АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1264/11 Справа № 22ц-9348/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Солодовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2011року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2011 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів на його користь заборгованості за кредитним договором № 014/07-ФЛ/10 від 29 березня 2007 року в сумі 86 724,45 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 березня 2007 року між Банком «Фінанси та Кредит» пере іменованим у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/07-ФЛ/10, згідно п. 2.1. якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 15 000 грн., з оплатою за процентною ставкою 0,0001 % річних. 14 березня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної карти миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue, згідно п. 1.1. якого відповідачу була видана платіжна картка № 227525, на яку і була перерахована вищезазначена сума. За умовами п.п. 3.2, 3.3 № 014/07-ФЛ/10 відповідач зобов'язався повернути кредитні ресурси в строк до 10 березня 2010 року. Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісячно в термін з 1 по 10 число, у розмірі не менше 416,67 грн. Відповідно до п. 4.7 відповідач зобовязався у строк з 1 по 10 число кожного місяця сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, а також інших передбачених платежів відповідач зобов'язався сплачувати позивачу пеню із розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення (п. 6.1 Договору-1).

29 березня 2007 року в якості забезпечення по кредиту між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 014/07/01/10, згідно з п. 1.1. та 2.1. якого ОСОБА_3 зобов'язалась перед позивачем солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 014/07-ФЛ/10. Але на даний момент ОСОБА_2 не виконуються зобовязання за кредитним договором № 014/07-ФЛ/10.

24 вересня 2008 року відповідачам направлені повідомлення про порушення умов договору № 13-020/202 та № 13-020/203, які були ними отримані, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення.21 жовтня 2008 року відповідачам направлені вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, сплату відсотків та пені № 13-020/237 та № 13-020/238, які повернулися на адресу позивача не врученим через закінчення терміну зберігання. 06 квітня 2009 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська був виданий судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. 11 листопада 2010 року на підставі письмової заяви відповідачів вказаний судовий наказ було скасовано.

Умови вищевказаних договорів та письмові вимоги на момент направлення позовної заяви відповідачами не виконані і станом на 23 грудня 2010 року борг по кредитному договору складає:

· заборгованість по кредиту - 8 747 грн. 59 коп.

· заборгованість по комісії - 3 610,48 грн.;

· пеня за несвоєчасне погашення кредиту та комісії - 74 366,38 грн., а всього 86 724,45 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2011року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволені частково, з відповідачів солідарно стягнено на користь позивача заборгованість по кредиту та заборгованість по комісії , а стягненні суми пені відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду змінити та стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по сплаті пені за період з 23 грудня 2009 року по 23 грудня 2010 року в сумі 41 442,45 грн. В решті рішення не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково , а рішення суду першої інстанції частково скасувати та постановити в даній частині нове рішення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з відповідачів солідарно стягнуто 12358 грн. 07 коп. на користь позивача , з яких 8747 грн. 59 коп. заборгованості по кредиту та 3610 грн. 48 коп. заборгованості по комісії , які виникли в звязку з неналежним виконанням кредитного договору № 014/07-ФЛ/10 , укладеного 29 березня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 О.( ар. сп. 6-18) , поручителем за виконання якого являється ОСОБА_3 згідно до договору поруки № 014/07/01/10 від тієї ж дати( ар. сп.19-20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісії у розмірі 74366 грн. 38 коп. суд першої інстанції виходив із того , що у відповідності до положень ст.. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо вона значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин , які мають істотне значення. Суд вирішуючи дане питання посилався також і на розяснення , що містяться в абз. 3 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів „ від 12 квітня 1996 року.

Однак , в повному обсязі з такими висновками погодитись не можна , оскільки в вище зазначеній ст.. 551 ЦК України йдеться про можливість зменшення розміру неустойки при певних обставинах , а не звільнення боржника від сплати її в повному обсязі .

Застосування ж законодавства що до захисту прав споживачів після укладення кредитного договору між сторонами , тобто після виникнення кредитних правовідносин , являється помилковим , оскільки вирішення спорів що до виконання цього договору проводиться з застосуванням спеціального законодавства в системі кредитування.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу.

Так , правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновид якої є пеня (ст.549 ЦК України). При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (ст.550 ЦК України).

Стаття 625 ч.1 ЦК України передбачає , що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як вбачається з заяви відповідачів ( ар. сп. 78-79) вони вказували на необхідність застосування встановленого законодавством строку позовної давності в один рік , що до вимог про стягнення пені .

Згідно до розрахунку заборгованості по пені , наданого позивачем за рік з 22 грудня 2009 року по 22 грудня 2010 року , тобто на час звернення до суду з позовною заявою , сума заборгованості складає 41422 грн. 45 коп.

Згідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначалося вище судом стягнуто з відповідачів 12358 грн. 07 коп. заборгованості по кредиту та по комісії. Таким чином, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені , яку потрібно сплатити відповідачам , та стягнути з них солідарно на користь позивача 10000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору (державного мита) на суму 104 грн.59 коп. гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, сплата яких підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, п.4 ч.1 ст.309.313,314,315,316,317,319 ЦПК України , колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2011року скасувати в частині часткової відмови в задоволенні позову .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 10000 грн. заборгованості по сплаті пені за період з 23 грудня 2009 року по 23 грудня 2010 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 на користь ПАТ „ Банк „Фінанси та Кредит витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та судовий збір в сумі 104 грн. 59 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення , однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді