БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-401/11
провадження № 2/1007/401/11
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання угоди недійсною,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_3 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 23.04.2008 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір про іпотечний кредит №КЗVЗG2.

Згідно з п. 1.1 даного договору відповідач зобов'язався надати позивачу кредит в сумі 525 000 грн., а Позивач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 525 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 15% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3% річних від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

В забезпечення своїх зобов'язань за даним договором позивачем було передано в іпотеку відповідачу на підставі іпотечного договору від 23.04.2008 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

01.08.2008 року за ініціативою відповідача, між позивачем та відповідачем укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №К3V3О2 від 23 квітня 2008 року.

Позивач вважає дану додаткову угоду протизаконною, такою, що порушує його права як споживача послуг, встановлює умови, які суперечать цивільному законодавству, в зв'язку з чим підлягає визнанню недійсною в судовому порядку.

У новій редакції (п. 8.1 додаткової угоди) відповідач зобов'язується надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №4885 на строк з 04.08.2008 року по 23.04.2023 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 113 763, 43 долари США, на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2. даної додаткової угоди.

Таким чином, було змінено зобов'язання відповідача видати позивачу кредит в національній валюті України - гривні на зобов'язання відповідача видати позивачу кредит в іноземній валюті - доларах США, змінено зобов'язання позивача на повернення кредиту в національній валюті України - гривні на зобов'язання повернення кредиту в іноземній валюті - доларах США.

Ці умови є неприпустимими, оскільки 23.04.2008 року відповідач надав позивачу кредит, а позивач отримав кредит в національній валюті України - гривні, в розмірі 525 000 грн. на рахунок 0231 (п. 2.3 основного договору), а на рахунок №4885 кредит в сумі 113 763, 43 долари США позивачу не надавався і він його не отримував. Однак, заміна зобов'язання по наданню та поверненню кредиту в гривні зобов'язанням по отриманню та поверненню кредиту в доларах США в даному випадку суперечить нормам ст.ст. 1054, 1046, 1049 Цивільного кодексу України.

Додатковою угодою також було встановлено додаткову плату за резервування ресурсів в розмірі 3% річних, яка раніше була відсутня, встановлення якої є приховуванням угоди про збільшення відсотків за користування кредитом. Іншими словами, відповідач резервує у себе на рахунках ресурси в розмірі залишку заборгованості по кредиту і надає позивачу право на використання цих зарезервованих ресурсів.

Виходячи з зазначених умов можна прийти до висновку, що ця плата є платою без надання послуг, а стягнення плати за резервування ресурсів Відповідачем є неправомірним, оскільки позивач не отримуватиме банківських послуг від цих операцій, а зобов'язаний додатково сплачувати 3% річних від наявної у відповідача на рахунках суми еквівалентної сумі заборгованості позивача за кредитом, що суперечить нормам Цивільного кодексу України та нормам Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім іншого, даною додатковою угодою (п. 2.3) було повністю змінено і збільшено права відповідача, зокрема, введено права відповідача на власний розсуд в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір процентної ставки, змінювати умови договору, розірвати в односторонньому порядку договір без звернення до суду. Ці умови є несправедливими, оскільки зявився істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, що є неприпустимим відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, представник позивача у судовому засіданні просив визнати недійсною додаткову угода від 01.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №К3V3О2 від 23 квітня 2008 року.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що додаткову угоду було підписано за згодою сторін, якою дещо змінено умови іпотечного договору, однак такі зміни не суперечать чинному цивільному законодавству. Доводи позивача про несправедливість умов договору також є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 23.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит №КЗVЗG2.

Згідно із п. 1.1 даного договору кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 525 000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 525 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 15% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3% річних від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

В забезпечення своїх зобов'язань за даним договором позивачем було передано в іпотеку відповідачу на підставі іпотечного договору від 23.04.2008 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

01.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит №К3V3О2 від 23 квітня 2008 року.

За змістом п. 8.1 Додаткової угоди відповідач зобов'язується надати позивачу кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №4885 на строк з 04.08.2008 року по 23.04.2023 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 113 763, 43 долари США, на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2. даної додаткової угоди. Станом 04.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №К3V3О2 від 23 квітня 2008 року становить 527 862, 31 грн., що еквівалентно 113 763, 43 дол. США. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №2).

Доводи позивача про те, що зміна умов іпотечного кредиту про грошову одиницю кредитного зобовязання суперечать нормам ст.ст. 1054, 1046, 1049 Цивільного кодексу України є безпідставними виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вище викладене, вбачається, що сторони за взаємною згодою змінили умови договору, визначивши, що зобовязання повинно бути виконане в іноземній валюті і така зміна умов договору не суперечить вимогам чинного цивільного законодавства.

Доводи позивача про визнання недійсною додаткової угоди з тих підстав, що окремі умови договору є несправедливими також є необґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Так, Додатковою угодою встановлено додаткову плату за резервування ресурсів в розмірі 3% річних, яка раніше була відсутня.

Дану умову позивач вважає несправедливою, так як ця плата є платою без надання послуг, а стягнення коштів за резервування ресурсів Відповідачем є неправомірним, оскільки позивач не отримуватиме банківських послуг від цих операцій, а зобов'язаний додатково сплачувати 3% річних від наявної у відповідача на рахунках суми еквівалентної сумі заборгованості позивача за кредитом.

Разом з тим, пункт 7.3 Додаткової угоди передбачає, що всі види платежів ( за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки ), що вносяться Позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України.

Позивачем також не доведено в судовому засіданні несправедливість умов договору про право відповідача в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір процентної ставки, змінювати умови договору, розірвати в односторонньому порядку договір без звернення до суду.

Так, на момент укладення додаткової угоди законодавством не було передбачено обмеження щодо зміни процентної ставки. Більше того, у пунктах 2.3.1. та 2.3.3 Додаткової угоди детально викладено умови та порядок, за яких допускається зміна процентної ставки, зміна умов договору та право Банку здійснити одностороннє розірвання договору в порядку ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Таким чином, посилання позивача на несправедливість умов договору як на підставу визнання договору недійсним є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Позивач погодився з усіма умовами Додаткової угоди та власноручно підписався на примірнику даної угоди, що свідчить про факт ознайомлення його з усіма відсотками, комісіями та іншими елементами вартості кредиту, які він повинен сплатити по договору та йому зрозумілі умови договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 533, 627, 651, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання угоди недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Петришин Н. М.