АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Горбачевській І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_2») та просив стягнути з відповідача 152482 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку нещасним випадком, який стався із ним під час виконання трудових обовязків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на його користь з ПАТ «Євраз ОСОБА_2» 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_2» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно залучив його до участі у справі в якості відповідача, помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного ОСОБА_2 України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також судом не враховано, що серед інших, особою, винною у нещасному випадку є сам позивач, який порушив вимоги законодавства про охорону праці. Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_3 не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, який він просив стягнути, а також не застосував тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював гірником очисного забою на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач. 26 червня 2006 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок внаслідок чого позивач отримав виробничу травму: відкритий злам 2-3 плюснових кісток та основи фаланги І пальця лівої ступні зі зміщенням уламків.

За результатами розслідування нещасного випадку комісією, призначеною наказом від 26.06.2006 року № 684 по ВАТ «Суха Балка», було складено Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві за № 11 від 30.06.2006 року. Причиною травмування ОСОБА_3 є порушення технологічного процесу. При цьому в акті форми Н-1 про нещасний випадок за № 11 від 30.06.2006 року, разом з іншими особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці» вказано вказано і позивача, який порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про охорону праці», ст. 159 КЗпП України, п.п. 1.10, 3.1.12.1 «Інструкції з охорони праці № 1 для гірника очисного забою» ВАТ «Суха Балка», п. 3.1 (д,з) «Правил внутрішнього розпорядку ВАТ «Суха Балка».

Висновком МСЕК від 18 жовтня 2006 року ОСОБА_3 первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом другої групи.

За результатами останнього медичного огляду висновком МСЕК від 24 листопада 2010 року позивачу встановлено 20 % втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, Законом від 28 грудня 2007 року № 107-VI з п. 3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 18 жовтня 2006 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємства, з вини яких заподіяно моральну шкоду позивачу, тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з нещасним випадком, який стався із ним під час виконання трудових обовязків встановлений в судовому засіданні та підтверджений самим фактом трудового каліцтва.

Доводи ПАТ «Євраз ОСОБА_2» щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, ступеня вини самого потерпілого, конкретних обставин справи, та відсутність доказів на підтвердження втрати 65 % професійної працездатності, колегія суддів вважає, що належною компенсацією відповідачем отриманої позивачем моральної шкоди є сума в 12000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 з 25000 грн. до 12000 (дванадцяти тисяч) грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: