Справа № 1519/2-1954/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-612/2011

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2011 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі Повалій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Авальв особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 14.09.2010 р. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги, тим що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0018/82/88314 від 12.02.2008 року про надання кредиту в розмірі 82110 доларів США, у тому числі комісія за надання кредиту в розмірі 1610 доларів США, строком з 12.02.2008 року по 12.02.2017 року зі сплатою 14 відсотків річних, з погашенням кредиту щомісячно згідно Графіку погашення кредиту та відсотків. Позивач зазначає, що відповідно до ст.ст. 2.1, 6.2 Кредитного договору повністю та в строк виконав зобовязання по договору видавши відповідно заяви на видачу готівки 12.02.2008 р. ОСОБА_2 через касу кошти в сумі 80500 доларів США. З метою забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 12.02.2008 р. було укладено нотаріально посвідчений договір Іпотечний договір від 12.02.2008 р., відповідно до якого ОСОБА_3 виступила майновим поручителем, передавши у іпотеку позивачеві нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови, взятого на себе зобовязання, не здійснював погашення кредиту, згідно умов договору. В звязку з цим виникла заборгованість за кредитним договором, що станом на 20.08.2010р. становить 88435,39 доларів США, що за курсом НБУ складає 697981 гривня 75 копійок, яку позивач просив стягнути на його користь в межах вартості предмета іпотеки за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки та виручених від реалізації предмету іпотеки коштів та судові витрати у загальній сумі 1820 гривень.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили факт підписання договору кредиту та іпотечного договору, позовні вимоги не визнали заперечували проти задоволення позову, про що подали письмові заперечення, згідно яких зазначили, що за умовами кредитного договору, кредитній договір вважається укладеним за умови підписання сторонами кожної сторінки договору, включаючи всі додатки до нього, тому оскільки кожна сторінка договору не підписана, зазначений кредитний договір є не укладеним, а позовні вимоги є безпідставними.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1.3. Статуту Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 АвальПротокол № 3б-45 від 14.10.2009 р., ПАТ ОСОБА_1 Авальє правонаступником за всіма правами та обовязками Відкритого акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АО1 №646961 від 05.11.2009 р. зміну найменування Банку зареєстровано у Державному реєстрі юридичних осіб, що свідчить про наявність права вимоги у позивача.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 07.02.2008 року звернувся до ООД ВАТ ОСОБА_5 Авальіз заявою про надання кредиту в розмірі 82110 доларів США, що підтверджується заявою №21, складеною власноруч ОСОБА_2, наявною в матеріалах справи.

За кредитним договором №014/0018/82/88314 від 12.02.2008 року ВАТ ОСОБА_1 Авальнадало ОСОБА_2 кредит в 82110 доларів США, у тому числі комісія за надання кредиту в розмірі 1610 доларів США, строком з 12.02.2008 року по 12.02.2017 року зі сплатою 14 відсотків річних. Згідно ст. 7 договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Остання сторінка договору містить підписи контрагентів правочину, а саме ОСОБА_2 та кредитора, а також власноруч складену ОСОБА_2 заяву про ознайомлення з текстом договору та його згодою з умовами.

Відповідно до заяви на видачу готівки № 03Е631115 від 12.02.2008 року, ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 80500 доларів США, у привокзальному відділені Одеської обласної дирекції ОСОБА_1 Авальо 17 годині 45 хвилин, 12.02.2008 року, що визнано ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Суд враховує пояснення відповідача ОСОБА_2 під час судового засідання, який не заперечував факт отримання грошових коштів від позивача, що підтверджує як факт укладення кредитного договору, та свідчить про виконання зобовязання з боку позивача.

Дослідивши розрахунок заборгованості станом на 20.08.2010 року по кредитному договору, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 виконував умови кредитного договору, тобто здійснював погашення кредиту ануїтетними платежами до 12.08.2010 року.

Факт часткового виконання зобовязання за кредитом відповідачем, підтверджується розрахунком заборгованості, а також свідчить про те, що кредитний договір був укладений, та виконаний позивачем.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що оскільки між сторонами під час укладення договору досягнута згода щодо істотних умов договору, передані грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що кредитний договір є укладеним.

Відповідач ОСОБА_2 не навів суду обґрунтованих обставин, та не подав належних доказів, якими заперечував факт укладання кредитного договору та отримання кредиту, тому суд відхиляє заперечення відповідача. Крім того, доводи відповідача про відсутності підпису на кожній сторінці кредитного договору не беруться судом до уваги як підстава для відмови в задоволенні позову у звязку з тим, що не спростовано факт отримання кредиту.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання за умовами кредитного договору в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 697981,75 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 552228,29 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 73226,24 гривні, пені за прострочення тілу кредиту у розмірі 12687,52 гривні, пені за прострочення відсотків по кредиту у розмірі 59639,70 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Суд вважає, що вимоги позивача в частині дострокового повернення кредитних коштів є правомірними.

Разом з тим, дослідивши вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає, що підстав для задоволення зазначених позовних вимог немає.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до ст. 554 ЦК України, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Між позивачем та ОСОБА_3, 12.02.2008 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки квартирою № 83 по вул. Рекордна, 15, у м. Одесі, що належить на праві власності Іпотекодавцю забезпечено вимоги іпотекодержателя ВАТ ОСОБА_1 Авальдо боржника ОСОБА_2 які випливають з кредитного договору №014/0018/82/88314 від 12.02.2008 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, також передбачено іпотечним договором від 12.02.2008 року. Однак, суд керуючись ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а також Протоколом № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , із змінами внесеними Протоколом № 11, відповідно до якого, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, вважає, що на стадії судового розгляду підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає. Так, аналізуючи вимоги ст. 52 Закону України Про виконавче провадження, яка встановлює, що для задоволення вимог стягувача-заставодержателя (іпотекодержателя) стягнення звертається на заставлене (надане в іпотеку) майно боржника у разі недостатності у нього іншого майна для повного задоволення цих вимог, а також статі 62 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до якої, звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомими майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна, суд вважає, що задоволення позову в цій частині буде сприяти порушенню прав відповідачки ОСОБА_3, на стадії виконавчого провадження, оскільки позбавить можливості боржника ОСОБА_2 задовольнити вимоги стягувача за рахунок інших видів майна належного йому майна або грошових коштів, що може призвести до порушення конституційного права відповідачки ОСОБА_3 на житло.

Гарантії захисту прав на стадії виконання судового рішення підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого є обовязкові для судів України. Зокрема, у Рішеннях Суду у справі „Хорнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р., у справі „Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., у справах „Ромашов проти України" від 27.07.2004 р., „Шаренок проти України" від 22.02.2004 р., що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невідємною частиною процесу.

Позивачем не надано доказів щодо відсутності грошових коштів, іншого рухомого майна у власності відповідачів та неможливості задоволення своїх позовних вимог.

Разом з тим, суд також виходить з положень статті 589 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, аналізуючи вимоги зазначеної статті, суд приходить до висновку, що момент виникнення права на звернення на предмет застави (іпотеки) виникає після констатації юридичного факту факту невиконання зобовязання. Оскільки зазначений факт підтверджується рішенням суду, то момент його констатації повинен співпадати з моментом набранням рішенням законної сили. Таким чином, момент виникнення права на звернення на предмет іпотеки виникає з моменту набранням рішенням суду законної сили, в якому встановлюється факт невиконання основного зобовязання.

Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1700 гривень, та витрати з ІТЗ у розмірі 120 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 543, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Авальв особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль заборгованість за Кредитним договором №014/0018/82/88314 від 12.02.2008 р. у загальному розмірі 697981 (шістсот девяносто сім тисяч девятсот вісімдесят одна) гривня 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Аваль в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль судові витрати у розмірі по 910 гривень з кожного, на загальну суму 1820 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Жуган