АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( ІV ) суддя Українець Ю.Й.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРА ЇНИ

13 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Неклеси .В.І, ОСОБА_2

при секретарі: Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод», про відшкодування шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_5,

позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6,

представник третьої особи Відкритого акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» -ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИЛА:

11.04.2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - ОСОБА_3 фонду), відкритого акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (надалі - ВАТ «КЦРЗ») про перерахунок розміру сум страхових виплат відшкодування шкоди, заподіяної на виробництві, яка спричинила втрату працездатності, просив стягнути з ВАТ «КЦРЗ» заборгованість по щомісячним страховим виплатам у сумі 5623,54 грн., компенсаційні виплати у сумі 3 272,32 грн., а всього 8 895,86 грн., з ОСОБА_3 Фонду недоплату по щомісячним страховим виплатам у розмірі 14 5967,46 грн., компенсаційні виплати 3 319,41 грн., а всього 17 951,87 грн, з 01.03.2006 року стягувати страхові виплати у розмірі 627,24 грн. щомісячно до зміни обставин, які тягнуть перерахунок виплат.

Уточнивши та доповнивши позовні вимоги, зазначив ВАТ «КЦРЗ» третьою особою по справі та просив суд стягнути з ОСОБА_3 фонду недоплату сум щомісячних страхових виплат у зв`язку з відшкодуванням шкоди,заподіяної здоров`ю за період з 01.04.2003 року по 01.03.2006 року у розмірі 11 184,72 грн., компенсаціні виплати за період з 01.04.2003 року по 01.01.2006 року у сумі 1 777,90 грн., а всього 12 962,62 грн. та зобов`язати ОСОБА_3 фонду здійснювати щомісячні страхові виплати у зв`язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров`ю у розмірі 754,57 грн., починаючи з 01.03.2006 року з подальшим перерахунком відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2010 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4 недоплату по щомісячним платежам за період з 01.04.2003 року по 01.03.2006 року 14 596,46 грн., а також ухвалено стягувати в рахунок відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, починаючи з 01.03.2006 року по 754, 57 грн. щомісячно до зміни обставин, що тягнуть перерахунок виплат.

В іншій частині в позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду піддано негайному виконанню в межах місячного платежу.

Стягнуто з ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме: необгрунтовано залишено без розгляду позовні вимоги позивача до ВАТ «КЦРЗ», не враховано положення ст. 17 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату професійної працездатності», невірно застосовано строк позовної давності; не враховано п.3.7.2 Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам, затверджених Постановою Правління ФССНВ України № 83, відповідно до якого відкоригована заробітна плата не може перевищувати максимальну величину, з якої справляються страхові внески до Фонду, на дату проведення перерахунку; порушено положення п. 28 "Правил відшкодування шкоди..." зі змінами внесеними Постановою № 1100 від 03.10.1997 року і в матеріалах справи відсутній розрахунок згідно зазначеної постанови; відділення Фонду не є належним відповідачем по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та його представника ОСОБА_6, які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, представника третьої особи, яка дала пояснення по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач працював з 1972 року по 1985 рік формувальником у ВАТ «КЦРЗ» в шкідливих умовах праці. В 1986 році висновком МСЕК позивачу встановлено 80 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням та другу групу інвалідності, а з 26.01.1994 року-безстроково.

ВАТ «КЦРЗ» призначив позивачу щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку формувальника ручної формовки за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів, де за основу взята заробітна плата 9 726,00 крб., а, згідно довідки ВАТ «КЦРЗ» від 08.12.2005р. №05-1543, середня заробітна плата по професії формувальника ручної формовки за січень-квітень 1992 року складала 10 651 куп. 35 коп.

Спір виник з приводу розміру середньої заробітної плати для нарахування регресних виплат позивачу за січень- квітень 1992 року, що потягнуло неправильне нарахування та виплату регресних виплат підприємством та страхових сум в рахунок відшкодування шкоди ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області у зв'язку із незастосуванням або неправильним застосуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів з 01.01.1996 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ «КЦРЗ» невірно визначив розмір середньої заробітньої плати для нарахування регресних виплат ОСОБА_4 у звязку з втратою профпрацездатності, що потягло за собою неправильне нарахування та виплату регресних сум підприємством та страхових сум, які виплачує ОСОБА_3 фонду з 01.04.2001 року.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_4 з позовом до суду стало те, що при обчисленні розміру страхових виплат ВАТ «КЦРЗ» невірно встановив середню заробітну плату по професії та застосував коефіціенти реального росту заробітної плати, що потягло в подальшому невірне нарахування і виплату щомісячних страхових сум, як з боку підприємства, так і з боку ОСОБА_3 Фонду, яке здійснювало й здійснює їх перерахунок та виплату позивачу з моменту передачі його особової справи.

Відповідно до п. 4 постанови Кобінету Міністрів України №276 від 26 травня 1992 року «Про заходи виконання постанови Верховної ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» при визначенні розміру відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, які призначені до 01 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за січень- квітень 1992 року по відповідній професії.

Статтею 233 КзПП України, встановлений тримісячний строк для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається із матеріалів справи, про середньомісячний заробіток за професією формувальника ручної формовки пятого розряду стелелитейного цеху за січень- квітень 1992 року у розмірі 10 651 куп. 35 коп. позивач дізнався з довідки ВАТ «КЦРЗ» від 08.12.2005р. №05-1543 ( а.с.25)., я саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права.

Однак, з позовом позивач звернувся безпосередньо до суду 11.04.2006 року (а.с.2), пропустивши процесуальний строк для звернення до суду з позовом в цій частині. При цьому позивач не надав суду переконливих доказів щодо поважності причин пропуску зазначеного строку.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині перерахунку розміру середнього заробітку для визначення сум відшкодування шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволені цієї частини позовних вимог.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.04.2003 року по 01.03.2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що, адміністрацією ВАТ «КЦРЗ» невірно коригувалися суми відшкодування шкоди на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів. Після передачі особової справи позивача ОСОБА_3 Фонду, останнє також неправильно виплачувало позивачеві страхові суми.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна виходячи із наступного.

Відповідно до п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року), яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводилось у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

При зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), не передбачено підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок, що витікає з положень нормативно-правових актів, діючих на час виникнення спірних правовідносин, якими визначено порядок нарахування та перерахунку сум відшкодування шкоди працівникові у звязку із ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Отже, госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «КЦРЗ» відповідно до наказів по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, визначив розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції перерахував розмір середньої заробітної плати позивача та призначені йому підприємством суми відшкодування шкоди на коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів), не звернувши уваги на доводи представника ВАТ «КЦРЗ» про те, що після введення договірної заробітної плати ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві фактично не проводилось у звязку з тим, що при підвищенні тарифних ставок мінялася структура заробітної плати.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного підвищення заробітної плати за оспорюваний період, що протирічить положенню ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про правильність застосування ВАТ «КЦРЗ» коефіцієнтів реального росту заробітної плати при перерахунку робітникам сум втраченого заробітку у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01.01.1996 року до часу передачі особової справи до ОСОБА_3 Фонду, та вважає, що підстав для перерахунку страхових виплат та встановлення нового розміру страхових виплат немає.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод», про відшкодування шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод», про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1