АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (ІV) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та /її предстанкиа ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл сумісного майна.

В обґрунтування позову зазначила, що в період перебування у шлюбі з відповідачем, було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, домоволодіння № 48 по вул. Шевченко у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, автомобіль марки «Опель Омега», реєстраційний номер 96032АВ.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість Ѕ частки автомобіля марки «Опель Омега», реєстраційний номер 96032АВ в розмірі 8092,63 грн., визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці у вартості квартири та будинку в сумі 23960,50 грн., компенсацію за Ѕ частку вартості земельної ділянки в сумі 29913 грн., залишивши земельну ділянку, площею 2600 кв.м. по вул. Шевченко, 48 у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області у власності відповідача, а також судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вартість Ѕ частини транспортного засобу «Опель Омега», державний № 96032АВ, перламутр бардового кольору, 1989 року випуску у розмірі 8092,63 грн. Транспортний засіб залишено у власності ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, в якості компенсації різницю у вартості квартири АДРЕСА_1 та будинку № 48 по вул. Шевченко у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області в розмірі 23960 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, в якості компенсації різницю у вартості земельної ділянки площею 2600 кв.м., розташованої по вул. Шевченко, 48 у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області в сумі 29913 грн. Земельну ділянку залишено у власності ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 3260,36 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про виділення йому у власність житлового будинку та автомобілю з залишенням у власності позивача квартири та гаража № 803, розташованого в ГБК «Прогрес», посилаючись на не визначення судом обсягу майна, яке є спільною приватною власністю подружжя, часток кожного з подружжя в цьому майні, й не врахування того, що земельна ділянка по вул. Шевченко, 48 у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області знаходиться в його користуванні, а не у власності, а тому не може бути предметом поділу. Не враховано судом при поділі майна й наявність гаражу, який повинен бути залучений до переліку майна, що підлягає поділу. Крім того, вирішуючи питання про сплату грошової компенсації, суд не вирішив питання про припинення права власності на частку у спільному майні подружжя. Порушення норм процесуального права вбачає в оцінці судом першої інстанції висновків експертиз, які вважає неналежними доказами по справі й в не залученні до участі в справі їхніх дітей в якості співвідповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія судців вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони, перебуваючи в шлюбі в період з 09 липня 1983 року по 23 вересня 2008 року, придбали наступне майно, а саме:

- за договором купівлі-продажу від 01.11.1996 року квартиру - № 44 у будинку № 72 по вул. Димитрова у м. Кривому Розі;

- за договором купівлі-продажу від 06.07.2001 року домоволодіння № 48 по вул. Шевченко в с. Вільне Криворізького район Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 0,26 га за вказаною адресою;

- за договором купівлі-продажу від 07.09.2002 року - автомобіль марки «Опель Омега», державний № 96032АВ.

Вказане майно було зареєстровано на імя відповідача по справі ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з презумпції належності придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя та можливості його реального поділу між подружжям.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу складу майна, що належить до спільної сумісної власності подружжя та його поділу.

Частиною 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, що діяв на момент придбання майна подружжям передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Аналогічне правило міститься й в ст. 60 діючого Сімейного кодексу України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що до спільної сумісної власності подружжя належить наступне майно придбане за час шлюбу, а саме: квартира АДРЕСА_1, домоволодіння № 48 по вул. Шевченко в с. Вільне Криворізького район Дніпропетровської області, земельна ділянка площею 0,26 га за вказаною адресою та автомобіль марки «Опель Омега», державний № 96032АВ.

Відповідач ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій не заперечував, що вказане майно є їх з дружиною спільною сумісною власністю, а тому спір в цій частині між сторонами відсутній.

Предметом позовних вимог позивачки є поділ вказаного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, що діє на момент виникнення спірних правовідносин, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи, у подружжя було наявне тільки нерухоме майно, яке можна поділити між ним, а саме: квартира АДРЕСА_1, домоволодіння № 48 по вул. Шевченко в с. Вільне Криворізького район Дніпропетровської області та земельна ділянка площею 0,26 га за вказаною адресою.

Згідно ж відповіді на запит суду першої інстанції, наданої Криворізьким відділенням РЕР ДАІ від 06.08.2009 року (а.с. 94 т.1), автомобіль марки «Опель Омега», державний № 96032АВ 05.12.2007 року знятий з обліку в комісійний магазин, тобто на момент вирішення спору його, як майна, що може бути поділене між подружжям, не існувало.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зазначених норм СК України та розяснень Верховного Суду України, не визначившись в повній мірі зі складом наявного на момент розгляду справи спільно нажитого майна, поділив його між подружжям з присудженням грошової компенсації його частини позивачці.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поділ між подружжям автомобіля марки «Опель Омега», державний № 96032АВ.

Не погоджується й колегія суддів з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поділу нерухомого майна між подружжям в натурі з присудженням одному з подружжя грошової компенсації.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, як є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Правила присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно передбачені положеннями частин 4,5 вищенаведеної статті, згідно яких присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує та за умови внесення другим із подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд присудити їй грошову компенсацію замість її частки на майно в загальному розмірі 61966,13 грн. (а.с. 128 т.1), однак жодним з подружжям попередньо не внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п. 25 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки вимог щодо реального поділу спільного нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, домоволодіння № 48 по вул. Шевченко в с. Вільне Криворізького район Дніпропетровської області та земельної ділянки площею 0,26 га за вказаною адресою, позивачка не заявляла, то колегія суддів, виходячи з рівності часток (ч.1 ст. 70 СК України), визначає ідеальні частки у цьому майні по Ѕ за кожним з подружжя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про поділ гаража, придбаного позивачкою за договором купівлі-продажу від 13.07.2000 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказана вимога не заявлялася позивачкою при зверненні до суду з даним позовом й відповідно не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким, що суперечать діючому законодавству, вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги відповідача про виключення зі складу майна, що підлягає поділу земельної ділянки площею 0,26 га, придбаної ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 06.07.2001 року у ОСОБА_5 з підстав відсутності у нього права власності на неї, оскільки згідно з положенням чинного на час укладення договору законодавства відбувся перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_5 до ОСОБА_4

Не приймає до уваги колегія суддів й доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відступу від рівності часток при поділі спільного майна подружжя, оскільки жодних доказів в підтвердження наявності підстав для збільшення частки відповідача при поділі майна, ані суду першої, ані апеляційної інстанцій відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.1, п.4 ст. 309 ЦПК України у звязку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, визначивши його частки.

Визначити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, кожному з них, на праві приватної власності належить по Ѕ частині домоволодіння № 48 по вул. Шевченко у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області.

Визначити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, кожному з них, на праві приватної власності належить по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,26 га, розташованої по вул. Шевченко, 48 у с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області.

Визначити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, кожному з них, на праві приватної власності належить по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл автомобіля, присудження грошової компенсації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: