.01.2009 року в п'яному стані почав погрожувати підпалом будинку. Того ж дня ОСОБА_2 забрала швидка допомога та в супроводі працівника міліції його було доставлено в

КОПНЛ № 2 в смт.Ворзель за направленням лікаря-психіатра.

Згідно з постановою Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 28 травня 2009 року, ОСОБА_8 26.05.2009 року зверталась до Ірпінського МВ із заявою, вказуючи, що її колишній чоловік постійно створює конфліктні ситуації, погрожував розправою і виражався нецензурною лайкою в бік її родичів. Під час проведення перевірки було встановлено, що конфлікт між вказаними громадянами виник на ґрунті неприязних відносин з приводу несумісності спільного проживання.

Відповідно до постанови Ірпінського МВ ГУ МВС України про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 липня 2009 року, 03.07.2009 року до Ірпінського МВ зверталася із заявою ОСОБА_8 з приводу неможливості проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_2, погроз з його сторони стосовно неї та її рідних і даною постановою відповідачу ОСОБА_2 було винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки щодо ОСОБА_8 та її рідних (матеріали перевірки №2531 від 03.07.2009 року).

Постановою Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 06.09.2009 року було, встановлено, що 27.08.2009 року до Ірпінського МВ зверталась ОСОБА_8 з проханням прийняти міри до свого колишнього чоловіка ОСОБА_2, оскільки від 21 серпня 2009 року, перебуваючи в нетверезому стані, погрожував фізичною розправою та висловлював нецензурні слова в її адресу і під час проведення перевірки було встановлено, що даний конфлікт між вищезазначеними громадянами виник на ґрунті неприязних відносин між останніми та несумісності спільного проживання в будинку (матеріали перевірки № 3673 від 27.08.2009 року).

За заявою ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 самовільно міняє замок в дверях його кімнати постановою Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 21 січня 2010 року було відмовлено в порушені кримінальної справи та вказано, що оскільки в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.356 КК України, дана категорія справ є справою приватного звинувачення і розглядається судом не інакше як за скаргою до суду (матеріали перевірки №156 від 14.01.2010 року).

Крім того, відповідно до постанови судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 вересня 2008 року, відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП до штрафу в розмірі 34 грн. за те, що 8 серпня 2008 року він за місцем свого проживання вчинив насильство в сім'ї по відношенню до своєї дружини ОСОБА_8 (а.с.66).

21 листопада 2008 року постановою Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП до штрафу в розмірі 51 грн. за те, що 27.10.2008 року він за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив насильство в сім'ї по відношенню до своєї дружини ОСОБА_8 (а.с.67).

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 28.10.2010 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання за те, що 10.04.2010 року він, перебуваючи в будинку №30 по вул. Комінтерну в м.Ірпінь Київської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 (третій особі по даній справі) удар сковорідкою по голові, а потім на подвір'ї будинку наніс удар кулаком руки в обличчя, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, та вивих 5, 7 зубів нижньої щелепи справа разом із мостовидним протезом, які згідно висновку судово-медичної експертизи №55/293 від 23 серпня 2010 року мають ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я (а.с.38 - 41).

З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що відповідач, проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_2, систематично порушує норми співжиття, робить неможливим проживання з ним в одному будинку і поведінка відповідача ОСОБА_2 після рішення Ірпінського міського суду від 13.05.2009 року, яким його було попереджено про можливість виселення в зв'язку із порушенням правил співжиття, не змінилася.

Як вбачається з характеристики відповідача від 8 жовтня 2010 року та акту від 8 жовтня 2010 року, відповідач ОСОБА_2 характеризується негативно, на протязі останніх трьох років систематично порушує норми співжиття з членами родини, з сусідами перебуває в неприязних стосунках; самовільно без згоди власників встановлює замки та шкодить їх особисте майно, вчиняє сварки, брутально лається, погрожує фізично розправою, порушує спокій та відпочинок усіх проживаючих в будинку (а.с.36, 37).

Відповідно до акта обстеження умов проживання родини від 26 січня 2011 року, який був складений спеціалістами Служби у справах дітей Ірпінської міської ради поведінка, ОСОБА_2 негативно впливає на всіх членів родини та особливо на малолітню ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Постійні сварки, які ініціює відповідач, негативно впливають на психіку дитини та на її емоційний стан, а емоційна неврівноваженість ОСОБА_2 може становити загрозу життю та здоров'ю малолітньої.

Відповідно до вимог ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вважав, що в судовому засіданні безспірно знайшли своє підтвердження ті обставини, що відповідач ОСОБА_2, будучи попередженим за рішенням Ірпінського міського суду від 13.05.2009 року про те, що в подальшому у випадках порушення правил співжиття він відповідно до ст.116 ЖК України може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, не припинив антигромадської поведінки, свідомо нехтуючи загальноприйнятими нормами спільного проживання людей в будинку, влаштовував скандали та наносив образи проживаючим в зазначеному будинку, скоював правопорушення щодо позивачки ОСОБА_8 та скоїв злочин відносно третьої особи - ОСОБА_5, за що відповідача було притягнуто до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України із наступними змінами та доповненнями, при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів.

За таких обставин вимоги позивачів про виселення відповідача ОСОБА_2 з будинку №30 по вулиці Комінтерну в місті Ірпінь Київської області без надання іншого жилого приміщення в зв'язку із неможливістю спільного проживання знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягали до задоволення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: