АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-3471/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М..,

суддів - Максюти Ж.І., Костюченко Н.Є.,

при секретарі - Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок №22 по пров. Каштановому в м. Павлограді, де вона зареєстрована. За зазначеною адресою також зареєстровані та проживають її неповнолітні діти ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, із 03.11.2005 року у зазначеному будинку був зареєстрований та проживав відповідач. За час проживання у неї особисто та членів її родини з відповідачем склалися неприязні стосунки, що призвело до певних перешкод та незручностей у вільному користуванні належним їй будинком. В серпні 2009 року вона звернулася до відповідача з вимогою про звільнення будинку та зняття із реєстрації, але відповідач відмовляється, що змусило її звернутися до суду.

ОСОБА_2 позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право користування жилим будинком №22 по пров. Каштановому у м. Павлограді, зобов'язати позивачку усунути перешкоди у користуванні зазначеним жилим будинком шляхом надання вільного доступу до жилого будинку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року задоволено позов ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №22 по провулку Каштановому в м. Павлограді Дніпропетровської області.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житлом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення його зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.1997 року, вона є власником житлового будинку № 22 по пров. Каштановому в м. Павлограді Дніпропетровської області.

Для встановлення часу проживання відповідача, за адресою позивачки, суд не прийняв до уваги письмові докази надані сторонами, такі як довідки з місця проживання, які були видані однією і тією ж посадовою особою, головою квартального комітету ОСОБА_4 на запит як позивача так і відповідача, зміст яких суттєво відрізняється між собою, а саме час проживання відповідача у спірному будинку. Суд вважав що час, із якого сторони фактично почали проживати у будинку позивача є 03.11.2005 року, оскільки саме така дата, зазначена у виписці з домової книги.

Суд встановив, що станом на липень 2009 року між сторонами виникли неприязні стосунки, після чого позивачка звернулася до відповідача із письмовою заявою, яка нотаріально посвідчена, про звільнення житлового приміщення, оскільки їй потрібен будинок для особистого користування та проживання членів її сім"ї. Прийнявши до уваги що відповідач у добровільному порядку звільнити приміщення не погоджується,а спільне проживання сторін не можливе і порушує право власності позивачки, якій будинок потрібен для особистого проживання та проживання членів її сім'ї, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість задоволення вимог позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою пров. Каштановий №22 у м. Павлограді Дніпропетровської області, посилаючись при цьому на вимоги ст.168 ЖК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із безпідставності доводів відповідача про те, що він як член сім'ї власника будинку, має право користуватися жилим приміщенням на рівні з власником. Із доводами суд не погодився, оскільки, відповідно до ч.2, ст. 64 ЖК України відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він був і є на даний час членом сімї позивача або веде з ним спільне господарство.

Як встановлено в суді першої інстанції, відповідач з липня 2009 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою своїх батьків.

За вказаних обставин суд не задовольнив вимоги відповідача з приводу визнання за ним права користування жилим приміщенням в будинку № 22 по пров. Каштановому М.Павлограда.

Також, за правилами передбаченими ст. 150 ЖК України, суд не міг задовольнити вимоги відповідача, оскільки це порушить право позивача на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не встановив всіх обставин у справі є не обґрунтованими із наступних підстав.

Досліджуючи надані докази суд врахував відсутність підстав для визнання за відповідачем права на проживання у будинку позивачки. Відповідно до вимог ч. 3 ст.168 ЖК України договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім"ї. У цьому випадку власник будинку повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові угоди між сторонами щодо умов проживання відповідача, чого не заперечували і сторони, і такою угодою не можна вважати наявність реєстрації ОСОБА_2 у домоволодінні позивачки.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а з матеріалів справи вбачається, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307,308,315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: