Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
№2-1098/11р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2011 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Чорній О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 6 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0310/1206/64-398, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 24440 доларыв США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того на забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 6 грудня 2006 року був укладений договір застави, згідно якого в заставу був переданий автомобіль позивача «Шкода Октавія». На думку позивача банк не мав права на надання валютного кредиту оскільки це суперечить вимогам законодавства, крім того кредит фактично був отриманий ним в гривневому еквіваленті по курсу на день укладання кредитного договору в розмірі 124390 гривень. Оскільки фактично ОСОБА_1 отримав кредит у гривнях та розрахунки по кредитному договору здійснювалися в гривнях. Крім того умови укладеного договору э вкрай несправедливими та э дисбаланс прав та обовязків сторін по договору на користь банку. Крім того, перед укладанням договору не була проведена переддоговірна робота передбачена Законом України «Про захист прав споживачів». Договір застави також обмежує права власника автомобіля та укладений на вкрай невигідних для позивача умовах. В звязку з вищезазначеним позивач просить визнати вищезазначені договори недійсними оскільки при укладанні його ввели в оману, та укладений з порушенням чинного законодавства.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю просять задовольнити позов в повному обсязі згідно обставин викладених в позові. Позивач також зазначив суду, що на момент отримання кредиту його все влаштовувало, але на момент укладання договору він був юридично необізнаний та не розумів несправедливості укладеного договору. Крім того в звязку із значним зростанням курсу долару він не взмозі сплачувати кредит.

Представник банку проти позову заперечувала, надала письмові заперечення проти позову, згідно пояснень та письмових заперечень вказувала на безпідставність вимог оскільки договір був укладений згідно вимог законодавства банк свої зобовязання виконав ОСОБА_1 своїх зобовязань не виконує в звязку з чим з нього було стягнуто заборгованість за вищезазначеним кредитом за рішенням суду.

Судом досліджені докази по справі:

Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні:

- кредитний договір, графік повернення кредиту та сплати процентів договір застави /а.с. 10-14/, згідно яких підтверджується укладання між сторонами кредитного договору та договору застави, а також права та обовязки сторін по виконанню договору;

- копія паспорту позивача /а.с. 15/, згідно якого підтверджується його місце реєстрації та проживання;

- заява на отримання кредиту /а.с. 28/, згідно яких підтверджується звернення ОСОБА_1 щодо отримання валютного кредиту у банку;

- ліцензіями Банку та дозволом НБУ на здійснення валютних операцій /а.с. 30-40/, згідно якої підтверджується дозвіл банку на здійснення банківських операцій;

- свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, довідкою з єдиного держреєстру, витягом зі статуту банку /а.с. 57-61/, згідно яких підтверджується статус банку як юридичної особи;

- ухвалою апеляційного суду /а.с. 62/, згідно якого підтверджується що рішення суду щодо стягнення з позивача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором набрало законної сили;

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

6 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0310/1206/64-398, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 24440 доларыв США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того на забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 6 грудня 2006 року був укладений договір застави, згідно якого в заставу був переданий автомобіль позивача «Шкода Октавія».

Вислухавши позивача, представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав та з таких мотивів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства,

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк ... зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники…

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Згідно ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому в даному випадку наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Згідно встановлених судом обставин та правовідносин між сторонами, банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір на отримання останнім саме валютного кредиту, чого не заперечувалося сторонами. ОСОБА_1 сам зазначив в своїх відповідях суду, що оформлював саме валютний кредит у доларах, оскільки кредитні ресурси та проценти по валютному кредиту значно менші ніж по гривневому.

Щодо посилань ОСОБА_1 на зростання курсу долара США валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. Про розяснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладенням договору йдеться і в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином ОСОБА_1 перед укладенням договору були розяснені можливі валютні ризики, про що свідчить його особистий підпис під договором споживчого кредиту, крім того він мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті або у відповідача чи іншому банку.

Щодо несправедливості умов укладеного договору, то позивача ніхто не примушував укладати договір він особистим підписом посвідчив добровільність його укладання, він вільно обрав кредитодавця на момент укладання договору позивач вважав умови розумними та справедливими, крім того позивач сам зазначав суду, що оскаржує договір саме зараз оскільки не має можливості сплачувати кредит.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, зясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ПАТ «Сведбанк» про визнання договорів кредиту та застави недійсними в звязку з наведеними вище мотивами. Укладений між сторонами кредитний договір та договір застави відповідають вимогам закону, позовні вимоги не обґрунтовані та не відповідають вимогам закону.

На підставі ст. 99 Конституції України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 525, 526, 530, 1054, 1055, 553, 554, 555, 549, 551 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинска Є.Д. Багбая