АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 32 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника КП «Міський трамвай» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міський трамвай», про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міський трамвай», про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 листопада 1957 року при посадці в трамвай з вини водія, що розпочав рух не зачинивши двері, вона отримала травму, внаслідок якої їй ампутували ногу. Висновком МСЕК від 27 листопада 1997 року їй встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи. В результаті отриманої травми вона зазнала моральних страждань, які оцінює в 120000 грн., та просила їх стягнути з виконавчого комітету Криворізької міської ради.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд неправомірно відмовив їй в задоволенні позовних вимог, не звернувши при цьому увагу на перенесені нею моральні страждання, спричинені травмою, та не врахував, що внаслідок отриманої травми, спричиненої водієм трамваю підприємства, засновником якого є відповідач, вона була обмежена в своїх діях, обмежена в виборі професії, не змогла народити дитину, постійно відчуває біль, вживає ліки, змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що біля 23 години 15 листопада 1957 року на зупинці «Кільце соцміста» в м. Кривому Розі позивач здійснила посадку до вагона трамваю, який належав Криворізькому підприємству «Криворіжелектротранс», однак водій трамваю до закінчення посадки пасажирів, не зачинивши двері, привів трамвай до руху, внаслідок чого з позивачем стався нещасний випадок, вона отримала травму ноги, яку згодом було ампутовано.

27 листопада 1997 року висновком МСЕК позивачу встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, що на момент отримання позивачем травми ноги діючим законодавством не було передбачено відповідальності за спричинення моральної (немайнової) шкоди, крім того, 14 вересня 2010 року Комунальне трамвайно-тролейбусне підприємство «Криворіжелектротранс» ліквідовано без правонаступників, про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи позивачу було спричинено травму ноги, як наслідок каліцтво, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в 1957 році. На даний момент діючим законодавством не було передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільний кодекс України в редакції 1963 року 06 травня 1993 року було доповнено ст. 440-1, якою було передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, однак положення цієї статті зворотної сили у часі не мали.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 (V0005700-1) від 25.05.2001 року) розяснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2010 року юридичну особу Комунальне трамвайно-тролейбусне підприємство «Криворіжелектротранс» ліквідовано (а.с. 95-96), 22 вересня 2010 року припинення даної юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом внесено до державної реєстрації (а.с. 121 зворот).

Як убачається із рішення Криворізької міської ради № 895 від 28 лютого 2007 року було створено Комунальне підприємство «Міський трамвай» (а.с. 97), яке не є правонаступником КТТП «Криворіжелектротранс», оскільки провадження у справі про банкрутство цього підприємства було порушено 03 травня 2007 року, тобто після прийняття рішення про створення КП «Міський трамвай» (28.02.2007 року), засновником якого є Криворізька міська рада.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України (в редакції 2003 року) на яку посилалася позивач, передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Однак, враховуючи, що цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року, а відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про наявність у неї права на отримання відшкодування моральної шкоди від відповідача відповідно до ст. 1167 ЦК України за вчинені працівником КТТП «Криворіжелектротранс» в 1957 році дії, внаслідок яких позивач стала інвалідом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: