Справа № 2-116/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Качмар В.Я.

при секретарі - Матчишин І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому покликається на те, що на земельній ділянці, за адресою: м.Дрогобич, вул.Довбуша 10/4, Львівської області, площею 565 кв.м., яка у відповідності до Державного акту на землю від 01.07.2003 року належить йому, він у 1988-1989 роках самочинно збудував гараж літ. «Г»зовнішніми розмірами (5,1х6,45)м.+(3,82х4,45)м. Будівництво такого здійснено без порушення будівельних, пожежних норм та правил, а також без порушення будь-чиїх прав та інтересів. Вважає, що той факт, що гараж побудовано на спільній межі із суміжною земельною ділянкою не порушує прав сусідів, оскільки такі надали письмову згоду на здійснення його будівництва. В позасудовому порядку не може оформити своє право власності на вказане самочинно збудоване нерухоме майно, тому на підставі ст.376 ЦК України просить визнати за ним право власності на нього.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, послався на обставини викладені у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради позов заперечив через його безпідставність, просить в задоволенні такого відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_2 позов заперечили, просять в задоволенні такого відмовити. Вказали, що спірний гараж збудовано на земельній ділянці, яка до її передачі у власність позивачу була частиною вулиці-дороги, через що у них виникають перешкоди проходу до будинку.

ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що спірне самочинно збудоване нерухоме майно грубо порушує його права та інтереси, як власника суміжної земельної ділянки, оскільки таке розташовано на межі, а також частково розташоване на земельній ділянці, яка відведена для впорядкування дороги. Зазначив, що, як спеціаліст по землеустрою, зі стажем понад 45 років, такого дозволу на будівництво на межі не давав.

ОСОБА_4-М.В. в судовому засіданні позову не визнала через його безпідставність, просить в задоволенні такого відмовити. Вважає, що оскільки спірний самочинно збудований гараж розташований на межі їхніх земельних ділянок, то порушує їхні права щодо користування належною їм земельною ділянкою.

Представник Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області покладає вирішення даного спору на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню з таких міркувань.

Проголошене ст.55 Конституції України право громадян на судовий захист у цивільному судочинстві реалізується у відповідності з нормами ЦПК. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України, серед яких визначено такий спосіб як визнання права.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ будинковолодіння вул.Довбуша, 10/4 в м.Дрогобич, Львівської області, інша частина будинку належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та йому належить земельної ділянки за вищевказаною адресою, площею 0,0565 га, передана для обслуговування житлового будинку, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛВ№000507 від 01.07.2003 року. (а.с.11)

На вказаній земельній ділянці позивачем самочинно збудовано гараж літ. «Г»зовнішніми розмірами (5,1х6,45)м+(3,82х4,45)м. (а.с.7,34)

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно висновку КАПП «Архпроект»від 03.09.2007 року самочинне будівництво вищевказаного гаражу здійснено з порушенням будівельних норм і правил, оскільки проведено на спільній межі з сусіднім будинковолодінням.(а.с.7)

Спірний гараж знаходиться на спільній межі із сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_5 (а.с.53)

Заявою від 17.07.2007 року ОСОБА_5 надав згоду на будівництво гаражу на межі їхніх земельних ділянок. (а.с.14)

З таких підстав вбачається, що ОСОБА_5 надав згоду на будівництво спірного гаражу на межі земельних ділянок, та як пояснив, - пропрацював спеціалістом Держкомзему понад 45 років, тобто розумів зміст та необхідність такого документу, його згоди, що стверджує свідомість надання такого дозволу. А тому його прав як власника суміжної земельної ділянки не порушено.

Окрім цього, ОСОБА_7, попередній власник будинковолодіння АДРЕСА_1, яке на даний час належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, своєю заявою від 11.05.1998 року не заперечила проти будівництва позивачем спірного гаражу на прибудинковій території.(а.с.15)

Таким чином, з приводу покликань ОСОБА_3 про порушення їхніх прав, суд приходить до переконання, що їхніх прав також не порушено, оскільки спірний гараж знаходиться на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 та із земельною ділянкою площею 0,0210 га, по вул.Довбуша, 10/4, переданою позивачу для ведення садівництва, на підставі Державного акту на право власності на землю від 31.01.2005 року (а.с.33) та він отримав згоду на будівництво такого від власника їхнього будинку на момент будівництва такого.

Слід зазначити, що на підставі ч.5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано судом за власником(користувачем) земельної ділянки, якщо: по-перше, це відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, по-друге: якщо будівля відповідає архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, встановленим для житлових будинків і господарських споруд(ч.3 ст.375 ЦК України), по-третє: якщо це не порушує права третіх осіб.

Як вбачається з експертного висновку протипожежного стану житлового будинку від 29.08.2007 року №61873, при здійсненні самочинного будівництва гаражу порушень протипожежних вимог діючих норм та правил не виявлено. (а.с.8)

Відповідно до листа Дрогобицької міської санітарно-епідеміологічної станції від 13.04.2011 року №1131/11 та листа Державної екологічної інспекції в Львівській області від 18.04.2011 року при проведенні обстежень самовільно збудованого гаражу, встановлено, що такий не порушує санітарно-гігієнічних вимог умов проживання на сусідніх земельних ділянках та не виявлено порушень вимог природоохоронного законодавства України. (а.с.72, 73)

Враховуючи все наведене суд вважає, що самочинно збудоване позивачем нерухоме майно здійснено на земельній ділянці, яка перебуває у його власності і надана для обслуговування житлового будинку, та враховуючи дійсні цілі, які ставив перед собою законодавець увівши норму ст.376 ЦК України - без істотного порушення будівельних норм і правил та без порушення прав третіх осіб, а тому за позивачем слід визнати право власності на нього.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Винесене по справі рішення, на думку суду, є правильне і, основне, - справедливе.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно гараж літ. «Г», зовнішніми розмірами (5,1х6,45)м.+(3,82х4,45)м. в будинковолодінні по вул.Довбуша 10/4 в м.Дрогобич Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя В.Я.Качмар