Справа №22-ц-3013/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанціїВоробйова
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.07.2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М.., ОСОБА_2

при секретарі : Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ»на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, договору іпотеки.

Встановила :

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору кредиту № 59 від 08.05. 2007 року він отримав у відповідача кредит у розмірі 4 135000 доларів США для придбання земельних ділянок на строк до 07.11.2012 року зі сплатою 11,8 % річних за користування кредитом. Умовами договору визначено також відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору.

В подальшому до кредитного договору додатково були укладені чотири угоди : від 26.02.2008 року, від 14.07.2008 року, від 18.12.2008 року та від 06.01.2009 року.

Зазначеними додатковими угодами здійснено пролангацію кредитних зобов»язань, коригувалися порядок та терміни внесення платежів з обслуговуввання кредиту, коригувалися номера рахунків для розрахунків тощо.

Термін повернення кредиту та сплати відсотків не змінювалися. На забезпечення зобов'язань по кредитному договору було укладено також договори - застави майнових прав № 5-02/28-07 від 31.05.2007 року, іпотеки від 17.09.2007 року.

Згідно умов договору іпотеки нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначених у договорі земельних ділянок, які є предметом договору іпотеки. Оскільки договір кредиту, як основне зобов'язання, та додаткові договори до нього суперечать вимогам законодавства щодо визначення валюти правочину (заборону здійснення валютних операцій) і є недійсними, а тому не підлягають виконанню і спричиняють недійсність правочину щодо його забезпечення.

Посилаючись також на те, кредитний договір за своєю суттю є договором споживчого кредиту (не доведена відповідна інформація критеріїв справедливості договорів, що суперечить Закону України ''Про захист прав споживачів'') та за відсутності у банку індивідуальної ліцензії на кредитування, просив визнати вказані правочини недійсними та визнати недійсним заборони нотаріуса на відчуження земельних ділянок відповідно до договору іпотеки від 17.09.2007 року.

У ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати несправедливими та недійсними умови п.п.3,4.2.2 договору про надання кредиту ( з додатковими угодами до нього та визнати цей договір несправедливим та недійсним у цілому.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.12. 2010 року позов задоволений у повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» просить скасувати рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що 08.05. 2007 року між позивачем та відповідачем- банком укладено кредитний договір, на підставі якого ОСОБА_3 отримав у відповідача кредит у розмірі 4 135000 доларів США для придбання земельних ділянок на строк до 07.11.2012 року зі сплатою 11,8 % річних за користування кредитом. Умовами договору визначено також відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору.

В подальшому до кредитного договору додатково були укладені чотири угоди : від 26.02.2008 року, від 14.07.2008 року, від 18.12.2008 року та від 06.01.2009 року.

Зазначеними додатковими угодами здійснено пролангацію кредитних зобов»язань, коригувалися порядок та терміни внесення платежів з обслуговування кредиту, коригувалися номера рахунків для розрахунків тощо.

Термін повернення кредиту та сплати відсотків не змінювалися. Відповідно до умов кредитного договору позичальник прийняв на себе зобов»язання належним чином використовувати грошові кошти, у встановлені строки повертати кредит та сплачувати відсотки за його користування.

На забезпечення зобов'язань по кредитному договору сторонами було укладено договори : застави майнових прав № 5-02/28-07 від 31.05.2007 року, іпотеки від 17.09.2007 року.

17.09.2007 року, враховуючи, що сторонами на забезпечення виконання забов»язань застоводавця перед заставодержателем за кредитним договором №59 від 08.05.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є земельні ділянки площею 3,5881 га, 9,8213 га, 25915 га, що розташовані за адресою Київська обл., Вишгородський р-н, Лебидівська сільська рада, сторонни прийшли до згоди про дострокове розірвання укладеного ними договору застави майнових прав №5-02/28-07 від 31.05.2007 року (а.с.13).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що договір кредиту не відповідає вимогам законодавства щодо визначення валюти правочину, а також не невідповідає Закону України ''Про захист прав споживачів'', визнав основне зобов'язання недійсним, а також визнав недійсними інші зобов'язання похідні від основного. Проте, даний висновок суду не є безспірним.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язангий повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Ст..ст.47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст..5 Декрету КМ України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

Відповідно до п.2 ст.5 Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями .

Чинною судовою практикою передбачено, що при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті, судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Не суперечить чинному законодавству України і стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалася за договором і позичальник просить стягнути суму у валюті.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони кредитного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов останнього, банк правомірно надав кредит в іноземній валюті та встановив плату за користування кредитом у відсотках до суми кредиту з огляду на приписи ст. 2, п.п. "в" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", п.1 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.1 ч.3 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій. Банківською ліцензією № 14 від 19.05.1993р., Дозволу № 14-1 від 06.12.2001 року, додатку до нього від 05.04.2004 року АКБ ''Київ'' надано право на здійснення операцій з валютними цінностями та право здійснювати операції з валютними цінностями, що не суперечить чинному законодавству. За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо невідповідності укладеного між ОСОБА_3 та банком договору кредиту від 08.05.2005 року вимогам законодавства не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Не можна також, з огляду на викладене, погодитися з висновком суду щодо несправедливості та недійсності окремих пунктів кредитного договору, договору в цілому, та додаткових договорів, укладених на його забезпечення.

Рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню.

По справі слід ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2010 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -