АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого (у теперішній час Публічного) акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») та просив стягнути з відповідача 173000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на його користь з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у відшкодування моральної шкоди 30000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, залишив поза увагою, що на момент звільнення позивача стан його здоровя був задовільний і не характеризувався відсутністю можливості продовжувати роботу за спеціальністю. Також, судом безпідставно зараховано до періоду роботи на підприємстві відповідача працю позивача протягом 24 років на РУ ім. Кірова, та не враховано ступінь вини Малого державного підприємства «Руда» на якому протягом 6 років працював позивач у шкідливих умовах праці.

В своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 1971 року по 2001 рік працював на шахті ім. Артема РУ ім. Кірова, з 01.05.2001 року в ШБУ КДГМК «Криворіжсталь», який в подальшому неодноразово було перейменовано та реорганізовано, на теперішній час правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Рішенням ЛЕК НДІ промислової медицини від 25.12.2008 року у ОСОБА_4 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом і вегетативно-сенсорною полі невропатією з дистрофією у вигляді двостороннього плечелопаткового періартрозу з регіональною гіпотрофією мязів справа ПФС другого ст. деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого ст.

Актом № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 20.01.2009 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання загальна вібрація, що перебільшувала ГДК, яка виникла в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 11.02.2009 року. ОСОБА_4 встановлено 50 % втрати професійної працездатності, з яких 30 % первинно по вібрації, 20 % - по трудовому каліцтву, яке сталося в 1997 році, та визнано його інвалідом третьої групи. При повторному переогляді 01.02.2010 року позивачу було встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких 40 % - по вібрації, 15 % по трудовому каліцтву, та визнано інвалідом третьої групи на безстроковий термін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_4 права на відшкодування моральної шкоди 11 лютого 2009 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що обовязок по відшкодуванню моральної шкоди повинен бути покладений на роботодавця РУ ім. Кірова, безпідставні, оскільки шахта ім. Артема, де працював позивач, після реорганізації була передана до ШУ КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що на момент звільнення стан здоровя позивача був задовільний і не характеризувався відсутністю можливості продовжувати роботу за спеціальністю, оскільки як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання є робота в умовах вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий, що виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з його професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках та конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: