Справа № 0216/2-4/2011 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2011 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1Г

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали автомобіль ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Цим автомобілем на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 та посвідченої 26 січня 2007 року за реєстровим № 273 приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області, мав право керувати відповідач у справі ОСОБА_5 17 травня 2010 року дія довіреності припинена на підставі заяви власника позивача ОСОБА_1 Оскільки відповідач добровільно не повертає майно власнику, той з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 358, 387 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння у звязку з його безпідставністю.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________________

Справа № 0216/2-4/2011 р.

РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2011 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В. при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1Г

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали автомобіль ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Цим автомобілем на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 та посвідченої 26 січня 2007 року за реєстровим № 273 приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області, мав право керувати відповідач у справі ОСОБА_5 17 травня 2010 року дія довіреності припинена на підставі заяви власника позивача ОСОБА_1 Оскільки відповідач добровільно не повертає майно власнику, той з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав свою вимогу. Представник позивача ОСОБА_6, який приймав участь у попередніх судових засіданнях, пояснював суду, що ОСОБА_1 є власником автомобіля ВАЗ-2107. 26.01.2007 року він видав відповідачу довіреність з правом керування та розпорядження транспортним засобом строком на пять років. З тих пір ОСОБА_5 користується автомобілем. 17.05.2010 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса, який видавав довіреність, заяву про її скасування. Припинення представництва за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності, тому у відповідача припинилося право володіння та користування транспортним засобом. Відповідач добровільно не повертає ОСОБА_1 його майно, а тому той з відповідним позовом звернувся до суду.

Цього числа в судовому засіданні ОСОБА_1 заявив, що відповідач продовжує незаконно володіти його автомобілем, а тому наполягає на витребуванні від нього цього майна.

Відповідач ОСОБА_5 позовну вимогу не визнав і пояснив суду, що позивач у справі є його батьком і під час шлюбу з його матірю вони придбали в кредит автомобіль ВАЗ-2107. Він також приймав участь у сплаті кредиту та відсотків. За спільним рішенням, ОСОБА_1 видав на його імя довіреність на право керування та розпорядження транспортним засобом. Лише після виклику до суду йому стало відомо, що довіреність скасована. Однак, на його звернення до Могилів-Подільського МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, йому заявили, що у них відсутні будь-які дані про скасування довіреності чи тимчасового реєстраційного талону, а тому він має право керувати довіреним йому ТЗ. Крім того, його мати ОСОБА_4 має частку власності у цьому автомобілі, вона дозволяє йому користуватися ним, а тому він не бачить законних підстав для витребовування від нього цього ТЗ.

Третя особа у справі ОСОБА_4 суду пояснила, що вона спільно з ОСОБА_1 придбала автомобіль ВАЗ-2107. Цей автомобіль вони вирішили віддати сину ОСОБА_7. На сьогоднішній день шлюб між нею і позивачем припинено, за нею судовим рішенням визнано право власності на 50% автомобіля. Вона не заперечує, аби син ОСОБА_5 - користувався і володів цим автомобілем.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовна заява предявлена необґрунтовано, без законних на те підстав, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Так, відповідно до норм Цивільного кодексу України, припинення дії довіреності як документа, що підтверджує повноваження представника, за своєю сутністю є припиненням повноважень представника, які були встановлені цією довіреністю, а тому є підставою припинення відносин представництва за довіреністю. Підставою припинення представництва за довіреністю є, в тому числі, і скасування довіреності особою, яка її видала (п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України). Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність, відмова від цього права є нікчемною (ч. 1 ст. 249 ЦК України). Частина 2 ст. 249 ЦК України закріпила положення про те, що саме особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Як пояснив суду відповідач, про скасування довіреності на право керування та розпорядження ТЗ йому стало відомо лише в суді після відкриття провадження у цій справі, а у Могилів-Подільського МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області взагалі відсутні будь-які відомості про скасування довіреності.

Позивач не довів суду, що він належним чином виконав вимогу ч. 2 ст. 249 ЦК України та повідомив про скасування довіреності ОСОБА_5 та третю особу, для представництва перед якою була видана довіреність. Подані позивачем до суду ксерокопії заяви до нотаріуса про скасування довіреності (а.с. 5) та витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей цієї заяви (а.с. 6) свідчать лише про волю довірителя на скасування повноважень, а ні як про його активні дії, як того вимагає ч. 2 ст. 249 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 2.1 «а»і «б»Правил дорожнього руху України , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування ТЗ відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення, реєстраційний документ на ТЗ та свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон. Всі ці документи маються у відповідача ОСОБА_5 (а.с. 42), вони не скасовані в установленому порядку і не вилучені.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Зокрема, не підлягають доказуванню обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили.

З пояснень сторін в судовому засіданні, а також із рішення Мурованокуриловецького районного суду від 11 січня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яке набрало законної сили 22 січня 2011 року (а.с. 34-35), слідує, що на автомобіль ВАЗ-210700-20, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано по 50 (пятдесят) відсотків ідеальної частки без його реального поділу за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і цей автомобіль залишено у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Частина 1 ст. 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Отже, на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 11 січня 2011 року, яке набрало законної сили 22 січня 2011 року, автомобіль ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, є спільною частковою власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Частина 3 цієї статті передбачає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Дійсно, відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння можливе лише у випадку, якщо позивач доведе, що індивідуально визначене майно, що належить йому, знаходиться у відповідача без достатніх правових підстав. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України, ст.. 49 Закону «Про власність»).

На підставі викладеного, суд прийшов до переконання, що позивач ОСОБА_1 не довів суду незаконність володіння відповідачем ОСОБА_5 автомобілем ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Керуючись ст.ст. 248, 249, 358, 387 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння у звязку з його безпідставністю.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________________