Справа № 22-ц-924/11 Головуючий у 1 інстанції: Серьодкіна І.М.
Доповідач в 2-й інстанції: Каблак П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого : Каблака П.І.

суддів : Кота І.Н., Крайник Н.П.

при секретарі : Стасів М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно, поділ майна та припинення частки у спільному майні та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та припинення частки у спільному майні подружжя ,-

встановила :

07.08.2009 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 її особистою приватною власнітю, припинити право власності ОСОБА_2 на ј частину квартири, стягнути з неї в користь відповідача вартість ј частки квартири та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову пркликалася на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана нею 10.10.2002 р. під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Ѕ частина квартири придбана за її особисті кошти, які вона отримала внаслідок відчуження належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2. Водночас, в обмін на її квартиру, а також на дві інші квартири, власниками яких був ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_3. В подальшому їх сім"єю укладались наступні договори купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, купівля-продаж квартири АДРЕСА_4, 03.03.2000 р. придбано квартиру АДРЕСА_5, 10.10.2002 р. придбано спірну квартиру по вул.Свенціцького у м.Львові. Придбання п"ятикімнатної квартири АДРЕСА_3 і спірної квартири стало наслідком обміну, зокрема її квартири, яка належала їй на праві приватної власності , квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5. Тому вважає, що Ѕ частина спірної квартири придбана за її особисті кошти та повинна належати їй на праві приватної власності. Ѕ частину спірної квартири вважає спільною сумісною власністю подружжя в якій відповідачу належить ј частина квартири. З огляду на те, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, просила припинити право власноті відповідача на ј частину спірної квартири, стягнувши з неї в користь відповідача вартість частки квартири та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

17.05.2010 р. позивачка змінила позовні вимоги. Просила відступити від засади рівності часток у майні подружжя, визнати за нею право власності на ѕ частини квартира АДРЕСА_1, припинити право власності відповідача на ј частину квартири, стягнувши з неї в користь відповідача вартість ј частки квартири та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка є спільною власністю подружжя, припинити право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, стягнувши з нього в користь позивачки вартість Ѕ частини квартири та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3. Припинено право власності ОСОБА_2 на ј частину квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 вартість ј частки квартири. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, суперечить нормам матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку, що квартира АДРЕСА_2 на час обміну належала позивачці на праві приватної власності, оскільки в 1985 р. (під час перебування в сторін в шлюбі) позивачкою, як членом кооперативу № 171, за рахунок спільних коштів подружжя, було внесено лише початковий пайовий внесок за квартиру в розмірі 2100 руб. та на час проведення обміну у 1986 р. квартири АДРЕСА_2 та двох інших квартир, що належали йому ОСОБА_2 та його мамі ОСОБА_4 на п"ятикімнатну квартиру АДРЕСА_3, позивачка не набула права власності на квартиру АДРЕСА_2, а тому така не могла вважатися її особистою власністю.

Крім того, в квартирі АДРЕСА_3 позивачка проживала та була прописана до 27.04.1995 року.

14.08.1995 р. квартира АДРЕСА_3 була приватизована на ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та 07.11.2005 р. на підставі договору купівлі-продажу відчужена гр. ОСОБА_7

Зазначив, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана у 2002 р., тобто за три роки до відчуження квартири АДРЕСА_3, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а відтак є спільним майном подружжя. Він з сином сторін ОСОБА_8 зареєстрований та проживає в спірній квартирі та несе витрати, пов"язані з її утриманням. Іншого житла, крім спірної квартири, у них немає. Позивачка з 2003 р. у спірній квартирі не проживає, так як створила нову сім"ю та виїхала із спірної квартири. Він вніс на депозитний рахунок суду суму, що становить вартість Ѕ частини квартири.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його зустрічний позов, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, доходу.

Відповідно до положень ст.372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника у майні, що є спільною сумісною власністю, може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2008 р. встановлено, що за ОСОБА_9 (дівоче прізвище позивачки ОСОБА_3.) в будинку АДРЕСА_2 , що належить ЖБК № 171, було закріплено однокімнатну квартиру житловою площею 18,3 кв.м, за яку нею у жовтні 1985 р. внесено початковий внесок у розмірі 2100 рублів. 13.12.1986 р. ОСОБА_9 прописана за вказаною адресою. Квартира стала власністю ОСОБА_10 у лютому 1992 р. після сплати нею повної вартості квартири у сумі 6310 руб. (а.с.10)

Зазначеним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02.10.2008 р. також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана за кошти сторін та є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 30.03.2009 р. рішення Галицького районного суду м.Львова від 02.10.2008 р. залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.08.1985 р. по 19.12.2009 р.

Квартира АДРЕСА_1 придбана на ім"я ОСОБА_3 10.10.2002 р.

В квартиру АДРЕСА_3 позивачка вселилася та була прописана внаслідок обміну жилої площі однокімнатної квартири АДРЕСА_2, за яку нею було внесено початковий внесок в ЖБК № 171, та двохкімнатних квартир АДРЕСА_6 , в якій проживала мати відповідача ОСОБА_4 та АДРЕСА_7, в якій проживав відповідач ОСОБА_2 Виписана з квартири 27.04.1995 року.

14.08.1995 р. квартира АДРЕСА_3 була приватизована на ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

07.11.2005 р. відповідно до договору купівлі - продажу квартира АДРЕСА_3 була відчужена гр. ОСОБА_7

З часу відчуження квартири АДРЕСА_3 позивачка не пред"являла претензій щодо визнання права власності на частку у ній, хоча саме внаслідок обміну жилої площі квартири АДРЕСА_2 позивачка вселилася в таку та проживала до 27.04.1995 року.

Покликаючись на положення ст.70 СК України та ст. 372 ЦК України, відповідно до яких при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засад рівності часток подружжя, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що частка позивачки у спільному майні подружжя може бути збільшена, оскільки така постійно проживала в квартирі АДРЕСА_3 та мала право на приватизацію такої. А купівля спірної квартири була наслідком укладення договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 та квартири АДРЕСА_5.

Наведене спростовується наявним в матеріалах справи договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 25.09.2001 р. (а.с.6) та договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 від 07.06.1994 р. (а.с.5), з яких вбачається, що такі було укладено до придбання спірної квартири.

Крім того, доказів того, що ОСОБА_3 у 1985 р. внесла перший внесок в ЖБК № 171 розмірі 2100 руб. за однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за рахунок власних коштів, в матеріалах справи немає.

Доказів того, що позивачка ОСОБА_3 на даний час має у власності чи у користуванні інше житлове приміщення, відповідач суду не надав, а відтак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартира АДРЕСА_1.

З наведених мотивів колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3, припинення права власності ОСОБА_2 на ј частину квартири АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 вартості ј частки квартири та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливе, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї.

Враховуючи, що частки сторін у спільному майні подружжя є рівними, та в матеріалах справи відсутні докази того, що спільне володіння і користування майном є неможливе, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартира АДРЕСА_1.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 р. в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3, припинення права власності ОСОБА_2 на ј частину квартири АДРЕСА_1 , стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 вартості ј частки квартири та визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2010 р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як спільне майно подружжя, припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 вартості Ѕ частки квартири та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: