Справа № 2-1895/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Матірна Н.А.

за участю прокурора- Черевко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом

прокурора Кіровського району м. Кіровограда в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Кіровоградського відділення №2 ОСОБА_2 акціонерного товариства »Родовід Банк» про повернення банківського вкладу ,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кіровського району м. Кіровограда звернувся в суд із позовом , яким просив стягнути із ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 53 500 грн. депозитного вкладу . На обгрунтування вимог зазначав , що пунктом 2 ст.121 Конституції України, визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом, п.2 ст.5 Закону України "Про прокуратуру" однією із функцій прокуратури є представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках визначених законом. Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадян і держави в порядку встановленому цим Кодексом і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 36-1 Закону України встановлено, що підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний або матеріальний стан або з інших причин самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати повноваження.Таким чином, на прокуратуру покладено обов'язок захисту інтересів найбільш незахищених верств населення - інвалідів, неповнолітніх, людей похилого віку і т.д. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво на будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.Підставами для представництва прокуратурою інтересів громадян в суді є конкретні факти порушення прав, свобод громадян та неможливості громадянина самостійно захищати їх у суді, а також коли це вимагають громадські інтереси при масових порушеннях законності.

Об"єктом представницької діяльності прокуратури є всі конституційні та інші права і свободи тих громадян, які брали участь у відповідних правовідносинах. До прокуратури Кіровського району м.Кіровограда надійшло звернення гр.ОСОБА_1, яка є пенсіонеркою, щодо захисту її прав та законних інтересів з питань повернення банківського вкладу внесеного за депозитним договором у зв"язку з невиконанням банківською установою вимог щодо повернення депозитного вкладу.

Прокуратурою було з»ясовано, що між гр.ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», в особі старшого економіста відділу супроводження операцій з фізичними особами відділення «Кіровоградське РУ» AT «РОДОВІД БАНК» ОСОБА_3, 02.07.10 укладено договір про строковий банківський вклад «Ощадний» №ДРГ.462.ОЩЛОЯЛ03-1034/07-2010 на суму 53500 грн. строком на 3 місяці, тобто до 02.10.10 року. Відповідно до п. п. 2.2, 2.6 вищезазначеного договору за повний строк зберігання вкладу, банк нараховує та виплачує вкладнику 17,5 процента річних від суми вкладу, які нараховуються на вклад в останній робочий місяць кожного місяця, а також в день їх виплат. Згідно з п. 1.5 та 4.3.2 договору банк на першу вимогу вкладника зобов'язаний повернути вклад та виплатити проценти за вкладом на умовах та в строки, встановлені цим договором. За період дії договору банківського вкладу позивачка отримала відсотки за три місяці, тобто за період з липня 2010 по жовтень 2010 року. Однак , відповідач не виконав свого зобов'язання та не повернув позивачу у передбачені договором строки суму вкладу по закінченню дії договору. 07.10.10 року позивачка звернулася до банку із заявою про повернення вкладу, проте до цього часу суму вкладу у розмірі 53500 грн. не повернуто. Вважають , що є всі правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки внесеної на депозит суми вкладу.

В судовому засіданні прокурор та позивачка підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказав на те, що позивачка не витребувала вклад зі спливом строку, встановленого п. 1.1. Договору, а тому він був продовженим на умовах банківського вкладу та кошти в сумі 53 500 грн. були перераховані з депозитного рахунку 2.980.001034 на поточний рахунок 2.980.000278, що підтверджується виписками по відповідним рахункам. Крім того, згідно ОСОБА_4 Правління Національного банку України № 138 від 13.03.2009 р. «Про призначення тимчасової адміністрації у Відкритому акціонерному товаристві «РОДОВІД БАНК» та № 142 від 18.03.2009 р. «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 13.03.2009 р., № 743 від 15.12.2009 р. «Про продовження мораторію на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_2 акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» та інше введено тимчасову адміністрацію з 16.03.2009 р. до 15.05.2010 р. ОСОБА_4 № 234 від 14 травня 2010 року, № 546 від 14.12.2010 року Національний банк України подовжив роботу тимчасової адміністрації до 15.03.2011 року та продовжено повноваження тимчасового адміністратора Райтбурга Ю. Г. Відповідно до розпоряджень тимчасового адміністратора були введені тимчасові ліміти на зняття готівки з поточних рахунків в розмірі 100 грн. на добу. Тому, вважає, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов»язання за договором , а введення лімітів на видачу коштів з поточних рахунків, здійснювались в порядку, визначеному тимчасовим адміністратором банку на виконання ним своїх повноважень ( а.с.18-20) .

Заслухавши прокурора, пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб.

В суді встановлено, що 02 липня 2010 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Родовід Банк» було укладено Договір №ДРГ.462.ОЩЛОЯЛ03-1034/07-2010 про строковий банківський вклад «Ощадний», предметом якого було прийняття банком від вкладника на строковий депозитний рахунок №2.980.001034 грошової суми в розмірі 53500 грн. строком на 3 місяці та зобов»язання банку повернути вкладникові суму вкладу 2 жовтня 2010 року і проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених Договором.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком.

Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що находяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Інших випадків обмеження прав вкладника щодо розпорядження рахунком Цивільним Кодексом не передбачено.

З»ясовано, що відповідно до заяви від 07.10.2010 року позивач ОСОБА_1 в зв»язку із закінченням строку депозиту звернулась до банку з проханням видати їй вклад у розмірі 53500 грн. та виплатити нараховані відсотки (а.с.10), однак, банк не видав позивачці її вклад. У відповіді на заяву позивачки, банк повідомив вкладника про те, що кошти виплачуються вкладникам як за депозитами, строкї дії яких закінчився, так і за діючими депозитами у повному обсязі шляхом перерахування на відповідний поточний рахунок вкладни ка. Після закінчення терміну дії депозитного договору від 02.20.2010 року кошти були перераховані на поточний рахунок для подальшої виплати. Нараховані відсотки за вкладом перераховані на власний картковий рахунок ( а.с. 10) .

Представник відповідача в своїх запереченнях зазначав, що договір банком був продовженим на умовах банківського вкладу на вимогу, які діяли в банку на той час, однак суд вважає такі заперечення безпідставними , оскільки доказів продовження договору відповідач суду не надав, а позивачка не мала наміру його продовжувати , про що свідчить її заява про видачу їй вкладу в сумі 53500грн.

Крім того, відповідач обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на ОСОБА_4 Правління Нацбанку № 138 від 13.03.2009 року «Про призначення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банку» та постанови Правління НБУ № 743 від 16.12.2009 року Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку», згідно з якими в ПАТ «Родовід Банк» призначено Тимчасову адміністрацію з 16.03.2009 року по 15.05. 2010 року. ОСОБА_4 №234 від 14.05.2010 року , № 546 від 14.12.2010 року НБУ продовжив роботу тимчасової адміністрації до 15.03.2011 року.

Відповідно до п.4.3 даної ОСОБА_4 з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану даного Банку введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Однак, ОСОБА_4 не може бути визнана такою, що відповідає діючому законодавству і підлягає обовязковому застосуванню з наступних підстав, оскільки частиною 2 статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний Кодекс України, тому в разі якщо інший закон або підзаконний акт суперечить положенням цього Кодексу, повинні застосовуватися відповідні положення ЦК України. ОСОБА_4 суперечить Цивільному Кодексу України.

Крім того, відповідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організації та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкції, положень правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам, і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Нацбанку підлягають обовязкової державної реєстрації в Мінюсті і набирають чинності відповідно до законодавства. Нормативно-правові акти національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.

Таким чином, зазначеним законом встановлена обовязковість державної реєстрації в Міністерстві юстиції України нормативно-правових актів Національного банку України. ОСОБА_4 правління Національного банку України № 138 від 13.03.2009 року на державну реєстрацію до Міністерства юстиції не надходила і тому юридичної сили не має.

Відповідно до п.п. «а» п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затверджених постановою КМУ від 28 грудня 1992 року № 731 з подальшими змінами (далі Положення) державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпляють соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені і гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації.

Право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, обєктом якої є грошові вклади, закріплено в ст. 41 Конституції України. Встановлені гарантії права на приватну власність, в тому числі проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, при цьому право приватної власності є непорушним. Громадянин має право вільно здійснювати право власності щодо належного йому майна.

Відповідно до ст. 61,63 Закону України «Про Національний банк» Нацбанк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність», як безпосередньо так і через створені ним органи банківського нагляду. Нацбанк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Нацбанку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про повернення банківського вкладу в сумі 53500грн. є законними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 535 гривень та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи .

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 84,88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.4, 1058,1060,1074 ЦК України, ст. 2,47,55,56,61,63 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 41 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Стягнути із ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти (вклад) в сумі - 53 500 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь держави 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та

535 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда

ОСОБА_5