Справа № 2-886/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року

Камянець - Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Бориславського В.М., при секретарі Чекашкіній О.Л.,

з участю сторін по справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк»про визнання недійсними правочину,

В С Т А Н О В И В :

8 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Камянець-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приватбанк»(далі ПАТ «КБ «Приватбанк»). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 серпня 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № HMKOАЕ 00000108. Ціль кредиту - на придбання Автотранспортного засобу. Договір укладений в іноземній валюті в доларах США, що суперечить вимогам Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», що надають право при укладанні договору лише визначати еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а не оплату. Окрім того, відповідач не має індивідуальної ліцензії на валютну операцію з ним, вважає, що це суперечить вимогам того ж Декрету.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, обгрунтовуючи тим, що при укладанні договору із позивачем було дотримано всі норми Цивільного законодавства, договір укладений в валюті саме за вибором позивача, також останній був ознайомлений із умовами кредитування в банку. Окрім того, зазначав, що доводи позивача в частині відсутності ліцензії не заслуговують уваги, оскільки договір був укладений на тривалий час. Просилв у позові відмовити.

Суд вислухавши доводи сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168.

У відповідності ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, згідно до ст. 1056-1 ЦК України визначається розмір процентів та порядок їх сплати за договором залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що між сторонами у у визначеному законом порядку позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк»в особі Хмельницької філії Кам'янець-Подільського відділення укладено кредитний договір№ HMKOАЕ 00000108 від 21 серпня 2008 року. Зазначений кредитний договір містить в собі назви сторін кредитного договору, їх адреси, визначено предмет договору, строк дії, строки погашенная кредиту в долларах США, визначено, що у якості забезпечення зобовязання виступає автомобіль.

Судом не приймаються доводи позивача про незаконність визначення грошового зобовязання у іноземній валюті.

Так, відповідно до статті 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, разом з тим, вказана стаття не обмежує використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Частиною 2 статті 192 Цивільного кодексу України передбачено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. В даному випадку, основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 47, 49 Закону України «Про Банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії.

Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань, в тому числі і в іноземній валюті.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача та його предстваника в частині нечинності договору у звязку з відсутності індивідуальної ліцензії у відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 5 Декрету КМУ генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, які не потребують індивідуальної ліцензії. У разі включення цих валютних операцій до генеральної ліцензії необхідність в отриманні індивідуальних ліцензій відпадає. При цьому слід також зазначити, що згідно з ч. 6 ст. 5 Декрету КМУ визначення порядку одержання ліцензій покладено на Національний банк України. Отже всі ці питання регулює саме Національний банк України.

Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кредитними операціями є операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»такими коштами є гроші у національній або іноземній валюті. Але оскільки надання кредиту в іноземній валюті є валютною операцією, то окрім банківської ліцензії банк повинен отримати ще й генеральну ліцензію. Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001р., генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. Таким чином, надання кредитів в іноземній валюті банком потребує отримання ним банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями. З цього витікає, що діючим законодавством України не передбачено отримання індивідуальної ліцензії на вказану валютну операцію, а тому банк не може її взагалі отримати.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ № 483 від 14.10.2004р., використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Разом з цим викладено умову, що ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями. Отже, якщо кредит в іноземній валюті надається банком, який має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, які вже автоматично містять в собі право банка на надання таких кредитів та використання іноземної валюти при розрахунках, то отримання ще й відповідних індивідуальних ліцензій ні банком, ні його клієнтом неможливо взагалі, тому що не передбачено діючим законодавством України.

Таким чином, надання банком кредиту в іноземній валюті, отримання розрахунків за ним в іноземній валюті повністю відповідає нормам діючого законодавства України.

За таких підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 16, 192, 203, 215, 524, 627, 1047, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України , Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки та банківську діяльність», Постановою НБУ «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору № HMKOАЕ 00000108 від 21 серпня 2008 року залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Камянець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області на протязі десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду В. М. Бориславський