АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 34(4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є.,

суддів БАРИЛЬСЬКОЇ А.П., ЗУБАКОВОЇ В.П.,

при секретарі ЄВТОДІЙ К.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Схід-5» про стягнення заробітку за надані послуги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Схід-5» (далі ЖБК) про стягнення заробітку за надані послуги та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 05.06.2002 року її було обрано головою ЖБК «Схід-5» з оплатою 40 грн. в місяць. З 30 червня 2004 року між нею та правлінням ЖБК «Схід-5» відбулася домовленість про її додаткову роботу бухгалтера з оплатою 70 грн. на місяць, а з жовтня 2006 року - по 100 грн. в місяць. Таким чином, вона виконувала роботу голови правління кооперативу та бухгалтера. У зв'язку з скрутним матеріальним станом кооперативу їй не виплачувалася заробітна плата. Внаслідок безоплатного використання її праці вона в червні 2006 року відмовилася від виконання зазначених обов'язків та з 01.07.2006 року була звільнена з посади. За згодою правління вона при звільненні отримала за чеком 3980 грн. заробітку, однак зазначену суму 18.08.2006 року повернула. Вважає, що заробіток їй не виплачений, тому, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь 1500 грн. заробітної плати за період з вересня 2003 року по червень 2004 року, 4450 грн. заробітку за надані послуги з липня 2004 року по серпень 2006 року, всього 5950 грн.; з урахуванням індексу інфляції стягнути компенсацію за затримку виплати 5569,28 грн.; а також 5000 грн. моральної шкоди та витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2010 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у частині стягнення заробітної плати за період із вересня 2003 року по червень (включно) 2004 року в розмірі 1500,00 грн., компенсації за затримку виплати заробітної плати за той же період в сумі 1587грн.06коп. та моральної шкоди в сумі 5000грн., а також закриття провадження у справі за рештою позовних вимог. В обґрунтування позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на її думку, суд дійшов неправильного висновку про те, що вона виконувала обовязки голови правління за цивільно-правовою угодою, оскільки в дійсності вона працювала на підставі трудового договору за сумісництвом. Тому висновок суду про сплив строку позовної давності для звернення до суду із позовом є неправильним. Суд не взяв до уваги, що відповідачем не надані докази на підтвердження нарахування та виплати їй заробітної плати за період із вересня 2003 року по серпень 2006 року. Вона вважає, що її вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті, так само як компенсації за моральну шкоду, підлягають задоволенню, оскільки доведені та не спростовуються жодними іншими доказами. Крім того, суд відкрив провадження у справі за спором, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки з 29.04.2004 року вона працювала бухгалтером як суб'єкт підприємницької діяльності та уклала договір про надання послуг я СПД, а такі спори є компетенцію господарського суду, то провадження у частині позовних вимог щодо стягнення оплати послуг бухгалтера необхідно закрити.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2002 року на засіданні членів правління ЖБК «Схід-5» позивачку ОСОБА_2 обрано головою правління ЖБК, а з 01 липня 2006 року позивачку звільнено від цих обовязків.

У період з 30 червня 2004 року по 01 липня 2006 рік позивач також виконувала обов'язки бухгалтера на підставі договору № 1 від 30 червня 2004 року про надання бухгалтерських послуг, укладеного між ЖБК «Схід-5» та ОСОБА_2 як суб'єктом підприємницької діяльності.

Згідно видаткових касових ордерів та чеків ОСОБА_2 отримала від відповідача: 14 грудня 2004 року - 360 грн., із яких 350 грн. - винагорода за бухгалтерські послуги з липня по листопад 2004 року та 10 грн. на господарські потреби; 11 лютого 2005 року - 170 грн., із яких 140 грн. - винагорода за бухгалтерські послуги за грудень 2004 року та січень 2005 року та 30 грн. на господарські потреби; 04 квітня 2005 року - 300 грн., із яких 140 грн. - винагорода за бухгалтерські послуги за лютий, березень 2005 року та 160 грн. - на господарські потреби; 12 жовтня 2005 року - 1500 грн. як винагорода за менеджерські послуги (голови правління) з 01 липня 2004 року по вересень 2005 року; 26 грудня 2005 року - 1000 грн., із яких 900 грн. - винагорода за менеджерські послуги (голови правління) за жовтень-грудень 2005 року та 100 грн. - на господарські потреби; 04 квітня 2006 року - 850 грн. як винагорода за менеджерські послуги (голови правління) за січень-березень 2006 року та бухгалтерські послуги грудень 2005 року - березень 2006 року; 14 липня 2006 року - 1220 грн., із яких 220 грн. - повернення займу, 1000 грн. - винагорода за менеджерські та бухгалтерські послуги за квітень-липень 2006 року; також згідно корінця чеку від 14.07.2006 року - 1580 грн.

Згідно квитанції № 4536 від 18.08.2006 року ОСОБА_2 повернула відповідачу винагороду за надання менеджерських та бухгалтерських послуг у розмірі 3980 грн..

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що за вимогами позивача про стягнення оплати за виконану роботу за період з вересня 2003 року по 29 червня 2006 року сплинув строк позовної давності, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити та інші.

Статтею 215 ЦПК, якою встановлено вимоги щодо змісту судового рішення, передбачено, що в мотивувальній частині рішення має бути зазначено, зокрема, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Відповідно до розяснень в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів пропуску строку для звернення до суду, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та не зазначив у судовому рішенні, чи є доведеними позовні вимоги ОСОБА_2 та чи були порушені її права відповідачем.

Як убачається із матеріалів справи та пояснень сторін, позивач виконувала обовязки голови правління на підставі протоколу засідання членів правління ЖБК «Схід-5» від 05 червня 2002 року.

Згідно ст.. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Докази на підтвердження укладення трудового договору між відповідачем та ОСОБА_2 у справі відсутні. Так, судом встановлено, що наказ (розпорядження) про прийняття позивачки на посаду та встановлення їй розміру оплати праці не видавався, штатний розклад працівників, Правила внутрішнього трудового розпорядку, колективний трудовий договір у ЖБК відсутні, оскільки згідно Статуту відповідача в редакції, яка діяла на момент виниклих спірних правовідносин, відповідач не наділений правом укладення трудових договорів з найманими працівниками. Трудова книжка позивача не велась.

Факт утримання податків з винагороди за виконання обовязків голови правління, на який посилалася позивачка в суді апеляційної інстанції та на підтвердження якого надала відповідну довідку, в якій зазначено, що це є її основним місцем роботи, не свідчить про укладення трудового договору.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні про те, що правовідносини сторін носять цивільно-правовий характер, у звязку з чим доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 працювала у відповідача за сумісництвом та що предметом позову є заробітна плата за виконання позивачем трудових обовязків, є безпідставними.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ненадання відповідачем відомостей про нарахування заробітної плати є доказом того, що заробітна плата їй не була нарахована та виплачена, оскільки судом встановлено, що винагорода позивача за виконання нею обовязків голови правління здійснювалась на підставі рішень правління ЖБК.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_2, її пояснень під час допиту судом першої інстанції в якості свідка, у період обрання її головою правління кооператив знаходився у скрутному становищі, тому між нею та відповідачем відбулася домовленість про оплату її роботи з покращенням матеріального стану кооперативу, а з появою грошей їй було сплачено 600грн. за період з червня 2002 року серпень 2003 року.

Докази наявності домовленості сторін про розмір винагороди позивачці за виконання нею обовязків голови правління за зазначений період у справі відсутні.

Враховуючи це, а також з огляду на наявні у справі докази про оплату послуг позивачки у період з липня 2004 року по день її звільнення від обовязків голови правління, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми, визначеної позивачкою до сплати згідно позовної заяви в якості заробітної плати в розмірі 1500 грн. за період з вересня 2003 року по червень 2004 року за виконання обовязків голови правління ЖБК, а також компенсації за затримку у її виплаті та моральної шкоди є безпідставними через їх недоведеність, оскільки ці кошти не є заробітною платою в розумінні ст.. 94 КЗпП України, а є винагородою за виконання послуг за цивільно-правовою угодою.

Посилання ОСОБА_2 на протокол загальних зборів членів ЖБК від 28 вересня 2005 року, згідно якого прийнято рішення про виплату позивачці 1500грн. за 10 місяців з вересня 2003р. по червень 2004р. як на підставу для виплати їй зазначених коштів, не може бути взятим до уваги з викладених вище мотивів, оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача недоотриманої винагороди за надання послуг позивачкою не заявлялися.

З огляду на викладене, рішення суду в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати за виконання обовязків голови правління за період з вересня 2003 року по червень 2006 року необхідно змінити та відмовити в задоволенні цих позовних вимог через їх недоведеність.

Розглядаючи справу в частині позову про стягнення оплати за виконання бухгалтерських послуг, які виконувалися позивачем з липня 2004 року по серпень 2006 року, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову у цій частині. Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з наступних підстав.

Правильно встановивши, що позивач з 29.04.2004 року працювала як суб'єкт підприємницької діяльності на підставі договору № 1 від 30.06.2004 року про надання бухгалтерських послуг згідно свідоцтва № 14787, суд дійшов правильного висновку про те, що розгляд цього спору є компетенцією господарського суду, проте відмовив у задоволенні позову по суті.

Згідно із ст.. 15, 16 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.. 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.. 1 Господарського Кодексу України цей кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 12 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні чи розірванні і виконанні господарських договорів підвідомчі господарським судам.

Якщо на стадії відкриття провадження у справі допущена помилка, то суд при розгляді справи має закрити провадження в частині вимог, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1ч.1ст.205 ЦПК України).

Згідно п. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За таких обставин рішення суду в частині відмови в позові про стягнення заробітку за надані бухгалтерські послуги з липня 2004 року по серпень 2006 року в сумі 4450 грн. та компенсації за затримку виплати цих коштів з урахуванням індексу інфляції підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині справи.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення компенсації за затримку виплати коштів в сумі 5569грн.28коп. компенсації з урахуванням індексу інфляції за затримку виплати заробітку за виконання обовязків голови правління за період з вересня 2003 року по червень 2004 року та моральної шкоди в сумі 5000грн., а також витрат по справі необхідно залишити без змін.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не вирішив питання щодо стягнення судового збору та витрат на інформаційно-технічний розгляд справи в суді першої інстанції, не сплачених позивачем при зверненні до суду, та з огляду на відмову позивачу в позові про стягнення коштів на оплату праці та моральної шкоди, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 115грн.19коп. та 8грн.50коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, а також не сплачений позивачем судовий збір в сумі 57грн. 60коп. та 4грн.25коп. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій в сумі 240грн. Загалом з позивача необхідно стягнути на користь держави судові витрати в сумі 425грн.29коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313-315 ЦПК України, колегія

суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2010 року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Схід-5» про стягнення 4450 грн. заробітку за надані бухгалтерські послуги з липня 2004 року по серпень 2006 року та компенсації за затримку виплати цих коштів з урахуванням індексу інфляції скасувати із закриттям провадження у цій частині справи.

Рішення суду в частині мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Схід-5» про стягнення заробітної плати за виконання обовязків голови правління за період з вересня 2003 року по 29 червня 2006 року та компенсації за затримку виплати цих коштів з урахуванням індексу інфляції змінити та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних вимог через їх недоведеність.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 425грн.29коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4