Справа № 22-ц-2615/11 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Категорія 56 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи : Білоцерківська міська рада та КП Білоцерківське МБТІ про встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів

Встановила:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся з названим позовом, посилаючись на те, що до 2008 року розподілу будинку №18 по вул. Товарна у м. Біла Церква та встановлення порядку користування земельною ділянкою не було. 25.11.2008 року в судовому порядку за ОСОБА_4 встановлена доля в домоволодінні 80/100 частин, а за іншими співвласниками ОСОБА_5А 7/100 частин і ОСОБА_3 13/100 частин. За будинком на підставі рішення Білоцерківського міськвиконкому №210 від 05.08.1953 року закріплена земельна ділянка площею 2625 кв.м. із яких норма 910 кв.м. та лишки 1715 кв.м. У фактичному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 953 кв.м. Між співвласниками домоволодіння не досягнуто згоди щодо добровільного встановлення порядку користування землею. Тому просить суд встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою із розрахунку розміру його частки в домоволодінні 80/100 частин і визначити площу землі для користування розміром 732 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 03.03.2008 року вона набула право власності на 19/100 частин спірного житлового будинку (квартира №1). Іншими співвласниками будинку є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1

На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 25.11.2008 року частки співвласників домоволодіння були уточнені і визнано за ОСОБА_5 право власності на 7/100 частин домоволодіння., за ОСОБА_3 на 13/100 частин домоволодіння. за ОСОБА_4 на 80/100 частин домоволодіння. В подальшому ОСОБА_4 відчужила свою частку будинку своєму синові ОСОБА_1

Будинок розміщено на присадибній земельній ділянці фактична площа якої становить 953 кв.м. і порядок користування якою між співвласниками будинку не визначався.

Просить встановити порядок користування землею за варіантом №2 висновку судово-технічної експертизи і визначити їй в користування земельну ділянку площею 248 кв.м.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено. Встановлено між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 порядок користування присадибною земельною ділянкою розміром 953 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Товарна-18 за варіантом №2 судово-технічної експертизи за яким: ОСОБА_2 для обслуговування квартири №1 виділено в користування земельну ділянку площею 248 кв.м., ОСОБА_1 для обслуговування квартири №2 виділено в користування земельну ділянку площею 430 кв.м., ОСОБА_3 для обслуговування квартири №3 виділиено в користування земельну ділянку площею 181 кв.м. Залишено у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння в якості подвір'я земельну ділянку площею 94 кв.м.

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та задоволити вимоги, якими порядок користування спірною присадибною земельною ділянкою визначити за варіантом №4 судово-технічної експертизи

Апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наданих сторонами доказів.

Відмовляючи в задоволені основного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл присадибної земельної ділянки необхідно провести за варіантом №2. Оскільки варіанти №1 , №3 та №4 не відповідають тим розмірам часток в домоволодінні, які мали місце на час виникнення часткової власності, а також роблять неможливим проїзд з вулиці на подвір'я до квартири №1 із-за існуючої будівлі сараю „Г".

Крім того, визначаючи порядок користування земельною ділянкою за варіантом №2 враховано можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним; розташування господарських будівель, можливість проходу з вулиці на подвір'я .

З таким висновком погоджується і судова колегія, оскільки

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами не оспорююється, за спірним домоволодінням закріплено і земельну ділянку площею 910 кв.м. а фактично площа на час розгляду справи в суді становить 953 кв.м.

На час виникнення спільної часткової власності на спірне домоволодіння , - 29.01.1986 року під час поділу будинку на три частки розміром 31/100, 19/100 та 12 частина будинку

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст ст. 16,20,91 Земельного кодексу УРСР (1970 року), який діяв на час виникнення спільної часткової власності, - особи, яким належав будинок на праві спільної власності, мали право користуватись земельною ділянкою спільно.

Порядок користування нею визначався співвласниками будинку залежно від розміру часток у спільній власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування присадибною земельною ділянкою.

Згідно з вимогами ст.89 3К України (2001 року), у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Зазначена норма Земельного кодексу регулює правовідносини між співвласниками земельної ділянки.

Крім того, відповідно до вимог п. 19 ППВС України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вказані правовідносини стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські споруди та будівлі розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації (або оренди), тобто стосується також землекористувачів.

Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи порядок користування земельною ділянкою за варіантом №2 враховано можливість нормального користування будинком і господарськими спорудами та відповідно врахував можливість здійснення догляду за ними та можливість проходу до них. Також вказаний розподіл не порушує права співвласників, оскільки відповідає розмірам часток в домоволодінні.

З таким висновком погоджується і судова колегія.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: