Справа № 2-560/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2011 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

при секретарі Снігурській Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Соснівської районної ради м.Черкаси про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, посилаючись на те, що проживала сімєю з ОСОБА_3 з серпня 1996 року без реєстрації шлюбу в квартирі № 23 по пр.-ту Хіміків,32, м.Черкаси, від спільного проживання народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням суду від 29.01.2010р. встановлено батьківство ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в суді ОСОБА_3 визнав факт батьківства. Вказаним рішенням встановлений факт проживання сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом 14 років з серпня 1996 року в квартирі № 23 по пр.-ту Хіміків,32, м.Черкаси. Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, останні на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2010р. за посередництва ОСОБА_5 продали вказану квартиру ОСОБА_2 На момент продажу даної квартири в ній проживали позивачка з неповнолітньою донькою. Вказують, що укладенням договору від 26.03.2010р. ОСОБА_3 порушені права його неповнолітньої доньки на користування квартирою, з цих підстав просить суд визнати недійсним частково договір купівлі-продажу квартири від 26.03.2010р. на Ѕ частину квартири № 23 по пр.-ту Хіміків,32, м.Черкаси, належну ОСОБА_3

Ухвалою суду від 18.11.2010р. по справі залучені в якості відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали, пояснили, що на момент укладення частково оспорюваного правочину, в квартирі АДРЕСА_1 проживали позивачка з неповнолітньою донькою, позивачка тривалий час 14 років проживала однією сімєю з ОСОБА_3, з серпня 1996 року проживала у вказаній квартирі, неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в даній квартирі з народження, фактично набувши право користування вказаною квартирою, були змушені виселитись в звязку з заміною новим власником ключів в серпні 2010 року. Вказують, що укладенням договору від 26.03.2010р. ОСОБА_3 порушені права його неповнолітньої доньки на користування квартирою. Іншого житла у власності позивачка та неповнолітня ОСОБА_6 не мають, в даний час проживають у батьків позивачки в Чигиринському районі. Після встановлення судом батьківства позивачка зверталась до суду про визнання права проживання в квартирі, оскільки знала про намір ОСОБА_3 продати квартиру, на реєстрацію її з дитиною в квартирі останній згоди не дав, однак в період спору щодо визнання права проживання в даному житловому приміщенні вказана квартира була відчужена ОСОБА_3 з порушенням права своєї неповнолітньої доньки на проживання.

Відповідачі до судового засідання не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином за місцем їх реєстрації, з заявами до суду не звертались.

Представник органу опіки і піклування ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала та вважала позов таким, що підлягає до задоволення.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріли справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються цивільним законодавством.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальними вимогами, додержання яких необхідно для чинності правочину згідно ст.203 ЦК України є 1)відповідність змісту правочину закону, інтересам держави та суспільства, 2)особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, 3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній його волі, 4)правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, 4)правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, 5)правочин, який вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5 та 6 статті 203 ЦК України.

Судом встановлено, що квартира № 23 по пр.-ту Хіміків,32 в м.Черкаси на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 09.04.1998р., належала ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_3 по 1/3 частині.

Після смерті ОСОБА_10, яка померла 05.05.2005 р., спадкоємцями після її смерті були ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які набули права власності на зазначену квартиру по Ѕ частині.

Рішенням Соснівського районного суду від 29.01.2010р. встановлене батьківство ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

01.02.2010р. між ОСОБА_3 як продавцем, ОСОБА_11, покупцем, ПП ОСОБА_5, посередником, укладений попередній договір купівлі-продажу квартири.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 26.02.2010р. за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнане право власності на самочинно добудований балкон до квартири № 23 по пр.-ту Хіміків,32 в м.Черкаси.

10.03.2010р. ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси повернутий позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про право користування жилим приміщенням в звязку з недоліками позовної заяви.

17.03.2010р. між ОСОБА_3 як продавцем, ОСОБА_12, покупцем, ПП ОСОБА_5, посередником, укладений попередній договір купівлі-продажу квартири.

18.03.2010р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею та неповнолітньою донькою права проживання в квартирі № 23 по пр.-ту Хіміків,32 в м.Черкаси.

26.03.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продали належну їм квартиру № 23 по пр.-ту Хіміків,32 в м.Черкаси ОСОБА_2 за 106362 грн.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача (власника), суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем (власником) спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала сімєю з ОСОБА_3 з серпня 1996 року без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1, від спільного проживання народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказаний факт встановлений рішенням Соснівського районного суду від 29.01.2010р. про встановлення батьківства ОСОБА_3 відносно неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ході розгляд вказаної справи суді ОСОБА_3 визнав позов.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачка поселилась в квартиру АДРЕСА_1 зі згоди ОСОБА_3, оскільки тривалий час 14 років вони проживали однією сімєю, від спільного проживання народилась неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також проживала з батьками в даній квартирі, що підтверджується медичною карткою поліклініки, особовою справою учениці ІНФОРМАЦІЯ_3, актом обстеження житлово-побутових умов від 11.12.2009р., за даною адресою дитина обліковувалась в дитячій поліклініці, дитячому садку, а з 2009 року в ЗОШ № 10 до жовтня 2010 року, суд вважає обґрунтованими доводи про те, що позивачка та неповнолітня ОСОБА_6 фактично набули право користування вказаною квартирою. У вказаному житловому помешканні проживали на момент продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2. Були змушені виселитись в звязку з заміною новим власником ключів в серпні 2010 року, житла у власності не мають.

За таких обставин суд вважає, що укладенням договору від 26.03.2010р. ОСОБА_3 порушені права його неповнолітньої доньки на користування квартирою, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2010р. в частині Ѕ частини квартирі № 23 по пр.-ту Хіміків,32, м.Черкаси, належної ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.224-226 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 203, 215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 26.03.2010р., укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на Ѕ частину квартири № 23 по пр.-ту Хіміків,32 в м.Черкаси, належну ОСОБА_3

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

ГОЛОВУЮЧИЙ