Справа №22-ц-4393/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія4Доповідач у 2 інстанції Коцюрба
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Яворського М.А.

Суддів - Коцюрби О.П., Ігнатченко Н.В.

При секретарі Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину приміщення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом у якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частини нежилого приміщення салону - перукарні Ассоль, що розташоване АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що у 2000 році з метою зайняття індивідуальною трудовою діяльністю, вона домовилася з ОСОБА_4 про купівлю її квартири, з метою подальшого переобладнання її у нежиле приміщення з окремим виходом та обладнанням перукарні, ОСОБА_4, в звязку з тим, що продавець квартири поставила жорсткі умови щодо терміну оформлення документів та оплати покупки, а вона не могла знайти свій паспорт, то вона вирішила оформити договір купівлі-продажу квартири на імя дочки, так як була з нею у хороших відносинах, та не мала змоги чекати.

До кінця 2000 року вона працювала спеціалістом по наданню перукарських послуг та керівником колективу, найняла відповідний персонал, а дочка по можливості вела бухгалтерію. Однак, її дочка під впливом чоловіка заборонила їй працювати та має намір відчужити перукарню, тому вона просила захистити її право на власність та задовольнити заявлений позов.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2011 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2011 року, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Зазначила, що рішення суду першої інстанції є незаконне.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачка стверджує, що у 2000 році для заняття індивідуальною трудовою діяльністю надання послуг населенню, так як має спеціальність перукаря та манікюрші, вона вирішила підшукати собі у м. Вишгороді, Київської області приміщення. З цією метою вона познайомилася з ОСОБА_4, якій належала однокімнатна квартира і зрозумівши, що вона їй підходить, так як її можливо було переобладнати у нежиле приміщення з влаштуванням окремого виходу, вона стала домовлятися з власником квартири для її

придбання. Так як на той час у неї був відсутній паспорт, а ОСОБА_4 поставила жорсткі умови, щодо терміну оформлення документів та оплати покупки, то вона оформила договір купівлі-продажу квартири на ім.я дочки, відповідачки по справі. Для придбання квартири, вона частину грошей позичила у своїх родичів та знайомих, а також оформила безпроцентний кредит від ТОВ Агротехсервіс- організації, з якою вона співпрацювала, а також використала свої збереження.

Позивачка також стверджує, що за час перебування відповідачки у відпустці по догляду за дитиною, вона за свої кошти, отримані у кредит та частково за свої кошти, замовила проектно-технічну документацію на переобладнання квартири у перукарню..

Однак, в підтвердження заявлених доводів, позивачка не надала суду жодного доказу.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 27 жовтня 2000 року між ОСОБА_4П та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, згідно якого, право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5

З огляду, на надані суду матеріали, між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним Банком Авальбуло укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням, що виникають з умов кредитного договору №010/08/2199 від 12 липня 2004 року, укладеного між кредитором та ОСОБА_5 Багмут) О.О.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що забезпечення виконання кредитного зобовязання порукою, не є підставою для визнання права власності на частку нерухомого майна пропорційно сплачених поручителем коштів.

Перукарня Ассоль, яка розташована АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане відповідачці на підставі рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області №13 від 18 січня 2002 року.

Всі дозволи на виконання будівельних робіт, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт надавались відповідачці, також, відповідачкою було замовлено проект обладнання окремого виходу, а також на її імя також видані всі правовстановлюючі документи на перукарню Ассоль.

Так як позивачкою не надано суду доказів, які б підтверджували право ОСОБА_2 на ѕ частини нежилого приміщення, перукарні Ассоль, а також нею пропущено строк для звернення до суду за захистом порушених прав, та не надано доказів того, що строк пропущено нею з поважних причин, то колегія суддів приходить до висновку про те, що

Вишгородський районний суд Київської області на законних підставах відмовив позивачці в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2011 року, в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: