Справа № 2-22/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 лютого 2011 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді - Чепурко В.О.

при секретарі: - ОСОБА_1

з участю сторін :

позивача - ОСОБА_2

представників відповідача СТОВ «Надія Агро» - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мена_ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Надія Агро» , про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати та компенсації відповідно до індексу зростання цін , суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю СТОВ «Надія Агро», про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати , компенсації відповідно до індексу зростання цін за затримку розрахунку при звільненні.

Позов мотивує тим , що з 2001 р. працювала у відповідача головним бухгалтером. 30 жовтня 2009 року її незаконно звільнено з посади головного бухгалтера СТОВ „Надія-Агро. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22.01.2010 року поновлено на роботі , стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2009 р. по 24 листопада 2009 р. За час вимушеного прогулу з 25 листопада 2009 р. до дня прийняття рішення суду 22 січня 2010 року СТОВ „Надія-Агро не виплатило заробітну плату за час вимушеного прогулу , в звязку з незаконним звільненням.

25 січня 2010р. позивачка була звільнена з роботи головного бухгалтера за власним бажанням. Рішенням Менського районного суду від 18 червня 2010 р. з СТОВ «Надія-Агро»на користь позивачки ОСОБА_2 стягнуто 1607 грн. 52 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу за період 24.11.2009 р. по 22.01.2010 р. ; 2012 грн. 80 коп. грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2005 2009 рр. , а всього 3620 грн. 32 коп. 19 червня 2010 р. відповідачем проведено розрахунок з позивачкою, виплачені суми за рішенням суду від 18.06.2010 року. Після звільнення з роботи позивачка неодноразово зверталась до відповідача , про повний розрахунок при звільненні , на що останній не реагував , а пропонував з цього питання звертатись до суду. При звільненні позивачки з роботи за власним бажанням , відповідач порушив вимоги ст. 117 КЗпП України , не розрахувався з нею при звільненні , тому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні , компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції , а всього 3900 грн. 35 коп.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов , посилаючись на обставини викладені в позовній заяви та доповнила позовні вимоги , просить стягнути 120 грн. сплачених витрат за інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов ОСОБА_2 не визнав. Представник відповідача ОСОБА_4 позов визнав частково , в частині виплати компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в сумі 54 грн. 91 коп. В решті позовних вимог просить відмовити, посилаючись на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали цивільної справи

№ 2-28 за позовом ОСОБА_2 до СТОВ «Надія Агро», ОСОБА_4 - про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди; матеріали цивільної справи № 2-242 , суд прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку

повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні , що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20. постанови № 13 від 24 грудня 1999 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»слідує , що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Наявність заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2Ф на день звільнення 25.01.2010 р. , не заперечується сторонами.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи , ОСОБА_5 відповідно до наказу № 1 від 31 серпня 2001 р. прийнята на посаду головного бухгалтера СТОВ «Надія Агро»(а.с.11). Наказом № 4 від 28 січня 2010 р. звільнена з роботи за власним бажанням з 25 січня 2010р. ( а.с. 29).

Із наданої копії відомості на виплату № НЗП 000006 за червень 2010 р. СТОВ «Надія Агро» нараховано ОСОБА_2 та виплачено 2966 грн.49 коп. заборгованість по заробітній платі , відпускних , що свідчить про повний розрахунок підприємства з позивачкою після її звільнення з роботи лише 19 червня 2010 р. ( а.с.27)

За таких обставин суд погоджується з наданим розрахунком позивачкою середньої заробітної плати, за час затримки розрахунку при звільненні ,виплати заробітної плати в сумі 3845 грн. 44 коп. за період з 25 січня 2010 р. по 18 червня 2010 р. , компенсації відповідно до індексу зростання цін в сумі 54 грн. 91 коп. , відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. , які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідачем не надано суду доказів , відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, що несвоєчасний розрахунок при звільненні проведений з позивачкою не з його вини, на які представники відповідача посилаються як на підставу своїх заперечень проти позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 120 грн. сплачених позивачкою при подачі позовної заяви за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді , та 51 грн. на користь держави судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. 116 , 117 КЗпП України , постановою

№ 13 від 24 грудня 1999 р. Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , ст. 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Надія Агро», про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати та компенсації відповідно до індексу зростання цін - задовольнити .

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Надія Агро» с. Волосківці Менського району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 3845 грн. 44 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ; 54 грн. 91 коп. компенсації відповідно до індексу зростання цін; 120 грн. сплачені витрати позивачкою за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді , а всього 4020 ( чотири тисячі двадцять ) грн. 35 коп.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «Надія Агро» с. Волосківці Менського району Чернігівської області на користь держави судовий збір - 51 ( пятдесят одна ) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий В.О.Чепурко