УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/1/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, комунального підприємства „Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про визнання рішення міськвиконкому та свідоцтва про право власності на будинок незаконними,

в с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.06.2006 року № 443 в частині визнання права власності за громадянкою ОСОБА_4 (нині ОСОБА_3) на житловий будинок та надвірні будівлі по провулку 2-му Західному, 14 в м. Житомирі та визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння від 09.06.2006 року на імя ОСОБА_4 На обґрунтування позову зазначав, що спірне домоволодіння належало на праві власності його померлій 13.01.2004 року матері ОСОБА_5, він фактично прийняв спадщину, а виконавчий комітет своїм рішенням порушив положення ст. 47, 140-146 Конституції України та Закон України „Про місцеве самоврядування, оскільки без рішення суду позбавив його права на житло.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2008 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджено ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.10.2007 року, суд безпідставно послався на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10.11.2006 року, яке не набрало законної сили, не звернув уваги суд першої інстанції на порушення Житомирським міськвиконкомом ст. 47 Конституції України, суд не залучив до участі у справі іншого спадкоємця, а саме ОСОБА_6, проживаючих у будинку інших членів сімї і постановив рішення щодо їх прав та обовязків. Крім того, апелянт посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те. що його мати, підписавши договір застави, самостійно розпорядилась своєю власністю, а перехід права власності на обєкт нерухомості можливий лише на підставі цивільно-правової угоди.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 12.11.2003 року між акціонерним комерційним банком „Мрія (заставодержатель) та ОСОБА_2, як боржником, і ОСОБА_5, як заставодавцем, було укладено договір застави будинковолодіння по провулку 2-му Західному, 14 в м. Житомирі на забезпечення виконання боржником умов кредитного договору КФ № 479/03 від 12.11.2003 року.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів 29.04.2005 року за зверненням банку приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на спірне домоволодіння, а 25.04.2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за вище вказаним кредитним договором. Останньою вимоги банку були задоволені в повному обсязі на суму 291306 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України „Про заставу до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава. А відтак, ОСОБА_3, з моменту розрахунку з банком за кредитним договором ОСОБА_2, набула статусу заставодержателя щодо спірного домоволодіння. Грошове зобовязання апелянтом не було виконане перед відповідачкою, тому остання, у відповідності до п. 5.2 договору застави від 12.11.2003 року, який передбачає можливість передачі заставленого майна у власність та право заставодержателя обрати спосіб звернення стягнення на заставлене майно, звернулася до Житомирського міськвиконкому з питання передачі їй у власність спірного домоволодіння. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.06.2006 року було оформлене право власності ОСОБА_3 на предмет застави.

Посилання позивача (апелянта) на те, що він є спадкоємцем спірного майна не мають правового значення для вирішення спору, оскільки згідно п.п.6.3 та 6.11 договору застави від 12.11.2003 року дія договору припиняється лише після повного виконання зобовязань за кредитним договором, а у разі смерті заставодавця зобовязання за договором застави поширюються на спадкоємців.

Безпідставними є посилання позивача (апелянта) на відсутність у відповідача повноважень щодо позбавлення його та членів родини права на житло, оскільки виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення щодо звернення стягнення на предмет застави не приймалося, а право позивача на проживання у спірному домоволодінні є похідним від права власності на будинок.

Доводи апелянта щодо не залучення до участі у справі іншої спадкоємиці та членів родини позивача не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки іншими особами рішення не оскаржується.

Не приймаються до уваги і доводи апелянта щодо підписання договору застави його матірю, яка хворіла слабоумством, оскільки це було предметом розгляду іншого суду, а також доводи щодо можливості переходу права власності лише за цивільно-правовими угодами, оскільки на такі підстави ОСОБА_2 у позові не посилався.

Разом з цим, помилковим є посилання суду першої інстанції на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10.11.2006 року, оскільки останнє не набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 листопада 2008 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді