АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 5 ( 4 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«05» жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: - ОСОБА_5

за участю: представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9

відповідача ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, КП ЖЕО №45, Строга нової ОСОБА_11, ОСОБА_8, 3 особа КП ДОР «КБТІ», про визнання приватизації, договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10, 3 особа ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2006 року позивач ОСОБА_6 звернулася із позовом до Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради (надалі УЖКГ) про визнання приватизації недійсною в якому зазначила, що вона є власником одної кімнати трикімнатної АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі прописаний і мешкає її син ОСОБА_10 Інші дві кімнати, як їй стало відомо, були приватизовані у 2004 році за дорученням колишньої мешканки цієї квартири ОСОБА_12 ОСОБА_13, і в цих кімнат по заяві ОСОБА_12 прописані її племінниця ОСОБА_14 та її син ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки у відношенні ОСОБА_12 було порушено кримінальну справу, вона переховувалась від слідства, а у 2000 році померла, то вона не могла надати довіреність на приватизацію спірних двох кімнат.

Уточнивши свої позовні вимога просила суд визнати приватизацію кімнат загальною площею 40,72 кв.м.м, що складає 72/100 частин АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_12 не дійсною; визнати договір дарування від 05.02.2005р., відповідно до якого ОСОБА_14 подарувала 72/100 частин квартири ОСОБА_8, скасувати державну реєстрацію в БТІ права власності на житло на ім,я ОСОБА_8 на 72/100 частин спірної квартири.

У березні 2008 року ОСОБА_8 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_10 і в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 05.02.2005р. на підставі договору дарування прийняла в дар від ОСОБА_12 належну їй на праві спільної часткової власності 72/100 частини АДРЕСА_3 і згідно цього договору їй у власність перейшли 2 кімнати спірної квартири.

Проте користуватися своєю часткою квартири вона не може, бо ОСОБА_10, який мешкає у спірній квартирі, перешкоджає їй.

Уточнивши свої позовні вимоги згідно заяви від 16.12.2010р. просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою, вселити її із членами сімї до квартири та стягнути з ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в сумі 10тис.грн. та судові витрати, повязані з поданням позову.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено, визнано приватизацію кімнат загальною площею 40,72 кв.м., що складає 72/100 частин АДРЕСА_2 на ім.,я Строга нової Н.С. не дійсною; визнано договір дарування від 05.02.2005р., відповідно до якого ОСОБА_14, діюча на підставі довіреності від імені Строга нової Н.С. подарувала 72/100 частин квартири ОСОБА_8 недійсним, скасовано державну реєстрацію в КП БТІ право власності на житло на ім.,я ОСОБА_8 на 72/100 частини в АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

На рішення суду представник ОСОБА_8 ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог та про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_8 з тих підстав, що рішення є незаконним. Зокрема, ухвалюючи рішення суд помилково послався на матеріали кримінальної справи згідно якої, ОСОБА_12 померла; не взяв до уваги що ОСОБА_12 є рідною сестрою ОСОБА_8, мешкає в Росії і постійно спілкується з рідними, а 2004 році особисто приїжджала до України, де отримала паспорт громадянки України; судом не зясовано питання щодо написання прізвища ОСОБА_12 у документах на право власності, приватизації, довіреності.

Крім того, позивач ОСОБА_6 не є належним позивачем по справі, оскільки її права та інтереси не порушені.

Перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав п.п.1, 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України, тобто неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з ухваленням нового рішення про відмову в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_6 та частковому задоволенні позовних вимог ОСОБА_8

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України визначені питання, які повинен вирішити суд під час ухвалення рішення.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_16 (а.с. 13), згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.10.2000р. (а.с. 25), є власником 28/100 частини квартири (однієї кімнати) АДРЕСА_4 (а.с. 13), власником 72/100 частини спірної квартири (двох кімнат), згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.2004р. та витягу з реєстру права власності (а.с. 48, 49), була ОСОБА_12, яка за дорученням на ОСОБА_14, згідно договору дарування від 05.02.2005р. подарувала належні їй 72/100 спірної квартири ОСОБА_8 (а.с. 24), яка є власницею 72/100 частки АДРЕСА_2 згідно витягу з реєстру права власності (а.с. 26, 27).

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та відмовляючи в позові ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація 72/100 часток спірної квартири не могла бути приватизована ОСОБА_12 та в наступному подарована нею за дорученням ОСОБА_8, тому що ще 31 травня 2000р. Відділ РАЦС Луцького міського Управлнні юстиції Волинської обл. надав актовий запис про смерть невідомої жінки, яка була визнана чоловіком ОСОБА_12 ОСОБА_17, як ОСОБА_12 (а.с. 23) і доручення на приватизацію та дарування 72/100 частки спірної квартири не були підписані самою ОСОБА_12

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

А ст. 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Але суд першої інстанції не звернув увагу на положення ст. ст. 15, 16 ЦК України та на те, що всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_6 не довела яким чином порушено її право приватизацією та даруванням 72/100 частки АДРЕСА_2 ОСОБА_8 та на те, що встановленим Законом порядком ОСОБА_12 не визнана померлою, а лише тільки поясненнями ОСОБА_17 не є доказом її смерті (а.с. 19 відмовного матеріалу).

В апеляційному суді представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_12 не є родичкою ОСОБА_16 якій належала 28/100 частки спірної квартири, ні родичкою ОСОБА_6, яка стала власницею 28/100 частки квартири після смерті ОСОБА_16 і ніяких особистих вимог ОСОБА_6 до 72/100 квартири, які належать ОСОБА_8 не має.

Таким чином позивачка ОСОБА_6 за своїм позовом не надала доказів про порушення, невизнання або оспорювання її права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі і частковому задоволенню позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_10, 3 особа ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в квартиру, враховуючи те, що згідно договору дарування від 05.02.2005р. ОСОБА_8 є власницею 72/100 частки АДРЕСА_5, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності та державного реєстру (а.с. 26, 27).

В спірній квартирі мешкає і зареєстрований син ОСОБА_6 ОСОБА_10, який встановив свої замки, не надає ключа ОСОБА_8 та своїми діями перешкоджає вселенню позивача до спірної квартири, чим порушує її права, передбачені ст. ст. 383, 386, 391 ЦК України.

Колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 в частині вселення в квартиру і її членів сім,ї, як і її позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю. Позивачкою ОСОБА_8 не зазначено членів сімї яких вона просить вселити в спірну квартиру і не надано доказів про завдання їй діями ОСОБА_10 моральної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 307, п.п. 1, 2 ч.1 ст. 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково .

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської Ради м. Кривого Рогу, Житлово-експлуатаційної організації №45 м. Кривого Рогу, ОСОБА_12, ОСОБА_8 про визнання недійсними приватизації, договору дарування та скасування державної реєстрації права власності на житло відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10, 3 особі ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в квартиру задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_8 квартирою №10 в буд. №6 по вул. Вахрушева в м. Кривому Розі.

Вселити ОСОБА_8 в АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 судові витрати в сумі 24,50грн.

В іншій частині позову ОСОБА_8 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: