Справа №22-ц-1909/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїОлійник
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів: Олійника В.І., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: Гірська сільська Рада Бориспільського району Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності на частину комунальних мереж, встановлення земельного сервітуту та поділ горища житлового будинку в натурі, стягнення витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и л а :

19 червня 2009 року ОСОБА_3 звернулась з позовом, вимоги щодо якого змінено в травні та червні 2010 року згідно поданих заяв і остаточно просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою шляхом демонтажу та вивезення наявних на ній будівель господарського призначення за межі ділянки за власний рахунок, надати місячний строк для виконання демонтажу та вивезення будівель господарського призначення, визнати право власності на частину газопроводу та лінію електропередач, що підведені до її частини будинку та існували при розподілі в натурі будинку між попередніми власниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, встановити безоплатний, безстроковий сервітут на частину земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: село Гора Бориспільського району Київської області по вулиці Жовтневій, 44, над якою проходять лінії електропередач та під якою проходять лінії газопроводу і водопроводу.

Крім того, просила поділити в натурі горище, яке розташоване над квартирами 44-а та 44 будинку по вул. Жовтневій в с. Гора Бориспільського району Київської області між власниками відповідно до їх часток у житловому будинку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку ОСОБА_3 (площа 0,0498 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована в селі Гора Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :01:012:0073) від господарських будівель та споруд, що належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23 грудня 2000 року 11/25 частини жилого будинку з надвірними будівлями, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого за №2897 та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6, шляхом їх вивезення з території земельної ділянки ОСОБА_3.

Встановлено ОСОБА_2 строк для усунення перешкод у користуванні ОСОБА_3 власною земельною ділянку - три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Встановлено безоплатний та безстроковий земельний сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 0,0499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої в с. Гора Бориспільського району Київської області, над якою проходять лінії електропередачі та під якою проходять лінії газопроводу та водопроводу до будинку ОСОБА_3 (с. Гора Бориспільського району Київської області, вул. Жовтнева, 44) в розмірі достатньому для їх експлуатації та обслуговування.

Виділено в користування в натурі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частини горища жилого будинку, розташованого по вул. Жовтнева, 44 та 44-а в с. Гора Бориспільського району Київської області, пропорційно до площі частин будинку, власниками яких вони є, встановивши розділову лінію горища по стіні, що розмежовує кімнати 2-4 та 2-3 зі сторони ОСОБА_3 і кімнати 1-5, 1-6 та 1-7 зі сторони ОСОБА_2

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1500 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 301 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і зміни його, яким частково задовольнити позов ОСОБА_3 в частині виділення в користування в натурі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частини горища жилого будинку, розташованого по вул. Жовтнева, 44, с. Гора, Бориспільського району Київської області, пропорційно до площі частин будинку, власниками яких вони являються. У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно технічної документації, інвентаризаційної справи та реєстрації сторін згідно паспортів громадян України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області, з погосподарськими спорудами. У цьому зв'язку будинок поділений та має дві частини, у ОСОБА_3 - вул. Жовтнева, 44, а у ОСОБА_2 - вул. Жовтнева, 44-а.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №245909, виданого на земельну ділянку площею 0,0498 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Гора Бориспільського району Київської області, остання належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 245906, виданого на земельну ділянку площею 0,0499 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Гора Бориспільського району Київської області, дана земельна ділянка належить ОСОБА_2

Вказані земельні ділянки є суміжними й на їх території розташоване спірне домоволодіння по вулиці Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, що раніше належало ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. Зазначене підтверджується описами меж земельних ділянок на кадастровому плані земельних ділянок. Вказані акти є законними і у встановленому порядку не оспорені сторонами.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 є власницею 14/25 частини житлового будинку, розташованого по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, з відповідними надвірними будівлями та спорудами на підставі договору дарування від 22 червня 2004 року, зареєстрованого за №2-262 та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори. Раніше вказана частина будинку належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12 грудня 2000 року №332.

Також, відповідно до договору дарування від 23 грудня 2000 року, зареєстрованого за №2897 та посвідченого державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 11/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд помилково послався на пункти 3, 4, 9 ч.2 зазначеної статті, якими передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів зазначає, що рішенням суду не відновлюється становище, яке існувало до порушення права позивачки, так як споруди згідно з рішенням суду відповідачка мала вивезти з території земельної ділянки позивачки, були збудовані до того, як позивачка набула права власності на спірну земельну ділянку.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З цього приводу судом встановлено, що над земельною ділянкою ОСОБА_2 та під нею проходять комунікації до частини будинку, що належить ОСОБА_3 При цьому такі комунікації (лінія електропередачі, водопостачання та газовідведення) існували раніше, до поділу будинку між його співвласниками, про що свідчать технічні проекти та схеми розміщення. При здійсненні дарування відповідних частин житлового будинку по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району Київської області питання користування комунікаціями не вирішувалось і вони залишалися в спільному користуванні до моменту вирішення справи в суді. Єдине, що до кожної з частин були приєднані самостійні підключення кожного з виду комунікацій, що також підтверджується дослідженою документацією та поясненнями сторін.

Були відсутні законні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на частину комунікацій водопостачання, електропостачання та газопостачання, що підходять до частини будинку по вул. Жовтневій, 44 в с. Гора Бориспільського району, що належить на праві власності ОСОБА_3, так як зазначені комунікації є власністю відповідної постачальної організації чи житлово-комунального підприємства і визнання права на них за фізичної особою, яка не має відповідної ліцензії чи дозволу на ведення відповідного виду діяльності (водопостачання, газопостачання та електропостачання тощо), діючим законодавством не передбачено.

Тому у задоволенні зазначеної частини вимог ОСОБА_3 суд вірно відмовив за їх безпідставністю.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від

16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, захист прав громадян та юридичних осібна земельні ділянки здійснюється згідно з частиною 3 статті 152 ЗК шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

У даному випадку земельна ділянка не була самовільно зайнята відповідачкою, оскільки державний акт на земельну ділянку ОСОБА_3 видавався для обслуговування уже існуючого будинку та господарських споруд і відповідачка не будувала споруди на земельній ділянці позивачки.

Таким чином, суд, обираючи спосіб захисту прав власника земельної ділянки, не врахував ту обставину, що стан земельної ділянки з моменту отримання її у власність позивачки не змінювався, а тому права позивачки, за захистом яких вона звернулася, не були порушені.

Також судом зроблено безпідставно висновок з приводу місця розташування спірних господарських споруд, оскільки у наведених в рішенні суду в якості доказів інвентаризаційних справах та абрисі меж земельних ділянок (а.с.25,42 том 1) немає даних про те, що вищезазначені споруди розташовані саме на земельній ділянці позивачки. З цих підстав такі докази не могли бути використані судом для підтвердження місця розташування господарських споруд.

Всупереч вимогам чинного законодавства на кадастрові плани земельних ділянок позивачки та відповідачки не нанесені межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці. Внаслідок цього були неправильно встановлені межі земельних ділянок, а саме, споруди, які належать позивачці, знаходяться на земельній ділянці відповідачки, і навпаки споруди, які належать відповідачці знаходяться на земельній ділянці позивачки. Тобто, державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були видані з порушенням вимог чинного законодавства України, що призвело до порушення прав обох сторін.

А тому зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для звільнення земельних ділянок позивачки від господарських будівель, які належать відповідачці.

Також судом першої інстанції не встановлено можливості перенесення господарських будівель з території земельної ділянки позивачки та у зв'язку з цим не вирішено питання про грошову компенсацію вартості цих будівель, так як їх неможливо перенести шляхом вивезення з території земельної ділянки.

За змістом п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, а також, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації, (що має місце у даній справі), суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Незаконним також є рішення суду в частині встановлення безоплатного та безстрокового земельного сервітуту на частину земельної ділянки ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування ліній електропередачі, газопроводу та водопроводу.

Судом не застосовано 401 ЦК України, згідно з якою право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

В матеріалах справи є висновки Бориспільського районного підрозділу ЗАТ А.Е.С. Київобленерго, ВАТ СПМК-241 та Бориспільської філії по експлуатації газового господарства ВАТ Київоблгазщодо можливості задоволення потреб позивачки з експлуатації обслуговування ліній електропередачі, газопроводу та водопроводу в інший спосіб.

Зокрема, у листі Начальника Бориспільської філії по експлуатації газового господарства ВАТ Київоблгазвід 16 серпня 2010 року №448 (а.с.113, т.2) зазначено, що газопровід, який належить ОСОБА_2, можливо демонтувати та запропонувати ОСОБА_3 провести його в обхід земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, безпосередньо від вуличного (по вул. Жовтневій) газопроводу за умови, якщо земельна ділянка по якій буде прокладено даний газопровід, належить їй, а не ОСОБА_2 Отже, позивачка має можливість задовольнити потреби з експлуатації та обслуговування ліній електропередачі, газопроводу та водопроводу і без встановлення сервітуту.

Встановлюючи безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки ОСОБА_2, суд взяв до уваги ту обставину, що для облаштування додаткових мереж комунікацій необхідно витрачання додаткових коштів з боку ОСОБА_3 та те, що вказані комунікації існували до дарування будинку сторонам у справі. Проте, надвірні споруди і будівлі, які за рішенням суду підлягали вивезенню за межі земельної ділянки ОСОБА_3, також існували до їх дарування ОСОБА_2 та до приватизації земельних ділянок і на їх вивезення також необхідні додаткові кошти. Тобто, одні й ті ж обставини справи суд по різному оцінив і зробив протилежні висновки.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення про встановлення безоплатного та безстрокового сервітуту на частину земельної ділянки ОСОБА_2, неправильно оцінивши наявні в матеріалах справи докази щодо можливості задоволення потреб позивачки у задоволенні її потреб іншим способом, не врахував норми матеріального права, які підлягали застосуванню та допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст.186 ЦК України (Головна річ і неподільна) річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З цих підстав, оскільки горище є річчю, призначеною для обслуговування іншої (головної) речі - житлового будинку і є приналежністю головної речі, то колегія суддів не вбачає можливим задоволення позову в частині поділу горища в натурі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності на частину комунальних мереж, встановлення земельного сервітуту та поділ горища житлового будинку в натурі, стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності на частину комунальних мереж, встановлення земельного сервітуту та поділ горища житлового будинку в натурі, стягнення витрат на правову допомогу.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :