АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 79 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2011 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, в обґрунтування якої зазначив, що постановою судді Центрально-міського райсуду міста ОСОБА_5 від 06 жовтня 2000 року на його користь з ОСОБА_6 стягнуто щомісячно аліменти на утримання їх синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку /доходу/, починаючи з 6 жовтня 2000 року.

На підставі вищезазначеної постанови, був виданий виконавчий лист № 2-1281 від 6 жовтня 2006 року, який протягом тривалого часу знаходився на виконанні в державній виконавчій службі Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, однак рішення суду про стягнення аліментів не виконано до теперішнього часу.

Постановою державного виконавця Павлової О.О. від 29 листопада 2010 року виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом поновлено, однак, ні державний виконавець Павлова О.О., ні державний виконавець Войкова Є.Г. не надали йому належний розрахунок заборгованості за виконавчим листом, а лише 13 січня 2011 року він отримав поштою копію Акту опису майна боржниці від 5 січня 2011 року складеного державним виконавцем Войковою Є.Г. з якого вбачається, що борг ОСОБА_6 становить лише 3654,83 грн.

З даним розміром заборгованості він не згоден, вважає, що державний ииконавець ОСОБА_3 занизила суму заборгованості, що повинна бути стягнута за виконавчим листом з 507740,45 грн. до 3654,83 грн. Вважає такі дії державного виконавця Войкової Є.Г. незаконними, тому просив суд визнати розмір заборгованості ОСОБА_6, який підлягає сплаті на його користь станом на 31 грудня 2010 року в сумі 511395,28 грн., тобто суму яку він розрахував сам, з урахуванням пені, індексу інфляції та 3 відсотків річних від суми боргу.

Також, просив суд визнати недійсною з моменту затвердження постанову державного виконавця Войкової Є.Г. від 10 січня 2011 року про зупинення виконавчого провадження, оскільки вважає, що виконавче провадження зупинено безпідставно і через вказану постанову не здійснюється виконання виконавчого провадження.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової про задоволення його вимог в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд при розгляді його скарги не встановив факту попереднього розгляду питання розміру заборгованості в адміністративному провадженні та наявності двох набравши законної сили ухвал Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду; не зясував факту праці боржниці в Італії по контракту; не зазначив необґрунтованості наданого державною виконавчою службою заборгованості у сумі 3654 грн. 83 коп.; не дослідив наданої ним методики розрахунку заборгованості та не навів висновків стосовно правильності самого математичного розрахунку. Крім того, вважає, що судом безпідставно відхилені його неодноразові заяви про відвід судді, допустивши повторний розгляд справи у тому ж самому складі суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.208 ЦПК України судові рішення викладаються у двох формах: 1) ухвали; 2) рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України розгляд і вирішення справи неповноважним судом (суддею) є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Як убачається із постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2008 року суддею Черкасенко Т.Г. було розглянуто адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького МУЮ на дії та бездіяльність державного виконавця, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Зокрема щодо не проведення розрахунку повної суми заборгованості по аліментам, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 з урахуванням пені у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожну добу прострочення, індексу інформації та 3% річних. Судом в задоволенні цієї частини позовних вимог було відмовлено (а.с.95-100 т.1).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2010 року постанову суду першої інстанції від 19 грудня 2008 року в частині відмови у позові щодо здійснення розрахунку заборгованості боржника по аліментам з урахуванням пені, інфляції та три процента річних скасовано і провадження в цій частині закрито. (а.с. 132-134 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції не може брати участі у новому розгляді її після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням, відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, нової ухвали.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2000 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання синів: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 06.10.2000 року.

Виконавчий лист знаходився на виконанні в державній виконавчій службі Центрально-Міського району м. Кривого Рогу.

13.08.2001 року досяг повноліття син ОСОБА_9, а 04.12.2003 року син ОСОБА_10.

На 04.12.2003 року державним виконавцем Півовар В.В. була розрахована заборгованість ОСОБА_6 по аліментним платежам та визнано її розмір в 3654,83 грн.

На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, якою визнано незаконною постанову державного виконавця від 11.06.2010 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1282, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 06.10.2000 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 по аліментам до досягнення дітьми повноліття, державним виконавцем Павловою О.О. 29.11.2010 року було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

07.12.2010 року за актом прийому-передачі виконавчого провадження державний виконавець Павлова О.О. передала державному виконавцю Войковій Є.Г. виконавче провадження для подальшого виконання.

15.12.2010 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_6, про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 24 т.2).

01.01.2011 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна ОСОБА_6 до якого включено два телевізора «Samsung» б/у та ігрова приставка (а.с. 31-32 т.2).

20.01.2011 року призначено товарознавчу експертизу по оцінці описаного й арештованого майна (а.с. 37 т.2).

Постановою від 10.01.2011 року державного виконавця Войтової Є.І. виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 3654,83 грн. з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 зупинено в частині проведення експертизи щодо визначення ринкової вартості описаного майна (а.с. 39 т.2).

Скаржник ОСОБА_2 просить визнати дану постанову недійсною з моменту її винесення, оскільки, на його думку не можна зупиняти виконавче провадження на підставі двох б/у телевізорів та ігрової приставки, коли сума боргу по аліментам півмільону.

Колегія суддів вважає, що скарга в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки постанову прийнято державним виконавцем відповідно до п.8 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого у разі призначення експертизи державний виконавець має право зупинити виконавче провадження.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, державним виконавцем , після зупинення виконавчого провадження в частині проведення експертизи, були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в межах його повноважень дії, спрямовані на встановлення місця перебування боржника, його майнового стану тощо, з метою примусового виконання виконавчого провадження щодо стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості по аліментам, яка утворилася на момент повноліття ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто на 04.12.2003 року.

ОСОБА_2, не погодившись із розрахунком боргу державним виконавцем Півовар В.В. на 04.12.2003 року в сумі 3654,83 грн., і не оскаржуючи дій цього державного виконавця, зробив особисто розрахунок цього боргу, виходячи з фактичного заробітку (доходу) боржника, яка на його думку працювала за контрактом в іноземній державі, виходячи із розміру ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян на час проведення розрахунку (1700,00 грн.), який згідно його розрахунку повинен становити за період з 06.10.2000 року по 04.12.2003 року 17516,45 грн.

Виходячи з цієї суми боргу та з урахуванням 1% пені від розміру несплачених аліментів за кожен день прострочення, індексу інфляції та 3 процента річних, ОСОБА_2 просить суд у порядку ст. 383 ЦПК України визнати розмір заборгованості ОСОБА_6 по аліментам, який підлягає сплаті на його користь станом на 31.12.2010 року в сумі 511395,28 грн.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, як учасник виконавчого провадження, в порядку ст. 383 ЦПК України.

У скарзі ОСОБА_2 дії державного виконавця Півовар В.В. щодо розрахунку заборгованості боржника по аліментам на 04.12.2003 року не оскаржуються, а ставиться питання про визнання в судовому порядку розміру заборгованості ОСОБА_6 по аліментам, який підлягає йому до сплати, станом на 31.12.2010 року в сумі 511395,28 грн., посилаючись при цьому на СК України, зокрема ч.1 ст.196 СК, ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що скарга в цій частині задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до норм матеріальних законів, на які посилається ОСОБА_2, заборгованість по аліментам, відповідальність за прострочення сплати аліментів та відповідальність за порушення грошового зобовязання, відповідно стягується та покладається на боржника за рішенням суду при зверненні особи в порядку ст.ст. 3, 118 ЦПК України, ст. 16 ЦК України з цивільним позовом. Визначення заборгованості по аліментам з урахуванням пені, індексу інфляції та 3-х процентів річних при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення розділом VII ЦК України не передбачено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, нової ухвали про відмову ОСОБА_2 в задоволенні його скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 вересня 2011 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його скарги на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб Центрально-Міського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: