АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Михайлів Л.В.

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю: представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком»), відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що працюючи тривалий час на підприємствах відповідачів отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 24.07.2008р. йому встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності. При наступному переогляді підтверджена 3 група інвалідності та втрата стійкої працездатності в розмір 60%.

Посилаючись на ці обставини, просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізорудком» у відшкодування моральної шкоди 100тис.грн., з ПАТ «ЦГЗК» стягнути у відшкодування моральної шкоди 80тис.грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн., з ПАТ «ЦГЗК» 20 000грн., стягнуто солідарно з ПАТ «Кривбасзалізорудком» та ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізорудком» просить скасувати рішення суду в частині стягнення з підприємства і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки суд не обґрунтовано дійшов висновку про спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоровя без призначення відповідної медичної експертизи, позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди; позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України.

Не погодившись із рішенням суду ПАТ «ЦГЗК» також подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ПАТ «ЦГЗК» та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зокрема, відповідач вважає, що не може відповідати за шкоду, яка могла бути завдана іншими підприємствами, оскільки позивач працював у шкідливих умовах праці і на інших підприємствах; позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди і висновком МСЕК не встановлено характер і ступінь моральних страждань позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має загальний трудовий стаж 34 роки 10 місяців, з яких 26 років 2 місяці він працював в умовах важкої праці з яких 23 роки на ПАТ «Кривбасзалізорудком» та 11 років 4 місяці на ПАТ «ЦГЗК».

Висновком МСЕК від 24.07.2009р. первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% та встановлена 3 група інвалідності (а.с. 29). При переогляді у 2010 році підтверджена 3 група інвалідності та втрата стійкої працездатності в розмірі 60% (а.с. 30).

Актом розслідування професійного захворювання від 05.05.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Тернівського району м. Кривого Рогу встановлена причина професійного захворювання праця на протязі 26 років 2 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, 21 року 3 місяців запиленості повітря робочої зони, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, а саме ВО «Кривбасруда», ш. «Гвардійська», ім.. Леніна, ім.. Орджонікідзе і УЗТ ВАТ «ЦГЗК», де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №6 від 05.05.2009р. розслідування професійного захворювання (а.с. 16-20) причиною професійних захворювань ОСОБА_2 є праця на протязі 26 років 2 місяців в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, 21 років 3 місяців запиленості повітря робочої зони, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» і ст.153 КЗпП України, якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідачів про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню позивачу було встановлено 25.09.2009 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 18), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідачів щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, внаслідок отриманих захворювань змінився образ його життя, порушились нормальні життєві звязки, він не може вести активне життя, зміни у його життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Посилання відповідача ПАТ «ЦГЗК» на те, що суд не врахував при постановленні рішення факт роботи позивача на інших підприємствах, а тому ПАТ «ЦГЗК» не може відповідати у заподіянні позивачу моральної шкоди іншими підприємствами, спростовуються матеріалами справи, а саме актом розслідування професійного захворювання, яким встановлено, що причинами захворювання позивача є його робота на підприємствах ПАТ «Кривбасзалізорудком» і ПАТ «ЦГЗК» під час праці на зазначених підприємствах (а.с. 20).

З вище вказаних підстав колегія суддів погоджується і з розрахунком суми стягнутої з відповідача моральної шкоди на користь позивача.

Інші доводи відповідачів, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: