Справа № 22-ц-2844/11 Головуючий у 1 інстанції: Серьодкіна І. М.
Провадження № 22ц/1390/2844/11 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі,гідності та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 в місячний строк моменту набрання рішення суду законної сили спростувати інформацію поширену у Личаківському районному суді м. Львова про позивача ОСОБА_5 про те, що він шахрай, разом з ОСОБА_6 причетний до побиття та порізів ножем ОСОБА_7, використавши те, що покійний ОСОБА_7 був психічно хворий, зловживав алкоголем, регулярно споював покійного ОСОБА_7, шляхом надсилання відповідних листів до Личаківського районного суду м. Львова.

Зобов'язано ОСОБА_3 в місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію поширену у Уповноваженого Верховної Ради України з прав Людини, Прокуратури Львівської області, Залізничного та Личаківського районних судах м. Львова про позивача ОСОБА_5 про те, що він використав зловживання ОСОБА_7 алкоголем і його залежність від нього, шляхом обману, з допомогою ОСОБА_6, не заплативши ОСОБА_8, заволодів його власністю, - шляхом надсилання відповідних листів до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Прокуратури Львівської області, Залізничного та Личаківського районних судів м. Львова.

Стягнуто з ОСОБА_2 спричинену позивачу моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 спричинену позивачу моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000грн.

Стягнуто з відповідачів солідарно судові витрати по розгляду даної справи в сумі 1507 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 грудня 2010 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає судове рішення незаконним так як воно винесене з порушенням норм матеріального права та процесуального права. Стверджують, що судом невірно трактуються вимоги ст. 277 ЦК України, так як позивач не навів жодного факту поширення інформації (в письмовій чи усній формі).

Листи на ім'я голови Личаківського районного суду м. Львова, де в провадженні даного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі -продажу ? частини житлового будинку з підстав ст. 57 ЦК України в редакції 1963 року (внаслідок обману, насильства, погрози, злочинної угоди або збігу тяжких обставин), стосувалися пред'явленого позову, а також заяви Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та в Прокуратуру Львівської області щодо неправомірності дій позивача, аж ніяк не можуть бути поширенням інформації, яка принижує честь і гідність сторони у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Частина 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що відповідачі в своїх листах на ім'я голови Личаківського районного суду м. Львова, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Прокуратури Львівської області поширювали відносно нього неправдиву інформацію, а зокрема те що він шляхом обману, використавши те, що ОСОБА_7 зловживав алкоголем, та не заплативши йому, з допомогою ОСОБА_6 заволодів його власністю, а також причетний до побиття та порізів ножем ОСОБА_7

Дані відомості не відповідали дійсності, принижують його честь, гідність. Поширенням таких відомостей йому спричинено моральну шкоду, і з кожного з відповідачів просив стягнути по 15 000 грн. у відшкодування такої.

Задовільняючи частково позовні вимоги позивача та зобов'язуючи відповідачів спростувати поширену ними недостовірну відносно позивача інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена (шляхом надіслання листів у відповідні органи) та стягуючи з відповідачів в користь позивача по 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі поширили інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність позивача, чим йому і заподіяно моральну шкоду.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як роз'яснив у п. 16 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" №1 від 27 лютого 2009 року Пленум Верховного суду України, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В п. 17 зазначеної вище Постанови вказано, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі.

Судом достовірно встановлено, що між сторонами існували та існують судові спори. Предметом судових розглядів є договір купівлі -продажу ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, яку ОСОБА_7 відчужив в користь ОСОБА_5

ОСОБА_2 було заявлено позов в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -продажу ? частки будинку недійсним з підстав передбачених ст. 57 ЦК України (редакції 1963 року),як такий що вчинений внаслідок обману. Даний позов розглядався судами різних інстанцій.

Під час розгляду даної справи, а також при розслідуванні та слуханні справи про обвинувачення ОСОБА_6, який засуджений по ст. 121 ч. 2 КК України за спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7, які потягнули за собою смерть останнього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталися з заявами як в Личаківський та Залізничний районні суди м. Львова, так і до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, до Прокуратури Львівської області в яких викладали своє бачення неправомірних дій ОСОБА_5 по заволодінню спірною частиною будинку.

А відтак не можна вважати поширенням завідомо неправдивої інформації зверненнями відповідачів в суд з заявами, що стосуються підстав заявлених ними позовних вимог, як і подання таких заяв до компетентних державних органів, по роду діяльності який входить перевірка таких заяв.

Це є конституційне право громадян на звернення.

Тому рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що суддя -головуюча в суді першої інстанції ОСОБА_9 02 грудня 2010 року Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" була звільнена з посади судді Галицького районного суду м. Львова, а відтак дана справа була вирішена неповноважним судом, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1-4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 -ОСОБА_4 -задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної (немайнової) шкоди -відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: