АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 32 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діє і в інтересах ОСОБА_7, до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2005 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діє і в інтересах ОСОБА_7, звернулись до суду з позовом до Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу (далі КЗ «Міська клінічна лікарня № 2») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є родичами загиблого ОСОБА_8, який з 19 грудня 2004 року по 28 грудня 2004 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» у звязку із травмою, отриманою в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 19 грудня 2004 року. Вважають, що через недбалість працівників відповідача ОСОБА_8 не було діагностовано оскольчастий локальний перелом атланта (першого хребця), через що постраждалий помер. Вони неодноразово звертали увагу медичного персоналу на неприродне положення голови хворого та при зміні ними її положення у ОСОБА_8 починалися судоми, за чим, вони близькі родичі, спостерігали. Внаслідок недбалості працівників відповідача, у звязку із якою загинув їх родич, їм спричинено моральну шкоду, тому просили суд стягнути на користь кожного із них по 8300 грн. у її відшкодування.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року позивачам відмовлено в задоволенні їх позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно відхилив всі клопотання про призначення по справі експертизи та розглянув справу без її проведення, в той час як призначення експертизи згідно вимог цивільно-процесуального законодавства є обовязковим, також суд не використав всі надані йому законом можливості щодо витребування необхідних для проведення експертизи медичних матеріалів. Крім того, судом порушено процесуальні строки при розгляді даної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 19 грудня 2004 року по 28 грудня 2004 року в КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» знаходився на стаціонарному лікуванні ОСОБА_8 у звязку із травмами, отриманими в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 19 грудня 2004 року. За час лікування хворий перебував у стані «коми», а 29 грудня 2004 року він помер від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень: сполученої травми голови, шиї, тулубу та правих кінцівок, яка супроводжувалась переломами основи черепу, 1-го шийного хребця, 2-го ребра праворуч, правої ключиці, правих стегна та плеча, крововиливами в шлуночки та під оболонки мозку, ушкодженням печінки, які ускладнились посттравматичною пневмонією, набряком мозку із вторинними крововиливами у стовбур мозку, що і зявилось безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8

Відмовляючи позивачам, в тому числі ОСОБА_5, у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо ненадання позивачами доказів на наявність неправомірності дій працівників відповідача при наданні медичної допомоги хворому ОСОБА_8, вини лікарів у настанні смерті останнього та спричинення близьким родичам померлого моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Глава 82 ЦК України регулює правовідносини, що виникають із недоговірних (деліктних) зобовязань, які ще називають зобовязаннями, що виникають з правопорушень.

Позивач ОСОБА_5, як і інші позивачі, предявивши позов до КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу про відшкодування моральної шкоди не вказали в чому полягає протиправне діяння відповідача, як юридичної особи, в заподіянні позивачам шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправністю діяння відповідача, та вина останнього, в той час як статтею 1172 ЦК України передбачено спеціальні випадки, коли обовязок відшкодування шкоди за певних умов, покладається не на того, хто її заподіяв, а на іншу особу, зокрема на роботодавця. В таких випадках той, хто завдав шкоди, повинен залучатися до участі у справі як третя особа.

Позивачі, посилаючись на п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, як на підстави відшкодування моральної шкоди не вказали в чому полягала винна поведінка відповідача, як юридичної особи, оскільки для настання обовязку в іншої особи на відшкодування заподіяних збитків (шкоди) необхідним елементом є наявність винної поведінки, тобто заподіяння збитків (шкоди) умисно чи з необережності та в чому полягала протиправна поведінка щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, які на її думку є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Закон України «Основи законодавства України про охорону здоровя» (1963 року), на який посилаються позивачі, втратив чинність, у звязку з прийняттям Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» від 19.11.1992 року № 2801- XII, однак цей Закон не передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недбалості лікарів медичних закладів.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_5 щодо порушення судом норм процесуального права, зокрема ст. 145 ЦПК України, щодо призначення судово-медичної експертизи, оскільки характер, ступінь ушкодження здоровя ОСОБА_8 при дорожньо-транспортній пригоді та причина його смерті установлені висновком судово-медичного експерта в акті судово-медичного дослідження (обстеження) трупа потерпілого від 29 грудня 2004 (а.с. 123-127 т. 1), зокрема в п. 3 висновку вказано, що ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів із значною силою. Найбільш ймовірна можливість їх заподіяння в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Між заподіяними ушкодженнями та настанням смерті постраждалого мається прямий причинно-наслідковий зв'язок. Висновок експерта ніким не оспорювався і не оспорюється.

Інші доводи позивача колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Рішення суду ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діє і в інтересах ОСОБА_7, не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: