Справа № 2-11/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Семенюк Л. А.,

при секретарі Унгурян Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства сільськогосподарське підприємство «Чорноморська перлина», третьої особи Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про звільнення та повернення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства сільськогосподарське підприємство «Чорноморська перлина», третьої особи Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про звільнення та повернення йому земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №357788 від 29 серпня 2005 року, позивач є власником земельної ділянки площею 2,32 га, що розташована на території Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, відповідач фактично використовує належну йому земельну ділянку загальною площею 2,32 га, з них ріллі 0,9 га, багаторічних насаджень 1,42 га, при відсутності укладеного договору оренди землі, а також несплати орендної плати за її використання. В 2008 році позивач звертався до керівництва ВАТ СП «Чорноморська перлина» із заявою про повернення земельної ділянки, але відповіді не отримав. Звернення позивача до Базарянської сільської ради третьої особи по справі, також не принесла очікуваних результатів. Тому, посилаючись на проект договору оренди землі, запропонований йому відповідачем ще в 2005 році, просить стягнути з останнього за використання його земельної ділянки орендну плату, починаючи з вересня 2005 року по 1200 гривень щорічно, тобто за пять років, в сумі 6000 гривень, а також сплатити пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення згідно наданого розрахунку в сумі 1150,20 грн. Крім того, посилаючись на норми ч.2 ст.625 ЦК України, просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, що складає, згідно його розрахунку, 4614,00 грн. та 948,37 грн., а всього стягнути 12712,57 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь 15000 гривень у відшкодування моральної шкоди, яка полягає в його стражданнях, перенесених в результаті стресу у звязку з неповерненням йому земельної ділянки та не сплатою коштів за її використання, безсонням, яке виникло у нього на ґрунті нервового стресу.

В судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені та доповнені позовні вимоги.

Представник відповідача подала заперечення на уточнену позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову та пояснила, що позивач у своїй заяві не наводить жодних конкретних доказів самовільного зайняття відповідачем його земельної ділянки. Не заперечуючи проти того, що спірна земельна ділянка раніше використовувалась підприємством згідно Державного акту на право колективної власності на землю, а потім, згідно з договором оренди, який був укладений з відповідачем 17.12.2003 року терміном на 2 роки. Однак, термін договору закінчився і зараз ВАТ СП «Чорноморська перлина» ніяк не заважає позивачу користуватись своєю земельною ділянкою, про що свідчить наданий суду акт від 04.01.2011 року, складений комісією у складі голови Базарянської сільської ради та представників ВАТ СП «Чорноморська перлина».

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, то вони також безпідставні, оскільки, висуваючи вказані вимоги, позивач керувався нормою ст.625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобовязання. Однак, в силу ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами ж виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до п.2 зазначеної статті є, зокрема, договори та інші правочини. Однак, між сторонами не існує договору оренди земельної ділянки, тому у відповідача не виникло зобовязання з сплати орендної плати, а відповідно, відповідач не може бути притягнутий до цивільної відповідальності за порушення зобовязань, як то у виді пені, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, як передбачено ст.ст.611,625 ЦК України.

Вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 15000 гривень, на думку представника відповідача, взагалі не мотивовані, не підтверджені доказами.

Вислухавши пояснення та доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В силу ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Пунктом г частини третьої цієї статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга передбачає, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено відшкодування й моральної шкоди особі внаслідок порушення її прав.

При подачі позову, позивач керувався саме вказаними нормами закону, посилаючись на те, що він, як власник земельної ділянки, має право на її звільнення та повернення, а також на відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих йому ВАТ СП «Чорноморська перлина» в результаті його неправомірних дій, що виразились в самовільному зайнятті та використанні належної йому земельної ділянки.

В підтвердження свого права власності на земельну ділянку позивач надав суду копію Державного акту серії ЯА №357788 від 29.08.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 2,32 га, що розташована на території Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, позивач не надав суду доказів самозахоплення та використання належної йому земельної ділянки відповідачем по справі в період з 2005 року по теперішній час. Долучені до позову документи, а саме: заява позивача на імя голови правління ВАТ СП «Чорноморська перлина» від 28.10.2008 року з проханням не використовувати належну йому земельну ділянку, так як він забирає її у особисте використання (а.с.10), повідомлення Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області за №71/6367 від 22.09.2008 року (а.с.11) про відмову в порушенні кримінальної справи по скарзі позивача про незаконне заволодіння його земельною ділянкою, лист-відповідь Базарянської сільської ради Татарбунарського району № Т-121-37 від 03.10.2008 року (а.с.12) на його звернення, заява позивача в Держземінспекцію Управління з контролю за використанням та охороною земель у Одеській області (а.с.13) про проведення перевірки самозахоплення відповідачем земельної ділянки не можуть бути використані судом як докази самовільного захоплення та використання належної позивачу земельної ділянки у вказаний період.

Судом також досліджено лист-відповідь Держземінспекції Управління з контролю за використанням та охороною земель у Одеській області за вих.№2161 від 07.10.2008 року (а.с.14), яким повідомляється заявнику, що в ході проведеної перевірки у вказаний період встановлено факт використання земельної ділянки загальною площею 2,32 га, з них ріллі 0,9 га, багаторічних насаджень 1,42 га, ВАТ СП «Чорноморська перлина» при відсутності укладених договорів оренди з власниками земельних ділянок під належним майном (виноградник) ВАТ СП «Чорноморська перлина», а також несплати орендної плати за використання відповідних земель. Однак, вказаний лист, не може бути підтвердженням того, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку ОСОБА_1, оскільки підтвердженням самовільного захоплення земельної ділянки з визначенням її конкретних розмірів, на думку суду, мають бути належним чином оформлені акти обстеження земельної ділянки відповідними органами, відаючими контролем за використанням землі, а також органами, які мають відповідну ліцензію на зазначений вид діяльності. Данний лист таким документом не являється та нічим не підтверджений.

Разом з тим, актом комісії у складі голови Базарянської сільської ради та представників ВАТ СП «Чорноморська перлина» від 04.01.2011 року (а.с.96), підтверджується, що при огляді земельної ділянки за №579, розташованої на території Базарянської сільської ради Татарбунарського району, станом на 04.01.2011 року дана земельна ділянка ВАТ СП «Чорноморська перлина» не обробляється, охоронних постів підприємства біля даної земельної ділянки не має. Представники комісії свідчать, що у власника земельної ділянки ОСОБА_1 є можливість вільного доступу до його земельної ділянки з метою обробки.

Суд вважає також не обґрунтованими вимоги позивача стосовно стягнення на його користь з ВАТ СП «Чорноморська перлина» спричиненої йому матеріальної шкоди, яка полягає в несплаті відповідачем орендної плати на протязі пяти років з моменту отримання ним Державного акту на землю, а також пені, 3% річних та індексу інфляції, оскільки, висуваючи їх, позивач керувався нормою ст.625 ЦК України, що передбачає відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, яка передбачає підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до п.2 зазначеної статті, зокрема, договори та інші правочини. Однак, між сторонами не існує договірних відносин. Надані суду проекти договору оренди землі між сторонами (а.с.76-78) та акту прийому-передачі (а.с.79) не підписані сторонами, в них відсутні дати укладення, а тому у відповідача не виникло зобовязання з сплати орендної плати позивачу, а відповідно, відповідач не може бути притягнутий до цивільної відповідальності за порушення зобовязань, як то у виді пені, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, як передбачено ст.ст.611,625 ЦК України.

Як було зазначено вище, згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, настання відповідальності в даному випадку передбачає наявність складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу, завдання збитків та причинний зв'язок між порушенням права та збитками.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наявність заперечень відповідача у справі, в підтвердження своїх позовних вимог стосовно стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, позивач мав довести суду порушення його цивільного права, спричинення йому збитків та причинний зв'язок між збитками та порушенням права.

Однак, доказів вказаного суду не надано, наявність шкоди, її розмір ґрунтуються на припущеннях, тому суд їх до уваги прийняти не може.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказані розяснення містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

В судовому засіданні не знайшла підтвердження жодна з вказаних обставин, оскільки доказів спричинення відповідачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі, та саме діями відповідача не надано.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.11,58,59,60,79,82,83,213,214,215 ЦПК України, ст.ст.15,16,22,23,509,611,625 ЦК України, ст.ст.125,126,158 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства сільськогосподарське підприємство «Чорноморська перлина», третьої особи Базарянської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про звільнення та повернення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави державне мито в сумі 750 гривень.

Надміру сплачену суму коштів на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 750 гривень повернути позивачу відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк