АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю - представника відповідача ОСОБА_2

Вікторівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») та просив стягнути з відповідача 173000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на його користь з ВАТ «Кривбасзалізрудком» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 20000 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Крім того, судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, а також безпідставно відхилені всі заявлені відповідачем клопотання.

В своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_4 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 16.11.1998 року працював прохідником шостого розряду шахти «Октябрьська» ВАТ «Кривбасзалізрудком». 02.10.2008 року звільнений у звязку з виходом на пенсію. Внаслідок тривалого часу роботи у шкідливих умовах праці отримав професійні захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова на фоні спондилоартрозу, нестабільності сегменту L1-L2 з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., деформівного артрозу і періартрозу ліктьових суглобів ПФ першого ст., деформівного артрозу дрібних суглобів кистей, де формівного артрозу колінних суглобів ПФ другого ступеню, периферичний нейроваскулярний синдром верхніх і нижніх кінцівок, у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 09 червня 2008 року (а.с. 13-15).

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійних захворювань позивача є робота впродовж 19 років 7 місяців в умовах важкої праці та несприятливого мікроклімату, винним в профзахворюванні позивача визнане керівництво шахти № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда», ШУ «Октябрьська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «КЗРК», яке порушило с. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 17.09.2008 року ОСОБА_3 первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 09.10.2009 року позивачеві встановлено 35 % втрати професійної працездатності на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК ОСОБА_3 протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 01 вересня 2008 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини справи, а також з урахуванням того, що відповідач є не єдиним роботодавцем у якого працював позивач.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5