АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-883/11 Головуючий у 1-й інстанції Хоролець Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.

суддів - АНТОНОВА В.М., ЧІЧІЛЯ В.А.

при секретарі - РЕНКЕВИЧ М.Д.

розглянула провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 січня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в сумі 350 грн.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі порушене питання про скасування рішення в частині стягнення моральних збитків, з підстав невірного застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом, що 21.05.2010 року між Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства в с. Герусівка Великобагачанського району Полтавської області. Вказаний договір зареєстровано у Білоцерківській сільській раді 21.05.2010 року за № 35 (а.с. 9-15).

На вказаній земельній ділянці було встановлено межові знаки, позивач з травня 2010 року почав використовувати зазначену земельну ділянку за призначенням, а саме висадив картоплю.

Проте, відповідачка неодноразово пошкоджувала насадження картоплі, та після того, як позивач з сімєю вибрав частину картоплі у вересні 2010 року та приїхав вибрати частину картоплі, що залишилась, він побачив, що вся картопля вибрана, а земельна ділянка закультивована.

Згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи, зокрема справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,04 га в с. Герусівка Великобагачанського району, що знаходиться в оренді ОСОБА_3, та на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

З наведеного слідує, що вина ОСОБА_2 у вчиненні самовільного зайнятті земельної ділянки ОСОБА_3 доведена, проте оскільки позивачем не надано жодного підтвердження розміну завданих матеріальних збитків, місцевий суд дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Місцевим судом при повно і всебічно досліджено обставини справи, а висновок суду щодо суми моральної шкоди визначений виходячи з характеру немайнових втрат, що їх зазнав позивач.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що місцевим судом було не повно досліджено обставини справи, а саме не взято до уваги пояснення свідків щодо неправомірності надання позивачу спірної земельної ділянки у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом не надано жодного належного доказу.

Оскільки, згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, вищевказані доводи апеляційної скарги колегія суддівв не бере до уваги.

Отже з наведеного слідує, що рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні, а апеляційна скарга не містить у собі нових фактів чи засобів доведення, які б його спростовували.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 січня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий у справі: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: