АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 27 (1) суддя Вікторович Н.Ю,
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Зубакової В.П., Неклеси В.І.

розглянувши відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без фіксування судового засідання технічним засобом в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2009 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 18.12.2007 року ним було укладено кредитний договір №1/602-МК на суму 13695,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 18.12.2010 року.

В зебезпечення кредитного договору було укладено договір застави, відповідно до якого відповідач надав у заставу універсальний апарат для плавлення сирної маси.

Оскільки відповідачем зобов`язання належним чином не виконується, утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 147,05 доларів США, яку позивач просить стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет застави, та передати в заклад предмет застави.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2010 року позов задоволено.

Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2, який мешкає за адресою: м.Кривий Ріг, вул. 50 років Жовтня, 28/65, належне йому на праві власності заставлене майно, а саме універсальний апарат для плавлення сирної маси, модель Б6 ОПЕ 400, заводський номер 142, вартістю 98 800 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/602-МК від 18 грудня 2007 року в розмірі 9 147,05 грн. звернуто стягнення на предмет застави: універсальний апарат для плавлення сирної маси, модель Б6 ОПЕ 400, заводський номер 142, вартістю 98 800 грн. шляхом продажу вказаного предмета застави ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги,50, з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у сумі 947,01 грн.

Ухвалою суду від 14 грудня 2010 року виправлено описку в резолютивній частині рішення суду від 13.09.2010 року та зазначено, що вірною є сума заборгованості 9 147,05 доларів США, а не гривень.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування заочного рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на однобічність з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права.

Зокрема, судом при розгляді справи взято до уваги лише позицію Банку та не надано відповідачу можливості давати пояснення по справі; прийнято до уваги розрахунок заборгованості по кредиту виходячи з відсоткової ставки 16% річних, тоді як ефективна річна відсоткова ставка становить 9,43%; не взято до уваги п. 10.4. договору застави, яким визначено, що до заставодавця не пред`явлені і не можуть бути пред`явлені майнові вимоги, пов`язані з вилученням Предмета застави; вартість предмета застави є неспівмірною з сумою заборгованості по кредиту.

Крім того, судом порушено норми матеріального права та не застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про заставу»

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке вподальшому переіменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1/602-МК, за яким ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 13 695,00 доларів США на строк по 18 грудня 2010 року зі сплатою за користування кредитом 16% річних.

18.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке вподальшому переіменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір застави №1/602-МК/1, за яким ОСОБА_2 передавав у заставу, належний йому на праві власності, універсальний апарат для плавлення сирної маси, модель Б6 ОПЕ 400, заводський номер 142, в забезпечення виконання зобов`язань.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те , що ОСОБА_2 не виконував умов Кредитного договору № 1/602-МК від 18.12.2007 року укладеного з позивачем та станом на 06.05.2009 року має заборгованість - 9147, 05 доларів США, яка складається з : заборгованість за кредитом - 8563,50 доларів США, по відсоткам у розмірі - 114,05 доларів США, 2,68 пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором , 32,81 доларів США штраф ( фіксована частина ) , 434,01 доларів США штраф ( процентна складова ) , тому відповідно до діючого законодавства заставлений універсальний апарат для плавлення сирної маси, модель Б6 ОПЕ 400, заводський номер 142, підлягає вилученню та реалізації заставодержателем.

Згідно ст. 572 та ч. 1 ст. 573 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Укладення, у даному випадку договору застави, відповідно до ст. 547 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу», тягне виникнення речових правовідносин, в силу яких, заставодержатель як кредитор має певні права встановлені договором та законом.

Як передбачено п. 2.2.3 кредитного договору позичальник зобовязується проводити погашення кредиту в дату сплати згідно графіку погашення кредиту, процентів та винагороди, вказаної в Додатку №1 к договору, з урахуванням п. 4.11 даного договору.

Відповідач порушив умови договору, та має заборгованість за кредитом станом на станом на 06.05.2009 року - 9147, 05 доларів США .

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні наслідки порушення зобовязань передбачені ст. 19 Закону України «Про заставу».

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 та 6 статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Пунктом 15.7.1 договору застави обумовлено, що з метою задоволення своїх вимог заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання заставодавцем якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, не буде виконано.

Відповідно до пп. 2.3.9 п. 2.3 кредитного договору при настанні подій, зазначених в п. 2.3.3, зокрема, порушення кредитором зобовязань, банк має право стягнути кредит до настання строків, встановлених п. 1.3 договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а також реалізувати свої вимоги за рахунок іншого майна позичальника.

Тобто, невиконання боржником зобовязання у визначений договором термін надає заставодержателю право звернення на предмет застави. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним з засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором заставодержателя (банку).

Оскільки позичальник ОСОБА_2 порушив свої зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного згідно додатку № 1 погашення кредиту та процентів за користування кредитом, має прострочену заборгованість, позивач відповідно до договору застави та вимог закону має право звернути стягнення на предмет застави.

Відповідно до п. 24 договору застави майна № 1/602 МК /1 від 18.12.2007 року звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється будь-яким із способів, вказаних в договорі , в тому числі : шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Ця умова договору застави щодо способу реалізації предмету застави не суперечить вимогам закону, оскільки такі способи реалізації предмету застави передбачені як ЦК України, так і Законами України «Про заставу».

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства і відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Оскільки відповідно до п. 24 договору застави право вибору способу реалізації предмету застави належить заставодержателю, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом його безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавців є такими, що ґрунтуються на законі та відповідають умовам договору, укладеного між сторонами.

Доводи в апеляційній скарзі , що рішення суду першої інстанції про вилучення заставленого майна суперечить нормам укладеного договору застави , а саме п. 10.4 договору застави рухомого майна, спростовуються змістом п. 10 договору застави рухомого майна № 1/602 МК /1 :

« п.10 Заставодавець засвідчує, що на момент укладення договору застави :

п.10.4 До заставодавця не предявлені і не будуть предявлені майнові вимоги , повязані з вилученням предмету застави .»

Тобто зміст вищевикладених пунктів договору лише засвідчує готовність заставодавця забезпечувати свої зобовязання перед банком своїм заставленим майном , до якого не предявлені майнові вимоги.

Інші доводи представника відповідача викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин колегія суддів, вважає, що судом по справі постановлено законне та вмотивоване рішення, а доводи скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,308.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити .

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2010 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: