АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ

Категорія 26 ( І ) суддя Середня Н.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Зубакової В.П., Грищенко Н.М.

при секретарі: Горбачевської І.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 17 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з розслідування причин виникнення професійних захворювань, ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання частково недійсним акту розслідування професійного захворювання, стягнення страхових виплат у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6

представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_7,

представник відповідача ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_8, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2010 року позивач ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 з розслідування причин виникнення професійних захворювань (далі ОСОБА_3), ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний ГЗК»), ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ОСОБА_5 Фонду) про визнання частково недійсним акту розслідування професійного захворювання, стягнення страхових виплат у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що протягом 12 років 10 місяців у період з 22.06.1983р. по 22.04.1996р. працював на ПАТ «Центральний ГЗК» в шкідливих умовах праці, в звязку з чим отримав професійне захворювання, про що було складено акт №30 від 23.10.1995 року розслідування хронічного професійного захворювання. В акті зазначено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах праці на різних підприємствах, у тому числі й на ПАТ «Центральний ГЗК», що призвело до виникнення професійного захворювання. Враховуючи висновок комісії з розслідування професійного захворювання, ПАТ «Центральний ГЗК» призначило позивачу страхові виплати в розмірі 66,80 грн. щомісячно, виходячи з 55,2% вини підприємства.

Позивач, вважаючи що професійне захворювання виникло під час його роботи на ПАТ «Центральний ГЗК» і тому саме це підприємство несе повну відповідальність за завдану шкоду, просив суд: поновити строк позовної давності для звернення до суду; визнати недійсним ствердження в акті розслідування професійного захворювання №30 від 23.10.1995 року про те, що професійне захворювання виникло у звязку з роботою арматурником, формувальником, бетонником, слюсарем по ремонту гірничо-рудного устаткування, монтажником і що всі ці професії повязані з виконанням робіт з великим навантаженням, що перевищують норми, з постійним нахилом тулуба, на відкритому повітрі у контакті з металом і що працюючи арматурником, формувальником, бетонником, слюсарем по ремонту гірничо-рудного устаткування, монтажником 8 років 2 місяці на заводі залізобетонних виробів тресту «Южуралметалургпром», в будуправлінні №5 тресту «Криворіжсеврудстрой», в спецуправлінні «Прессмонтажналадка», на Домнобудівному комбінаті, в спецуправлінні ВО «Кривбасрудоремонт» позивач отримав професійне захворювання; визнати недійсним наказ по комбінату про виплату позивачеві 33,12% середнього заробітку у відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням здоровя; стягнути з ПАТ «Центральний ГЗК»недоотримані платежі у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя за період з 01.11.1995р. по 01.04.2001р. в сумі 49 098,99 грн.; стягнути з ОСОБА_5 Фонду заборгованість по страховим платежам за період з 01.04.2001р. по 01.09.2010р. в сумі 99 209,89 грн. і щомісячно страхові виплати по 1 870,79 грн., починаючи з 01 квітня 2001 року до зміни обставин, які ведуть до перерахунку страхових виплат.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 17 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та невідповідність висновкам суду встановленим обставинам справи. Зокрема, судом не взято до уваги та не перевірено належним чином той факт, що а ні на момент складання оскаржуваного акту, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами не було надано яких - небудь даних про шкідливі виробничі фактори, про санітарно-гігієнічні умови праці на підприємствах, на яких працював позивач до 22.06. 1983 року, а згідно результатів періодичних медичних оглядів з 1986р. по 1991р. захворювання виникли лише з 1988 року, тобто в період роботи на ПАТ «Центральний ГЗК».

Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 Фонду проводило страхові виплати теж з розрахунку підприємства, а повинно було визначити розмір страхового відшкодування виходячи з середньої заробітної плати з урахуванням 60% втрати професійної працездатності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Центральний ГЗК» просить відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, позивач з 17.11.1972 р. по 27.08.1073 р. працював арматурником на "Заводі ЗБВ ", з 13.09.1973 р. по 25.10.1974 р. в БУ-5 тресті «Криворіжсеврудбуд», слюсарем механоскладальних робіт в Спецуправлінні «Прессмонтажналадка» з 15.12.1976 р. по 21.09.1077 р., монтажником в БУ-5 тресту «Криворісеврудбуд» з 30.09.1977 р. по 20.09.1979 р., в Домобудівному комбінаті бетонником, формувальником з 18.10.1979 р. по 30.01.1981 р., в Спецуправлінні ВО « Кривбасрудоремонт» слюсарем по ремонту гірничорудного устаткування з 28.08.1981 р. по 21.06.1983 р. , всього на цих підприємствах позивач пропрацював 8 років 2 місяці. З 22.06.1983 р. ОСОБА_2 працював механіком на дробильній фабриці «Центрального гірничо-збагачувального комбінату» зараз ПАТ «ЦГЗК», з 22.08.1985 р. був переведений на тому ж підприємстві дробильником дробильної фабрики, де працював до 22.04.1996 р. до звільнення за ст. 38 КЗпП України (а.с. 9-10).

Первісним висновком ЛТЕК від 03.11.1995 р. позивачу була визначена втрата працездатності у розмірі 60 % з 30.10.1995 р. і встановлена 3 група інвалідності. При подальших оглядах 26.11.1996 р., 21.10.1997 р., 10.12.1998 р., 26.11.1999 р. була визначена втрата профрацездатності у розмірі 70% . При наступних переоглядах 01.11.2000 р., 19.12.2001 р., 17.12.2003р. та 28.11.2005 р. відсоток втрати професійної працездатності встановлено у розмірі 60 % та група інвалідності по профзахворюванню, з 01.11.2005 р. - 60 % втрати працездатності встановлено безстроково та 1 група інвалідності (а.с. 20-23).

Згідно акту розслідування № 30 від 23.10.1995 р. хронічного професійної захворювання, професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло у зв'язку з робото арматурником, формувальником, бетонником, слюсарем по ремонту гірничо-рудної устаткування, монтажником, дробильником, що всі ці професії пов'язані з виконання робіт значної важкості, які перевищують допустимі норми, з постійними нахилам тулуба, на відкритому повітрі у контакті з металом. Арматурником, формувальником бетонником, слюсарем, монтажником 8 років 2 місяці на заводі залізобетонних виробів тресту «Южуралметалургпром», в будуправлінні № 5 «Криворіжсеврудстрой», спецуправлінні «Прессмонтажналадка», на домнобудівному комбінаті і спецуправлінні ВО «Кривбасрудоремонт». Дробильником працював 10 років 2 місяці на дробильні фабриці Центрального ГОКу (а.с. 17 -18).

Згідно повідомлення Дзержинського закладу «Державна районна санітарне епідеміологічна станція» матеріали розслідування не збереглися (а.с. 116).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним ствердження в акті розслідування професійного захворювання №30 від 23.10.1995 року про те, що професійне захворювання виникло у звязку з роботою арматурником, формувальником, бетонником, слюсарем по ремонту гірничо-рудного устаткування, монтажником і що всі ці професії повязані з виконанням робіт з великим навантаженням, що перевищують норми, з постійним нахилом тулуба, на відкритому повітрі у контакті з металом і що працюючи арматурником, формувальником, бетонником, слюсарем по ремонту гірничо-рудного устаткування, монтажником 8 років 2 місяці на заводі залізобетонних виробів тресту «Южуралметалургпром», в будуправлінні №5 тресту «Криворіжсеврудстрой», в спецуправлінні «Прессмонтажналадка», на Домнобудівному комбінаті, в спецуправлінні ВО «Кривбасрудоремонт» позивач отримав професійне захворювання, суд першої інстанції суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надав доказів про те, що висновки комісії при складанні акту є некомпетентними та не відповідають дійсності.

Так, акт складено у відповідності з Положенням про розслідування нещасних випадків, професійний захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою КМУ від 10.08.1993 р. №623 та згідно виписки результатів професійних оглядів позивача ОСОБА_2 починаючи з 1988 року йому було встановлено діагноз хронічний радикуліт, та він періодично проходив лікування в медичних закладах, а тому, зважаючи на те, що позивачем не спростовано належними доказами можливість виникнення професійного захворювання в період праці на вищезазначених підприємствах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Наказом № 30 генерального директора ЦГЗКу № 679 від 21.11.1995 р. ОСОБА_2 були призначені виплати у відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням здоров'я за 60% втрати професійної працездатності, виходячи з середньомісячного заробітку 201,69 гривень, з врахуванням провини підприємства 55,2 % по 6680000 краб. на місяць (а.с. 14).

Враховуючи те, що позивачем не спростовано висновки комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання недійсним наказу про призначення страхових виплат, а тому доводи позовної заяви та апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Погоджується колегія суддів в з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо проведення перерахунку розміру страхових виплат в звязку з невірним застосуванням ПАТ «Центральний ГЗК» коефіцієнтів реального росту заробітної плати, що потягло в подальшому невірне нарахування і виплату щомісячних страхових сум, як з боку підприємства, так і з боку ОСОБА_5 Фонду, яке здійснювало й здійснює їх перерахунок та виплату позивачу з моменту передачі його особової справи.

Так, 27.02.1996 р. згідно наказу № 92 по ЦГЗК проведено перерахунок розміру виплати відшкодування шкоди, працівникам, яким відшкодування шкоди нараховано з

01.01.1995 р. на коефіцієнт підвищення росту заробітної плати - 1,5. Наказом № 742 від

97.10.1997 р. розмір відшкодування збільшений в 1,22 рази (а.с. 15).

На момент передачі особової справи позивача до Фонду розмір страхової виплати складав 122, 24 грн. Фондом проводилися перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до постанов правління Фонду: від 01 березня 2002 року (коефіцієнт 1,193), від 01 березня 2003 року (коефіцієнт 1,182), 01 березня 2004 року (коефіцієнт 1,152), від 01 березня 2005 року (коефіцієнт 1,238), від 01 березня 2006 року (коефіцієнт 1,203), з 1 березня 2007 року (коефіцієнт 1,183), з 1 березня 2008 року (коефіцієнт 1,125), з 1 березня 2009 року (коефіцієнт 1,063) (а.с. 59-70 - постанови).

Листом від 12.06.2009 р. фонд відмовив ОСОБА_2 в перерахунку страхових платежів виходячи з 60% втрати професійній працездатності (а.с. 122).

Відповідно до п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року), яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводилось у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

При зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), не передбачено підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок, що витікає з положень нормативно-правових актів, діючих на час виникнення спірних правовідносин, якими визначено порядок нарахування та перерахунку сум відшкодування шкоди працівникові у звязку із ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Отже, госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, відповідач ПАТ «Центральний ГЗК», відповідно до наказів по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, визначив розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції перерахував розмір середньої заробітної плати позивача та призначені йому підприємством суми відшкодування шкоди на коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів), не звернувши уваги на доводи представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що після введення договірної заробітної плати ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві фактично не проводилось у звязку з тим, що при підвищенні тарифних ставок мінялася структура заробітної плати.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про правильність застосування ПАТ «Центральний ГЗК» коефіцієнтів реального росту заробітної плати при перерахунку робітникам сум втраченого заробітку у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01.12.1995 року до часу передачі особової справи до ОСОБА_5 Фонду, який призначив страхові виплати згідно наданих документів та проводив вподальшому коригування цих виплат, та вважає, що підстав для перерахунку страхових виплат та встановлення нового розміру страхових виплат немає.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 17 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.