АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа територіальне управління Національного банку України в Дніпропетровській області про визнання договору недійсним, відшкодування шкоди, визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням змін до позовної заяви просив ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір з ПАТ «Альфа банк» № від 16 квітня 2008 року недійсним, як вчинений внаслідок обману та прояву нечесної підприємницької практики, стягнути з відповідача на його користь 38 917,05 доларів США, що станом на час подання заяви про зміну позовних вимог за офіційним курсом НБУ складає 308 923 грн. у відшкодування збитків, визнати неправомірним дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за вищезазначеним кредитним договором з 11,75% до 16,5%.

В обґрунтування позивач вказував на те, що 16 квітня 2008 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк» в особі ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності № 470/07 від 18 червня 2007 року було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору Кредитор зобов'язується надати Позичальнику кредит для придбання транспортного засобу згідно Договору купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «Дніпромотор» № 131С/03-2008 року, а позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Надання кредиту здійснюється одним платежем зі сплатою 11,75 % річних.

У серпні 2008 року позивач отримав від відповідача лист № 24994-24-676 , в якому повідомлялось, що з 01 вересня 2008 року процентна ставка по Кредитному Договору збільшується з 11,75% до 16,5% річних і , що у відповідності до додатку № 1 до договору ця умова обовязкова для виконання.

Однак ,оскільки по кредитному договору передбачено повернення кредиту та сплата процентів за його користування рівними частинами, позивача було позбавлено можливості побачити на скільки відбулося подорощення за користування кредитом, та яку суму він має сплачувати наступні місяці.

Лише у жовтні 2008 року , при здійсненні чергового платежу , працівники відділення ЗАТ «Альфа-Банк» повідомили позивача про те, що замість 484 доларів США він повинен сплачувати щомісяця суму за користування кредитом 554 долари США, що на 70 доларів США перевищує попередні платежі.

23 березня 2009 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, якою просив повернути процентну ставку за користування кредитом на рівень 11,75% річних , з посиланнями на нормативні акти законодавства України, а також просив дозволити проводити страхування автомобіля в іншій страховій компанії.

Листом від 08 квітня 2009 року № 24022-23 б/б відповідач відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_3, що були викладені в листі позивача від 23 березня 2009 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи сторони 16 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір , за яким позивач отримав на придбання транспортного засобу 27637,49 доларів США під 11,75% річних ( ар. сп. 9-10). Згідно п.6.2 розділу 2 кредитного договору , а саме загальних умов кредитування фізичних осіб ( ар. сп. 14-15) банк має право змінити розмір процентів в передбачених даним пунктом випадках.

Позивач не заперечував тієї обставини , що його було листом від 8 серпня 2008 року ( ар. сп. 16) повідомлено про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом .

Окрім того , позивач стверджував , а відповідач не заперечував і тієї обставини , що , зокрема, до березня 2009 року ( ар. сп. 17) позивачем жодного разу не були допущені затримки погашення відсотків та основної суми боргу . Таким чином поведінка сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки у контексті цивільного законодавства про укладення та зміну договору , свідчить про те , що пропозиція була позивачем прийнята , а умови договору змінені у відповідності до положень ч.3 ст. 653 ЦК України.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює та постановив оскаржуване рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели , чи могли призвести до неправильного вирішення справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Так, посилання в апеляційній скарзі на порушення позивачем діючого законодавства в звязку з визначенням валюти кредитування в доларах США були вивчені при ухваленні оскаржуваного рішення .

Так, зокрема , відповідно до положень ст.. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку , встановленому спеціальним законодавством України. Регулювання правовідносин у сфері валютного регулювання і валютного контролю відбувається на підставі положень Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Положеннями ст.ст. 47 ,49 закону України „ Про банки та банківську діяльність визначено , що банки проводять свою діяльність , зокрема, кредитні операції із розміщення залучених коштів, від свого імені , на власних умовах та на власний ризик , на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Коштами таких операцій у відповідності до ст.. 2 того ж закону визначено гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Тобто уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що апеляційну скаргу слід відхилити , а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді