Справа № 2-3451/11 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/0390/1856/11 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2011 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.,

при секретарі Марчук С.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонногоо суду від 23 вересня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2011 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 101888 неповернутих коштів за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1138 грн. 88 коп. судових витрат по 569 грн. 44 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить змінити це рішення та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 02.03.2011 року укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 101888 грн., які останній зобовязувався повернути в обумовлені договором строки, а саме до 20.03.2011 року. Також 02 березня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого останній несе солідарну відповідальність за належне виконання ОСОБА_5 взятих за договором позики зобовязань. Свої зобовязання ОСОБА_5 по договору позики належним чином не виконав, в звязку з чим з нього та ОСОБА_3, як солідарного боржника підлягає стягненню 101888 грн., а також підлягають стягненню всі понесені по справі судові витрати.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Із укладеного між сторонами 02 березня 2011 року договору позики та акту прийому-передачі коштів (а. с. 6-8, 11) вбачається, що позивачем передано ОСОБА_5 у власність 101888 грн., які останній зобовязувався повернути до 20.03.2011 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов даного договору позики ОСОБА_5 не повернув ОСОБА_1 отримані кошти в обумовлені строки.

Разом з тим, з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5, по договору позики від 02.03.20011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 02.03.2011 року було укладено договір поруки. Відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяв на себе обовязок солідарної відповідальності перед ОСОБА_1 за належне виконання ОСОБА_5 обовязків за договором позики, а саме щодо повернення 101888 грн.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку і відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. В такому разі боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги, стягнувши суму боргу за договором позики солідарно з двох відповідачів.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на відсутність в даній праві доказів, які б свідчили про факт передачі та отримання коштів вказаних у договорі позики, що на думку ОСОБА_5 в розумінні ст. 1046 ЦК свідчить про безгрошовість договору, а відтак про неукладеність такого договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Відповідачі не заперечуючи факту підписання ними договору позики та акту прийому-передачі коштів, а також договору поруки , покликалась на безгрошовість такого договору.

Разом з тим, в апеляційний скарзі апелянт також вказує на те, що кошти передавались у меншому розмірі ніж вказано в договорі, однак буд-якими належними доказами ці доводи також не підтверджені.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, чого відповідачем не було зроблено.

Беручи до уваги проголошену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, яка може бути спростована не шляхом визнання його судом неукладеним, а за позовом про визнання його судом недійсним з підстав, установлених законом ОСОБА_5 вважаючи, що кошти за договором йому не передавались не позбавлений був можливості ставити питання про оспорення даного договору позики.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 23 вересня 2011 року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: