Справа № 2-112/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Комерзан Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

26 липня 2009 року, приблизно об 11.30 год., коли позивачка знаходилася на території товариства «Золокари» курорту Катранка с.Лиман Татарбунарського району, відповідачка почала висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, ображаючи та завдаючи моральної шкоди.

Позивачка звернулася по даному факту зі скаргою до Татарбунарського відділу міліції, була проведена перевірка, за результатами якої складено адміністративний протокол та відповідачка притягнута до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

В результаті неправомірних дій відповідачки позивачка перенесла нервовий стрес, негативні емоції і страждання, їй було ніяково перед членами товариства, як його голові, тому що відповідачка ображала її перед ними, обзиваючи її та висловлюючись на її адресу нецензурними словами.

В звязку з цим, позивачка вимушена звернутися до суду та просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 1690 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила, що між нею та позивачкою дійсно стався конфлікт у вказаний час але її вини в цьому немає, так як позивачка сама спровокувала цю конфліктну ситуацію, крім того це все сталося не у громадському місці, як вказано у адміністративному протоколі відносно неї, на який посилається позивачка як на основний доказ по справі, а все сталося не території, що прилягає до будиночку відпочинку відповідачки та яка є її власністю, згідно відповідних правовстановлюючих документів. Тому відповідачка вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як безпідставні.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та документами відмовного матеріалу встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 сталася конфліктна ситуація, яка переросла в сварку та взаємні образи та в результаті якої відповідачка ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, згідно постанови Одеського апеляційного суду від 18.09.2009 року та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу(а.с.7-9).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачки про її невинуватість у вищезгаданій ситуації, оскільки даний факт доведений судовим рішенням по адміністративній справі та не підлягає доказування при розгляді даної цивільної справи.

Суд розцінює невизнання відповідачкою своєї вини як своєрідний спосіб захисту та уникнення відповідальності і вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки заперечуються добутими в судовому засіданні доказами.

Тому, на думку суду, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт спричинення відповідачкою моральної шкоди позивачці, а тому вимоги позивачки щодо її відшкодування підлягають частковому задоволенню, згідно ст.23 ЦК України.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, суд вважає, що розмір морального збитку в сумі 1690 гривень, який просить стягнути з відповідачки позивачка, є завищеним та не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та моральних страждань, які вона зазнала.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також суд вважає можливим при вирішенні питання щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди прийняти до уваги матеріальне становище відповідачки, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ч.4 ст.1193 ЦК України, згідно якої суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Тому, з урахуванням всіх обставин справи, ступеня вини відповідачки, її матеріального стану, так як вона є пенсіонеркою (а.с.21), перебуває на обліку в ЦРЛ, як хвора на гіпертонію та цукровий діабет (а.с.101), суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути зменшений до суми 300 гривень і стягнутий з відповідачки на користь позивачки.

Також на користь позивачки підлягають стягненню суми судових витрат, в порядку ст.88 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу на користь позивачки стягненню не підлягають, так як ні до позовної заяви, ні під час слухання справи суду не було надано доказів, підтверджуючих понесені позивачкою вказані витрати.

Керуючись ст.ст.15,58-60,209,212,214-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.23,1167, 1193 ЦК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 грн. та судові витрати в розмірі 54 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь