АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 34 ( 1) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

«15» лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: представника заявника ПП. «Пламя» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2010 року про забезпечення позову по справі за позовом приватного підприємства «Пламя» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2010 року ПП. «Пламя» звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і 11 червня 2010 року звернулася із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2010 року заява ПП. «Пламя» задоволена, накладено арешт на АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

В апеляційній скарзі відповідач просить ухвалу суду скасувати з тих підстав, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема, суд не звернув уваги, що йому на праві власності належить лише ј квартири і постановляючи ухвалу суд порушив права власності інших членів сімї, оскільки ѕ частини квартири належать іншим членам сімї.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін з наступних підстав.

Вирішуючи питання про задоволення заяви про забезпечення позову та постановляючи ухвалу про накладення арешту на АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може здійснити відчуження квартири, що ускладнить виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пункти 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів та може бути доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що вжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ПП. «Пламя» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином і просило для забезпечення позову накласти арешт на квартиру.

В забезпечення позову судом 15 червня 2010 року постановлено ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 з метою забезпечення в майбутньому виконання рішення суду про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ѕ частки квартири належить членам його сімї і накладенням арешту порушуються їх права є необґрунтованими, оскільки ухвалою про забезпечення позову права відповідача ОСОБА_2 не порушуються, а члени його сімї із апеляційною скаргою про скасування ухвали суду про забезпечення позову не звертались і не оскаржували.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді від 15 червня 2010 року відповідає вимогам закону, а тому не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст. ст. 313 315, ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: