АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 30 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5 закладу «Міський пологовий будинок №2» - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8 комунального закладу «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» - ОСОБА_9,

прокурора Охрімович Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 закладу «Міський пологовий будинок №2», ОСОБА_8 комунального закладу «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КЗ «Міський пологовий будинок №2», ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначили, що вони перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, очікували дитину. 14.05.2007 року ОСОБА_3, будучи вагітною, звернулася в жіночу консультацію до КЗ «Міський пологовий будинок №2», де за її згодою у неї було відібрано зразки крові для перевірки на ВІЛ-інфекцію. Після отримання позитивного результату аналізу її було направлено на облік до ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом», де після постановлення на облік 19.09.2007 року було призначено лікування препаратом «Зидовір».

Оскільки діагноз наявності у ОСОБА_3 ВІЛ-інфекції спростований, позивачі вважають що діями відповідачів їм спричинено моральну шкоду. Уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути з відповідачів на користь кожного з них по 37200 грн., 37 грн. державного мита та 8,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ставлять питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення заявлених ними позовних вимог, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, оскільки судом не враховано факту протиправності дій відповідачів, якими порушено вимоги діючого законодавства при проведенні тестування позивачів на ВІЛ, повідомлення результатів тестування, постановлення на облік та призначення лікування, яке в подальшому вплинуло на стан здоровя народженої позивачем дитини. Вважають, що судом не встановлено, які правовідносини виникли між сторонами та якими правовими нормами вони регулюються. Не враховано судом й факту наявності моральної шкоди, завданої позивачам діями відповідачів. Допущено судом й порушення норм процесуального права в частині забезпечення змагальності та рівноправя сторін в процесі, оцінки доказів, наданих позивачами.

Відповідачі заперечують проти доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 07.10.2006 року.

14.05.2007 року ОСОБА_3, перебуваючи вагітною, звернулася в жіночу консультацію до КЗ «Міський пологовий будинок №2», де за її згодою у неї було відібрано зразки крові для перевірки на ВІЛ-інфекцію.

30 серпня 2007 року ОСОБА_3 повідомили про позитивний результат перевірки, після чого її направлено на облік до ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом», де їй призначено лікування препаратом «Зидовір».

05.11.2007 року ОСОБА_3 знято з обліку в ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» у звязку з отриманням негативного результату перевірки на ВІЛ-інфекцію.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст. 23, 1167 ЦК України й виходив з того, що шкода позивачем спричинена не з вини відповідачів.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої, як вважають позивачі, з вини відповідачів внаслідок порушення ними діючого законодавства щодо проведення тестування позивачів на ВІЛ, повідомлення результатів тестування, постановлення на облік та призначення лікування.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України закріплено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так в частині 1 вказаної статті зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності ї вини.

З викладеного вбачається, обовязковою умовою виникнення зобовязання відшкодування моральної шкоди є вина особи, яка її завдала. Така позиція визначена й Верховним Судом України, який в п.5 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями розяснив, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, обовязок доведення наявності моральної шкоди покладається на особу, яка вимагає її відшкодування, що відповідає положенням ч.1 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що діями відповідачів позивачам спричинено моральну шкоду та що ці дії мали протиправний характер, а також про наявність причинно-наслідкового звязку між такими діями та спричиненою шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, зразки крові для перевірки на ВІЛ-інфекцію були відібрані 07.06.2007 року відповідачем КЗ «Міський пологовий будинок №2» у ОСОБА_3 за її згодою й направлені в лабораторію КЗ «Міська лікарня № 1», де 13.06.2007 року проведена первинна постановка реакції, а 14.06.2007 року перепостановка реакції, за наслідками яких отримано позитивний результат. Позитивний аналіз підтверджено й даними референт-лабораторії Київського інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського.

30.08.2007 року ОСОБА_3 було повідомлено про виявлений в неї позитивний результат на ВІЛ-інфекцію та направлено на консультацію до ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом».

Здійснюючи дії щодо відібрання у ОСОБА_3 зразків крові на проведення перевірки на ВІЛ-інфекцію для первинної постановки реакції, її перепостановки, повідомляючи результати проведеної перевірки та направляючи позивача на консультацію до ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом», відповідач КЗ «Міський пологовий будинок №2» не порушив жодних норм діючого законодавства, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а саме: Закону України «Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту людини (СНІД) та соціальний захист населення», Закону України «Основи законодавства України про охорони здоровя, Наказу МОЗ України № 206 від 07.04.2006 року «Про затвердження клінічних протоколів», Постанови Кабінету Міністрів № 2026 від 18.12.1998 року «Питання запобігання та захисту населення від ВІЛ-інфекції та СНІД» та інших нормативно-правових актів в цій сфері.

Вказане підтверджено й перевіркою, проведеною Управлінням охорони здоровя виконкому Криворізької міської ради, висновками якої встановлено, що хибність позитивної реакції на ВІЛ-інфекцію у ОСОБА_3 викликана її вагітністю. Перевіркою не встановлено порушень при зборі крові (а.с. 15).

Доводи ж позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо порушення відповідачем КЗ «Міський пологовий будинок №2» діючого законодавства, її прав як пацієнта необґрунтовані, спростовуються обставинами та матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо повідомлення результатів ОСОБА_3 отриманого аналізу відповідачем в присутності акушерки, й порушення у звязку з цим конфіденційності інформації про стан здоровя хворої, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки акушерка не є сторонньою особою, а тому дії відповідача щодо повідомлення позивачу результатів післятестового консультування в її присутності не суперечать положенням Наказу МОЗ України № 415 від 19.08.2005 року «Про удосконалення добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію», яким передбачено користування конфіденційною інформацією таким чином, щоб унеможливити ознайомлення з нею сторонніх осіб (технічного персоналу, родичів, співробітників закладу тощо), а також положенням Наказу МОЗ України № 503 від 28.12.2002 року «Про удосконалення амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», яким визначено функціональні обовязку акушерки.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій КЗ «Міський пологовий будинок №2» та відсутність його вини у заподіянні моральної шкоди позивачам.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції про правомірність дій ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом», який на підставі даних попереднього позитивного результату поставив ОСОБА_3 на облік з запропонуванням проходження курсу профілактичної терапії, на що остання дала особисту письмову згоду.

19.09.2007 року для самостійного прийому відповідачем було видано позивачу ОСОБА_3 препарат «Зидовір» № 100 на 2 тижні.

19.09.2007 року зі згоди ОСОБА_3 проведено переконтроль аналізу й 21.09.2007 року лабораторією КЗ «Міська лікарня № 1» отримано негативний результат, про що повідомлено ОСОБА_3 27.09.2007 року й того ж дня відібрано зразок крові для проведення лабораторного дослідження.

23.10.2007 року ОСОБА_3 запропоновано здійснити остаточний переконтроль на наявність антитіл до ВІЛ, відібрано зразки крові та направлено їх для дослідження в лабораторію Київського інституту епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського та 05.11.2007 року отримано негативний підтверджуючий результат, після чого ОСОБА_3 з обліку ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» знято.

Враховує колегія суддів й те, що лабораторне обстеження позивача ОСОБА_2 проведено відповідачем 28.09.2007 року у відповідності до положень Закону України «Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту людини (СНІД) та соціальний захист населення», на добровільній основі за його згодою, повідомлено його про негативний результат постановки реакції.

Оскільки відповідач ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» при медичному обстежені ОСОБА_2 жодним чином не порушив діюче законодавство, що свідчить про відсутність порушення його права, яке б підлягало захисту, колегія суддів не вбачає наявності підстав для задоволення позову. Що ж стосується заявлених вимог ОСОБА_2 до КЗ «Міський пологовий будинок №2», то вони взагалі безпідставні, оскільки останній не проводив його медичного обстеження.

Отже, доказів протиправності дій відповідача ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» щодо позивачів, останніми не надано.

Доводи позивача ОСОБА_3 щодо неправомірності дій відповідача ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» щодо призначення їй препарату «Зидовір» безпідставні, оскільки прийом препарату було здійснено зі згоди хворої, а його призначення та дозування визначено Наказом МОЗ України від 25.05.2007 року № 263.

Колегія суддів не може прийняти до уваги Висновок експертної комісії ОСОБА_10 захисту Прав та Безпеки Пацієнтів від 20.04.2011 року, на який посилається позивач ОСОБА_3 як на підставу для задоволення позову, як належний та допустимий доказ вини відповідачів у заподіянні їй моральної шкоди у звязку з протиправністю їх дій внаслідок порушення діючого законодавства під час надання їй медичної допомоги, встановлення діагнозу та призначення лікування, оскільки висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведене на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачів, зокрема щодо порушення норм процесуального права в частині забезпечення змагальності та рівноправя сторін в процесі, оцінки доказів, наданих позивачами є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: