АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 5 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, Криворізької міської ради про визнання права власності на самовільно побудоване нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради, Криворізької міської ради про визнання права власності на самовільно побудоване нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею домоволодіння № 24 по вул. Войкова у м. Кривому Розі та земельної ділянки площею 822 кв.м., розташованої за вказаною адресою. В 2007 році нею було самочинно побудовано прибудову до житлового будинку, а також гараж. Посилаючись на відповідність побудованих обєктів будівельним, санітарним та пожежним нормам, просила суд визнати за нею право власності на них.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог, посилаючись на неврахування судом того, що ПП «АРХ-ІОН», яким було складено технічний висновок про розміщення, технічний стан та можливість експлуатації самовільної побудови, має державну ліцензію на обстеження та проектування; нею надані докази в підтвердження відповідності самочинно збудованого нерухомого майна вимогам санітарних, екологічних та протипожежних норм; при будівництві обєктів жодним чином не порушено права інших осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.1997 року належить домоволодіння № 24 по вул. Войкова у м. Кривому Розі та земельна ділянки площею 822 кв.м., яка розташована за вказаною адресою.

При обстеженні 09 грудня 2010 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» житлового будинку з господарчими побудовами по вул. Войкова, 24 у м. Кривому Розі, де мешкає ОСОБА_2, було виявлено самочинне будівництво прибудови - літ. «а2», за рахунок чого загальна площа по житловому будинку літ. «А-1» збільшилась та складає 69,8 кв.м., та гараж - літ. «Б», переобладнаний з літньої кухні та збільшений в розмірах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки доказів в підтвердження того, що позивач зверталася в законом встановленому порядку із заявою про дозвіл на будівництво, погодження проектної документації на спірні обєкти нерухомого майна та отримала відмову компетентних органів, нею не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання права власності на самочинно побудоване нею нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Вказаною статтею також визначені певні правила, за якими можливе визнання судом за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, зокрема ними є: надання земельної ділянки у встановленому порядку під будівництво, наявність відповідного дозволу на будівництво, виданого органами виконавчої влади, а також належно затвердженого проекту будівництва.

Крім того, ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

Згідно частин 1,3 ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 вказаного Закону в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до статті 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва. У зазначеному порядку вказано, що прийняття в експлуатацію обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів будівництва. При цьому, рішення щодо прийому в експлуатацію забудови приймалося органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування.

З 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923, відповідно до якого усі питання щодо прийняття в експлуатацію забудови вирішуються Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, якою на підставі акту готовності обєкта до експлуатації видається свідоцтво про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Станом на теперішній час такий порядок та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, який набрав чинності з 12.03.2011 року.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося позивачем в суді апеляційної інстанції, будівництво прибудови до житлового будинку та переобладнання літньої кухні в гараж на належній їй на праві власності земельній ділянці по вул. Войкова, 24 у м. Кривому Розі було здійснено нею в 2007 році без належного дозволу на виконання будівельних робіт, а закінчені будівництвом обєкти не прийняті в експлуатацію в законом передбаченому порядку.

На підставі викладеного, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відповідає діючому законодавству та обставинам справи.

Доводи ж апеляційної скарги позивача щодо відповідності самочинно збудованого нерухомого майна вимогам санітарних, екологічних та протипожежних норм, відсутності порушення прав інших осіб, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відсутність належно затвердженого проекту прийняття нового будівництва до експлуатації в законом встановленому порядку унеможливлює підтвердження його відповідності будівельним, технічним санітарним, пожежним і іншим нормам та готовності його до експлуатації.

Не приймає до уваги колегія суддів й доводи апеляційної скарги позивача щодо неврахування судом першої інстанції при вирішенні спору технічного висновку про розміщення, технічний стан та можливість експлуатації самовільної побудови, складеного ПП «АРХ-ІОН», оскільки використання такого технічного висновку в якості підстави для визнання права власності не передбачено діючим законодавством. Крім того, жодна організація не має права готувати такий технічний висновок, оскільки цей вид діяльності не передбачений нормативними документами.

Погоджується колегія суддів й з посиланням суду першої інстанції на відсутність порушення права позивача відповідачами й відповідно відсутності у звязку з цим підстав для його захисту.

Так, ч. 1 ст. 15 ЦПК України передбачено загальне правило кожної особи на захист свого цивільного права, яке можливе тільки у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Однак, матеріали даної справи не містять жодних даних про звернення позивача ОСОБА_2 до компетентних органів з питання прийняття в експлуатацію добудови до житлового будинку та гаражу по вул. Войкова, 24 у м. Кривому Розі, а також про відмову цих органів у його вирішенні. При цьому, відповідь виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 13.01.2011 року щодо відсутності підстав для оформлення права власності на здійснене будівництво (а.с. 6) не свідчить про розгляд цього питання уповноваженим органом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України, вірно визначився з характером спірних правовідносин, правовою нормою, що підлягає застосуванню до їх врегулювання, в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: