АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6030/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Галюлько Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа служба в справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради про звернення стягнення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватЬанк» про визнання неправомірними дій іпотекодержателя в частині збільшення процентної ставки за договором, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2011 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа служба в справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради про звернення стягнення та зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання неправомірними дій іпотекодержателя в частині збільшення процентної ставки за договором.

В апеляційній скарзі ПАТ ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та задоволення позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив із того, що 06 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №PVT0GK00000186, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 55045 гривень на придбання житлового будинку та оплату страхових внесків, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 06 липня 2017 року. Також в договорі було обумовлено суму щомісячних платежів - по 956,51 гривень на місяць, та строк їх сплати - з 21 по 28 число кожного місяця.

Кредитні кошти було отримано відповідачем та використано за призначенням - на придбання житлового будинку за адресою м.Тернівка вул. Інтернаціональна,20.

Також 06 липня 2007 року між сторонами на забезпечення виконання умов зазначеною кредитного договору було укладено договір іпотеки № PVT0GK00000186, відповідно до умов якого відповідач надав у іпотеку КБ «ПриватБанк» вказаний будинок.

З доданих до позовної заяви розрахунків суми заборгованості та виписок із рахунку за кредитним договором вбачається, що відповідачем за період із 16 серпня 2007 року по 26 березня 2010 року постійно здійснювалися платежі на погашення заборгованості за кредитом. При цьому зазначені платежі, як правило перевищували розмір щомісячного платежу, обумовленого договором.

Із розрахунків сум заборгованості вбачається, що банк самостійно спрямовував отримані кошти на погашення суми основного боргу, відсотків та інших платежів.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано доказів виникнення заборгованості по кредиту із вини відповідача.

Суд врахував, що допущені поодинокі факти сплати щомісячних платежів в розмірах, які менші від обумовленої щомісячної суми або оплати внесків один раз за два місяці, не можна розцінити як підставу для задоволення позову та звернення стягнення на заставне майно, оскільки із нарахованої суми заборгованості за всіма видами платежів - 47657,66 гривень заборгованість за кредитом складає 45 785,23 гривні станом на 10 вересня 2009 року, а термін дії договору закінчується 06 липня 2017 року.

Також надані позивачем розрахунки заборгованості не містять доказів злісною порушення відповідачем умов договору чи ухилення від його виконання. Крім того, розмір заборгованості позичальника вказано із підвищенням процентної ставки.

Таким чином, висновку суду про необхідність відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення відповідають встановленим обставинам у справі, умовам договору та вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що рішення суду в цій частині прийняте із порушенням норм законодавства та без врахування обставин у справі є безпідставними.

Доводи банку про те, що позичальник ухиляється від виконання умов кредитного договору, суперечать доказам які є в матеріалах справи та надані самим банком. Із наданих розрахунків вбачається, що позичальник постійно здійснював платежі за кредитним договором відповідно до умов договору і процентної ставки, яка була встановлена на час укладення договору. А вказана банком сума боргу зроблена із врахуванням підвищеної процентної ставки за користування кредитом, зміну якої банк не погодив із позичальником.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій іпотекодержагеля в частині збільшення процентної ставки за договором, суд виходив із того, що ст.651 ЦК України передбачена зміна або розірвання договору лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вказав на вимоги п.2.3.1. кредитного договору яким передбачено, що банк мас право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно копії реєстру № 386ір КБ «ПриватБанк» направило 08 січня 2009 року відповідачеві ОСОБА_2 повідомлення про прийняте рішення про збільшення процентної ставки за кредитом.

Тому доводи ОСОБА_2 щодо неправомірності дій банку по підвищенню відсоткової ставки та неповідомлення позичальника про її підвищення суд не прийняв до уваги, оскільки ПАТ КБ «Приватбапк» виконало покладений на нього п.2.3.1. обовязок повідомити відповідача про підвищення відсоткової ставки із 01 лютого 2009 року згідно листа № 20.1.3.2/6-42112 від 31 грудня 2008 року, направивши відповідачеві 08 січня 2009 року відповідне повідомлення.

Суд вважав, що підвищення процентної ставки за кредитним договором було здійснено банком до набрання чинності ст.1056-1 ЦК України та ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому з урахуванням вимог ст.5 ЦК України позовні вимоги про визнання протиправними дій банку по підвищенню процентної ставки та заборони банку вчиняти дії щодо зміни умов кредитного договору, задоволенню не підлягають.

Але із такими висновками суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам законодавства.

У листі відповідача від 31 грудня 2008 року на адресу позивача вказано про збільшення відсоткової ставки за кредитною угодою до 26,93% річних починаючи із 01 лютого 2009 року. Але в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про отримання цього листа позичальником, а останній заперечує отримання листа.

Таким чином, на час нарахування процентів банком за новою ставкою із 01 лютого 2009 року уже діяв Закон України №661-УІ від 12 грудня 2008 року, який набрав чинності із 10 січня 2009 року і яким було заборонено банкам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів, встановлений договором.

За таких обставин дії банку щодо підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту є неправомірними, оскільки суперечать чинному законодавству.

Заперечення банку про правомірність підвищення ним процентної ставки та відповідність цих дій умовам договору та діючого на той час законодавства суд не приймає до уваги із тих підстав, що Закон України №661-УІ помякшує цивільну відповідальність боржника за договором кредиту, а тому і має зворотну дію в часі відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦК України.

Оскільки, рішення судом першої інстанції в цій частині ухвалено із порушенням норм законодавства, а факти та обставини у справі зясовані повністю, в звязку із чим наявні підстави для скасування рішення суду, відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2011 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

Визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одностороннього підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором №PVT0GK00000186 від 06 липня 2007 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: