У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2011 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючого судді: Хилевича С.В.

суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

при секретарі судового засідання Приходько Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду від 24 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Острозької міської ради; про усунення перешкод у вихованні дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Острозького районного суду від 24 лютого 2011 року позовні вимоги задоволено: зобовязано відповідача усунути для ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено позивачу способи участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином шляхом вільного спілкування щонеділі в присутності мами ОСОБА_1 до досягнення дитиною шестирічного віку, за місцем проживання одного з батьків на вибір ОСОБА_2 або ж в будь-якому іншому місці, зручному для ОСОБА_3. У будні дні спілкування відбуватиметься за попереднім погодженням із ОСОБА_1.

Не погодившись з законністю та обґрунтованістю рішення, відповідач подала апеляційну скаргу, де покликалася на порушення норм процесуального і матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи її, зазначала про те, що суд при розвязанні спору і ухваленні рішення не звернув увагу на те, що позивач заінтересований у вирішенні майнових відносин, а не через виховання спільної дитини. Так, він має на меті встановити своє право на нерухоме майно, створене виключно за кошти апелянта, а тому психічно впливав і залякував її батьків. Щодо інтересів дитини, то вважала, що ОСОБА_2, не надаючи матеріальної допомоги на утримання і лікування останнього, своєю поведінкою і ставленням до малолітнього сина сприяв розвиткові у нього хвороб.

Місцевий суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_4, який як лікар дитячий невропатолог пояснив, що в інтересах дитини його доцільно не нервувати і не надавати спілкування батькові із сином. Те ж саме ствердила і педагог Кондрацька.

Справа №22-696-11 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_5

Категорія: 46 Суддя-доповідач у апеляційному суді: ОСОБА_6

Посилаючись на неврахування судом вимог ст.ст. 7, 155 СК України та ст.ст. 8, 9, 20 Конвенції про права дитини, просила скасувати рішення Острозького районного суду від 24 лютого 2011 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 надала телеграму, де зазначала про відкликання своєї апеляційної скарги, однак заявлене клопотання підлягає відхиленню через недодержання нею вимог ст. 300 ЦПК України.

ОСОБА_2 і представник Органу опіки і піклування, бувши належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини своєї відсутності не повідомили.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув як батько дитини законного права на виховання і спілкування зі своїм малолітнім сином, що проживає разом з матірю відповідачем у справі. Оскільки ОСОБА_1 перешкоджає позивачу у реалізації своїх субєктивних прав, тому місцевим судом з урахуванням рішення Виконавчого комітету Острозької міської ради зобовязано відповідача усунути перешкоди у вихованні і спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином і визначено йому спосіб участі у вихованні і спілкуванні із сином шляхом вільного спілкування щонеділі в присутності матері до досягнення дитиною шестирічного віку за місцем проживання одного з батьків на вибір позивача або ж у будь-якому іншому місці, зручному для малолітньої дитини. У будні ж дні спілкування відбуватиметься за попереднім погодженням з відповідачем.

Погоджуючись з правильністю досягнутих судом попередньої інстанції висновків, колегія суддів виходила з такого.

Матеріалами справи встановлено, що сторони мають від шлюбних відносин дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджено свідоцтвом про його народження серії І-ГЮ №030871. 27 липня 2007 року шлюб між ними розірвано, дитина залишено проживати разом з матірю.

Судом першої інстанції на основі перевіреної сукупності представлених доказів вірно встановлено, що відповідач чинила перешкоди ОСОБА_2 у реалізації своїх батьківських прав та виконанні свої батьківських обовязків, а саме позбавила його можливості брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В той же час, наданим на вимогу апеляційного суду Органом опіки і піклування Острозької міської ради від 04.04.2011 року №1227/0118 висновком визначено спосіб участі позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною, а саме щонеділі в присутності матері ОСОБА_1 або дідуся ОСОБА_8 до досягнення ОСОБА_3 6-річного віку; в будні дні за попереднім погодженням з матірю дитини.

Тому за наведеного оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального закону, оскільки рішення Виконавчого комітету Острозької міської ради, на якому ґрунтувався районний суд при вирішенні спору, не може замінити зазначений висновок Органу опіки і піклування, який не витребовувався судом попередньої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України - суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів знаходить цей висновок умотивованим, зробленим на основі всебічного і повного дослідження обставин справи, а також таким, що відповідає вимогам сімейного закону. Він не суперечить інтересам малолітнього сина, адже спілкування з батьком і участь останнього у його вихованні є природною необхідністю для повноцінного розвитку дитини.

Разом з тим, з висновком Органу опіки і піклування в частині присутності при вільному спілкуванні відповідача з сином дідуся останнього ОСОБА_8 апеляційний суд погодитися не може, позаяк достатнім вважає присутність при цьому його матері.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду і не вказують на законність мотивів для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо не порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду ухвалено без таких порушень норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі. Апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Острозького районного суду від 24 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно. Сторони мають право оскаржити ухвала апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, починаючи з моменту її проголошення.

Головуючий: Судді: