АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-594/11 Головуючий у 1-й інстанції Зємцова Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2010 року у справі за позовом Приватного підприємства «Фірма «Влан» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2009 року суду з вказаним позовом звернулось ПП «Фірма «Влан» до ОСОБА_2 Позовні вимоги обґрунтовували тим, що в період з 23 вересня 2002 року по 01 листопада 2008 року ОСОБА_2 працювала на посаді директора ПП «Фірма «ВЛАН».

З 12 листопада 2008 року на посаду директора ПП «Фірма «ВЛАН» призначено ОСОБА_3.

З невідомих для Позивача причин 09 грудня 2008 року з рахунку ПП «Фірма «ВЛАН» зникли грошові кошти в розмірі 100 000, 00 (сто тисяч) гривень. Інформація про зникнення грошей стала відома Позивачу після отримання виписки по поточному рахунку в ВАТ «АКБ «АвтоКразбанк» за 09 грудня 2008 року.

Також позивач вказував на те, що після направлення до АКБ «АвтоКразбанк» вимоги про розкриття банківської таємниці відносно підприємства та про повідомлення Банком на якій підставі зникли 09 грудня 2008 року грошові кошти з рахунку Позивача в розмірі 100 000,00 грн., Банк надав копію Грошового чеку - серія АВ № 2633722 за яким ОСОБА_2 отримала кошти ПП «Фірма «ВЛАН» в розмірі 100 000,00 гривень.

Відповідач не мала право отримувати грошові кошти підприємства в розмірі 100 000,00 грн., оскільки Позивач не уповноважував її на отримання грошових коштів. Крім того, вона на момент отримання грошових коштів була звільнена з посади директора ПП «Фірма «ВЛАН» з 1 листопада 2008 року, за власним бажанням про що свідчить заява про звільнення від 31 жовтня 2008 року і наказ ПП «Фірма «ВЛАН» №01/11-1 від 01 листопада 2008 року.

З урахуванням викладеного, позивач з посиланням на ст.ст. 387, 1212, 1213 ЦК України вважав, що ОСОБА_2 зобовязана повернути ПП «Фірма «ВЛАН» безпідставно отримані кошти в розмірі 100 000,00 грн..

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 грудня 2010 року позов ПП «Фірма «Влан» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Фірма «Влан» кошти в розмірі 100000 гривень, а також судові витрати у розмірі 1000 гривень - судового збору та 252 гривень - витрати на ІТЗ розгляду справи.

З вказаним рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що з 23 вересня 2002 р. ОСОБА_2 працювала на посаді директора приватного підприємства «Фірма «ВЛАН», на яку була призначена власником підприємства ОСОБА_4 на невизначений строк. 31 жовтня .2008 року нею на імя власника була подана заява про звільнення з посади директора за власним бажанням з 01 листопада 2008р.

Відповідачем було надано до суду наказ № 01/11-1 від 01 листопада 2008 року за яким ОСОБА_2 була з 01.11.2008 року звільнена за власним бажанням. З наказом вона ознайомлена не була. (а.с. 104-106).

Згідно повідомлення ПАТ «АвтоКрАзБанку» (а.с. 165), ОСОБА_2 перебувала на посаді директора ПП «Влан» з 23 вересня 2002 року по 09 грудня 2008 року, відповідно до наданих фірмою документів.

Також судом встановлено, що станом на 01 листопада 2008 року на підприємстві ще не був призначений новий директор, у банку мався лише підпис відповідачки, завірений нотаріусом. ОСОБА_2 продовжила працювати на підприємстві на посаді директора, оскільки на підприємстві відсутній головний бухгалтер, тому необхідно було здавати звіти у податкову інспекцію та інші органи, спілкуватися із замовниками та постачальниками підприємства з виробничих питань, що були невідкладними.

Окрім того, встановлено, що про звільненні її з посади директора підприємства з 01 листопада 2008р. відповідачці нічого невідомо. З наказом про звільнення № 01/11-1 від 01.11.2008р. ознайомлена не була, копію наказу не одержувала. Відповідачу не було видано трудову книжку та не проведено розрахунок, як того вимагає ст. 47 КЗпП України.

Крім того, звільнення ОСОБА_2 проведено на підставі копії заяви від 31 жовтня 2008 року. Не наданий оригінал цієї заяви і суду. Вказані обставини не суперечать посиланням ОСОБА_2, що заяву їй було повернуто з проханням не залишати роботу.

На підставі викладеного, з урахуванням норм до ч. 2 ст. 38 КЗпП України, згідно якої передбачено, що у разі, коли працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 фактично не було звільнено з підприємства, і вона продовжувала виконувати обовязки директора ПП «Фірма «ВЛАН».

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідачкою було отримано кошти з поточного рахунку підприємства, згідно грошового чеку від 09 грудня 2008 року на закупку будівельних матеріалів, в розмірі 100000 грн., з яких суму в розмірі 87354,00 грн. вона в той же день передала ФОП Киняк, і які в порушення Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, прийнятого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року N 637 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за N 40/10320, не оприбуткувала в касі підприємства. Проаналізувавши цю обставину, суд першої інстанції дійшов висновку про спричинення шкоди підприємству та, керуючись нормами ст.ст. 22, 1166 ЦК України, постановив рішення про задоволення позовних вимог.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ПП «Фірма «Влан» звернулося до суду з позовом, посилаючись на норми ст. 387 ЦК України, згідно якої передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Окрім того, позовні вимоги ПП «Фірма «Влан» ґрунтувало на нормах ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, згідно яких визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого ) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно ), зобовязана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість.

При цьому, позивачем не обґрунтовувалися позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 шкоди в сумі 100000 грн. з посиланням на ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та, вийшовши за межі позовних вимог, дійшов невірного висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди ПП «Фірма «Влан».

Також, колегією суддів встановлено, що позивачем не доведено факт отримання коштів ОСОБА_2 без достатньої на те правової підстави, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, і не заперечується самими позивачем, що у період з 01 листопада 2008 року по 09 грудня 2008 року відповідач подавала звітність до податкових органів.

Відповідно до Статуту підприємства директор має право підпису будь-яких документів стосовно діяльності Підприємства, по взаємовідносинах з банківськими установами, державними органами, а також документів, необхідних для забезпечення фінансово -господарської діяльності підприємства без окремої довіреності.

Так згідно видаткової накладної, ОСОБА_2 09 грудня 2008 року видала кошти в сумі 15906 грн. 58 коп. на придбання електротоварів у ПП ОСОБА_5, що підтверджується підписом останнього на накладній. Вказані в накладній матеріали придбавалися та були використані підприємством для виконання робіт на обєкті: павільйони «Квіти» з громадською зупинкою по вул.. 50 років Жовтня в м. Кременчуці. Роботи на обєкті були передані підрядником - ПП «Фірма «Влан» замовнику - ЗАК «Градосфера» у листопаді 2008 року, за актом виконаних робіт за формою КБ-2. Вказаний обєкт був зданий в експлуатацію замовником робочій комісії у грудні 2008 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність використання ОСОБА_2 грошових коштів у господарській діяльності ПП «Фірма «Влан», у звязку з чим, не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2010 року підлягає скасуванню з постановлениям нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ПП «Фірма «Влан».

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 грудня 2010 року -

скасувати.

Відмовити Приватному підприємству «Фірма «Влан» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: С.А. Гальонкін

Судді: В.І. Корнієнко

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1