АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 23 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його

представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» (третя особа Дніпропетровська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру») про розірвання договору оренди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» (далі СТОВ «Маяк») про розірвання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 7,1547 га, яка знаходиться на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, укладеного 23 січня 2007 року між ОСОБА_5 та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, як спадкоємець батька ОСОБА_5 померлого 10 січня 2009 року, став власником вищезазначеної земельної ділянки. Вважає, що відповідач неналежним чином виконує умови договору оренди, тому він бажає розірвати договір оренди. На його звернення до відповідача з такою вимогою отримав відмову. Уточнивши позовні вимоги, просив суд розірвати вказаний договір оренди, зобовязати Дніпропетровську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» скасувати в Державному реєстрі земель запис про державну реєстрацію спірного договору оренди, зобовязати відповідача повернути орендовану земельну ділянку, стягнути з відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу, 17 грн. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Розірвано договір оренди укладений 23 січня 2007 року між ОСОБА_5 та СТОВ «Маяк» у звязку із зміною власника, зобовязано Дніпропетровську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» скасувати в Державному реєстрі земель запис про державну реєстрацію спірного договору оренди, зобовязано відповідача повернути земельну ділянку ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 17,00 грн. та витрати на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач СТОВ «Маяк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендатора є підставою для зміни або розірвання договору оренди. Також, судом не взято до уваги положення діючого земельного законодавства та істотних умов договору оренди, укладеного між батьком позивача та орендатором. Крім того, суд не звернув уваги на доводи відповідача, які підтверджують стабільність роботи підприємства та належне виконання ним взятих на себе зобовязань по оренді земельних паїв.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 23 січня 2007 року між ОСОБА_5 та СТОВ «Маяк» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 7,1547 га, яка знаходиться на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Строк дії договору визначено з 23 січня 2007 року по 23 січня 2017 року.

На підставі акту від 23 січня 2007 року про передачу та прийому земельної ділянки, яка належала на праві приватної власності згідно державного акту на земельну ділянку серії ЯА № 837053 від 21 квітня 2006 року ОСОБА_5, останнім, як орендодавцем, надано, а відповідачем, як орендарем, прийнято в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 7,1574 га. Договір зареєстровано у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.10 січня 2009 року ОСОБА_5 помер.

20 березня 2010 року син померлого ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із земельної ділянки площею 7,1574 га., розташованої на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, 15 липня 2010 року спадкова земельна ділянка зареєстрована в базі даних Автоматизованої системи Державного земельного кадастру Софіївського району Дніпропетровської області за позивачем ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є, відповідно до ч. 1 п. 40. договору оренди землі від 23 січня 2007 року, підставою для зміни умов або розірвання договору та у звязку із зміною власника земельної ділянки прийняв рішення про розірвання договору оренди землі від 23 січня 2007 року, скасування в Державному реєстрі земель запис про державну реєстрацію спірного договору оренди та покладення на відповідача обовязку повернути земельну ділянку позивачу.

Однак, на думку колегії, з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове оплатне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладання договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно ч. 2 ст. 125 Земельного Кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, вимоги положень перелічених норм Земельного Кодексу України власником земельної ділянки ОСОБА_5 та СТОВ «Маяк» було дотримано.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору оренди помилково керувався п. 1 ст. 40 Договору оренди, згідно якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору, оскільки позивач просив розірвати договір оренди не у звязку зі зміною власника орендованої спірної земельної ділянки, а з підстав порушення відповідачем: ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - відсутності в договорі однієї з істотних умов умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; ч. 3 ст. 21 Закону і п. 10 Договору, так як ніяких розрахунків орендної плати з урахуванням індексу інфляції не здійснювалося; п.п. 13, 36 Договору - розмір орендної плати за період 2007-2010 роки не переглядався в письмовій формі за взаємною згодою сторін; п.п. 33, 34 Договору, якими передбачено страхування обєкту оренди. Дані підстави судом не розглянуто, що свідчить про невиконання судом вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких підстав колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, з ухваленням по справі нового рішення відповідно до п.п. 3, 4 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 36, 37, 38, 39 Договору оренди землі від 23 січня 2007 року зміна умов договору оренди землі, припинення договору оренди землі та припинення договору оренди землі шляхом його розірвання положення цих пунктів узгоджується з вимогами ст. ст. 30, 31, 32 Закону України «Про оренду землі».

Підпунктом 2 п. 40 Договору передбачено, що право на орендовану земельну ділянку в разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності (за рішенням суду) переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі, може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкту оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншим.

Статтями 24, 25 Закону передбачено права та обовязки орендодавця та орендаря.

Вимоги позивача щодо розірвання договору оренди з підстав порушення відповідачем ст. 15, 33, 34 Закону, які полягають у відсутності в договорі істотних умов: умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а також страхування обєкту оренди , безпідставні, оскільки суперечать ст. 15 Закону, якою передбачено істотні умови договору оренди та до яких не віднесено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Крім того, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону, а також порушення вимог ст.. ст.. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону, але не підставою для розірвання договору.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема порядок страхування обєкта оренди (ч. 3 ст. 15 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону обєкт, який передається в оренду, може бути застрахований на період дії договору оренди землі за згодою сторін у порядку, встановленому законодавством України.

Пунктами 33, 34, 35 Договору передбачено, що обєкт оренди підлягає страхуванню орендарем на весь період дії цього договору.

Сторони домовилися про те, що у разі невиконання свого обовязку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати обєкт оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування.

Невиконання сторонами ст. 12 Закону та вказаних пунктів договору не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо порушення відповідачем ч. 3 ст. 21 Закону, п.п 10, 13 Договору у звязку з нездійсненням розрахунків орендної плати з урахуванням індексу інфляції та перегляду розміру орендної плати за період 2007-2010 роки, що на його думку є підставами до розірвання договору оренди, оскільки ним не надано доказів на підтвердження своїх тверджень, які на думку колегії суддів спростовуються тим, що власником земельної ділянки позивач став лише 15 липня 210 року, попередній власник ОСОБА_5 не звертався до суду з позовом за захистом його прав, передбачених ст. 24 Закону.

Згідно ж положень п.п. 10, 13, 14 Договору обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; у разі невиплати орендної плати в строки, визначені п. 11 Договору, сплачується пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день прострочення.

Крім того, бажання позивача особисто обробляти та використовувати належну йому земельну ділянку, не є підставою для дострокового розірвання договору оренди, за правилами ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» про розірвання договору оренди землі від 23 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та Сільськогосподарським товаристома з обмеженою відповідальністю «Маяк», скасування в Державному реєстрі земель запис про державну реєстрацію договору оренди та зобовязання повернення земельної ділянки Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Маяк» ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

ОСОБА_6