Справа № 22-ц-1837/11 Головуючий у І інстанції Кулініченко Г.В.
Категорія 29 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханова Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

при секретарі: Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1»на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2010 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1», третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 регіональна Дирекція відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль»про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1», третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 регіональна Дирекція відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль»про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив суд стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заподіяні матеріальні та матеріальні збитки в розмірі 17 467 грн.17 коп, мотивуючи тим, що 20 травня 2009 року близько 01 години 30 хвилин відповідач, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ-21103»з державним номерним знаком АІ78-19АК, який належить ОСОБА_3, здійснюючі рух заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем позивача «Шевролет»з державним номерним знаком АІ 77-80 ВК, внаслідок чого був пошкоджений даний транспортний засіб. Пошкодивши автомобіль позивача, відповідач з місця пригоди зник.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 28 липня 2009 року відповідач, ОСОБА_4, був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані матеріальні та моральні збитки на загальну суму 17 467 грн. 17 коп.

В суді першої інстанції позивачем неодноразово були уточненні позовні вимоги (а.с. 53-56, а.с. 103-104, а.с. 136-137)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна ОСОБА_1»на користь ОСОБА_5 регіональної Дирекції ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»страхове відшкодування в сумі 7 095 грн. 08 коп. та судові витрати в сумі 2616 грн. 37 кой., а всього 9711 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3 000 грн., як відшкодування моральної шкоди та 17 грн. на відшкодування судових витрат, а всього 3 017 грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 в частині позову предявленому до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_1»відмовити повністю, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що ПАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_1»частково, добровільно сплатили кошти в сумі 2 870грн, за пошкодження автомобіля, та стягнув різницю від розміру заподіяної матеріальної шкоди визначеної експертом та сплаченої страховою компанією, а також частково задовольнив позовні вимоги в частині відшкодування за заподіяну моральну шкоду, виходячи з принципу розумності та справедливості, положень законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з розясненнями, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну і особі громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 27 травня 2008 року строком на один рік, до 26 травня 2009 року, позивач з відповідачем, приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна ОСОБА_1»та третьою особою по справі уклали комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків №06/02-036648, згідно якого вигодонабувачем була визнана третя особа-Київська регіональна Дирекція ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»(а.с.20).

20 травня 2009 року відповідач, ОСОБА_4, біля 01 год. 30 хв. в м. Обухів по вулиці Київська, 119 Обухівського району Київської області, керуючи автомобілем «ВАЗ-21103»з державним номерним знаком АІ78-19АК, під час руху заднім ходом, був не уважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, не переконався в безпечності свого маневру та не повернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Шевролет»з державним номерним знаком АІ 77-80 ВК, якій належав позивачу по справі, внаслідок чого було завдано матеріальних збитків останньому, що підтверджується копією постанови, (а.с.9).

20 травня 2009 року позивач отримав калькуляцію на ремонт транспортного засобу в сумі 3640 грн., що підтверджується копією рахунку, (а.с.121,126).

ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна ОСОБА_1», 5 червня 2009 року розрахунком визначила розмір шкоди заподіяної позивачу в сумі 2870 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.116,129).

ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна ОСОБА_1»перерахувало 9 липня 2009 року третій особі платіжним дорученням №9918 кошти в сумі 2870 грн. в рахунок кредитного договору, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача, (а.с.113-114,123-124).

28 липня 2009 року відповідач, ОСОБА_4, згідно постанови Обухівського

районного суду Київської області був визнаний винним у вчиненні 20 травня 2009 року

адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до

адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн., що підтверджується копією

постанови.(а.с.9)

02 листопада 2009 року висновком спеціаліста №19/15-52, за заявою позивача, було встановлено, що збиток заподіяний транспортному засобу позивача складає 8467 грн. 39 коп., що підтверджується копією висновку, (а.с.15-20).

15 червня 2010 року, висновком спеціаліста №3667/10-18, за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2010 року (а.с.68), було встановлено, що збиток заподіяний транспортному засобу позивача складає 9965 грн. 08 коп., що підтверджується копією висновку, (а.с.77-79).

Постановляючи рішення, суд правильно виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, виникла по вині відповідача, ОСОБА_4, а згідно статті 1187 ЦК України встановлено, що «шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку», що також вказує на правомірність звернення позивача.

Також було встановлено, що відповідачем на користь третьої особи сплачено кошти в сумі 2 870 грн., що було пояснено в судовому засіданні самим відповідачем, але суд першої інстанції враховуючи висновок експерта (а.с.77-79), якій визначив пряму матеріальну шкоду завдану транспортному засобу позивача, вважає, що відповідач сплатив кошти не в достатньому розмірі, а тому різниця від не сплаченого відшкодування, визначеного експертом, підлягає стягненню з відповідача на користь третьої особи, а саме в розмірі 7095 грн. 08 коп. = 9965 грн. 08 коп.(розмір прямої шкоди визначений експертом (а.с.77-79)) 2 870 грн. (визначених відповідачем самостійно та перерахованих третій особі (а.с. 129).

Посилання апелянта на порушення норм процесуального та матеріального права безпідставні. За правилами ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального та матеріального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Таких порушень норм процесуального права не встановлено.

Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а тому суд вважає звернення позивача правомірним.

Статтею 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування»встановлено, що за

договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події

(страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у

договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується оплачувати страхові

платежі та виконувати інші умови договору, а згідно ст. 982 ЦК України та даної статті Закону

України «Про страхування»встановлено, що істотними умовами договору страхування є предмет

договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик

зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір

страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, що відповідає договору

укладеному між сторонами.

.

Згідно ст. 989 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, а як вбачається з матеріалів справи, що не спростовується сторонами, позивач звернувся до відповідача - страхової компанії, про відшкодування збитків і остання визначивши розмір збитків, виплатила їх третій особи, що підтверджується матеріалами справи, визнається та не спростовується сторонами в судовому засіданні, а тому дані обставини є встановленими та не підлягаючими доказуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1»відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_8