Справа № 2-481/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2011 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Трифонової І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидоввугілля»ВП Шахтоуправління «Новогродівське» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з професійним захворюванням на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Селидоввугілля»ВП «шахта 1/3 «Новогродівська»про відшкодування моральної шкоди, повязаної з професійним захворюванням на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 09 січня 1987 року по 24 лютого 2000 року він працював на Шахтоуправлінні «Новогродівське»Селидівського виробничого обєднання по видобутку вугілля підземним проходчиком та з 01 серпня 1996 року горномонтажником, після багатьох реорганізацій правонаступником якого є Державне підприємство «Селидіввугілля».

В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом він має стаж роботи 35 років. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею, висновком від 02 лютого 2000 року лікувально-експертної комісії Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань йому встановлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, у фазі затягнувшогося загострення ; емфізема легенів; легенева недостатність ІІ ступеню.

04 лютого 2000 року після проведення Відповідачем розслідування хронічного професійного захворювання комісією було складено акт форми П-4. 24 лютого 2000 року він був звільнений Відповідачем за ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію.

21 лютого 2001 року обласна МСЕК встановила йому 50% втрати працездатності.

08 травня 2003 року обласна МСЕК підтвердила встановлену раніше 50% втрату працездатності по професійному захворюванню безстроково і він був визнаний інвалідом ІІІ-ї групи. Також йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах у контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих метео умовах. Рекомендоване лікування та санаторно-курортне лікування.

Димитровським Фондом ССНВВПЗ, згідно Постанови про призначення страхових виплат йому призначена одноразова допомога та щомісячна грошова страхова сума з 01 квітня 2001 року.

Моральна шкода в звязку з профзахворюванням йому не призначалася та не відшкодовувалась.

Проте внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу.

Кращим стан його здоров'я вже не стане. Він постійно повинен надглядатися у відповідних медичних фахівців. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у сумі 100 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду у вказану суму, він виходив із тривалості та глибини його душевних та фізичних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що виникли внаслідок професійного захворювання на виробництві.

23 лютого 2007 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворіння, які спричинили втрату працездатності», яким виключена ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворіння, які спричинили втрату працездатності»(далі Закон), яка передбачала виплату моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Зараз відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві здійснюється відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням норм Кодексу законів про працю України. Так, відшкодування моральної шкоди здійснює роботодавець, про що свідчить положення ст. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагань від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

В даному випадку порушення його прав сталося у сфері трудових відносин, а саме: він захворів під час виконання трудових обовязків на виробництві. Після захворювання значно змінився спосіб життя позивача, він не може жити повноцінним життям. Він не спілкується з друзями і знайомими. Все це його дуже сильно пригнічує, він зазнає душевні страждання і переживання, особливо з урахуванням необоротності наслідків травми. Відтепер йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державного підприємства «Селидоввугілля»ВП «шахта 1/3 «Новогродівська»позовні вимоги не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у період з 09 січня 1987 року по 24 лютого 2000 року позивач працював на Шахтоуправлінні «Новогродівське»Селидівського виробничого обєднання по видобутку вугілля підземним проходчиком та з 01 серпня 1996 року горномонтажником, після багатьох реорганізацій правонаступником якого є Державне підприємство «Селидіввугілля». (а. с. 4-6).

В умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах загалом позивач має стаж роботи 35 років. В результаті тривалої роботи у шкідливих підземних умовах з тяжкою фізичною працею, висновком від 02 лютого 2000 року лікувально-експертної комісії Донецької обласної клінічної лікарні профзахворювань позивачу встановлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології, у фазі затягнувшогося загострення ; емфізема легенів; легенева недостатність ІІ ступеню. (а. с. 13-14).

04 лютого 2000 року після проведення Відповідачем розслідування хронічного професійного захворювання комісією було складено акт форми П-4. 24 лютого 2000 року він був звільнений Відповідачем за ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. (а. с. 10).

21 лютого 2001 року обласна МСЕК встановила йому 50% втрати працездатності. 08 травня 2003 року обласна МСЕК підтвердила встановлену раніше 50% втрату працездатності по професійному захворюванню безстроково і він був визнаний інвалідом ІІІ-ї групи. Також йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах у контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих метео умовах. Рекомендоване лікування та санаторно-курортне лікування. (а. с. 11-12).

Димитровським Фондом ССНВВПЗ, згідно Постанови про призначення страхових виплат йому призначена одноразова допомога та щомісячна грошова страхова сума з 01 квітня 2001 року. (а. с. 19).

Моральна шкода в звязку з профзахворюванням йому не призначалася та не відшкодовувалась. Проте внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв ` язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23 лютого 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в звязку з професійним захворюванням. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

Позивач ОСОБА_3 отримав професійне захворювання внаслідок праці на виробництві і при цьому мала місце протиправність дій відповідача ОСОБА_5 підрозділу «Шахта«шахта 1/3 «Новогродівська»Державного підприємства «Селидоввугілля», повязаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, «Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною професійного захворювання.

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року із змінами від 25 травня 2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрєс, а із наявністю втрат фізичного і психичного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням на виробництві втрачена на 50%.

Виходячи із викладенного, суд вважає можливим стягнути з відповідача Державного підприємства «Селидоввугілля»на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) грн.

Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я. Оскільки моральна шкода у позивача виникла внаслідок ушкодження здоров»я, пов»язаного з травмою на виробництві, то заперечення відповідача являються необґрунтованими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства «Селидоввугілля»на користь держави підлягають стягненню судові витрати:по сплаті судового збору в розмірі 8,50 грн., по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37,00 грн.

На підставі викладеного , керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23, 268 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209, 212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Державного підприємства «Селидоввугілля»ВП Шахтоуправління «Новогродівське» про відшкодування моральної шкоди, повязаної з професійним захворюванням на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидоввугілля»на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Селидоввугілля»на користь держави судовий збір в розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано Апеляційному суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана Апеляційному суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: