Справа № 2-471/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2011 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

при секретарі Конопльовій О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля»про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля»про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12.10.2001 р. він працював на ВП «Шахта «Стаханова»ДП «Красноармійськвугілля»гірником очисного вибою 4 розряду. 30.04.2003 р. при виконанні трудових обовязків він отримав травму. В той же день був направлений в Димитровську ЦМЛ в травматологічне відділення, де йому був встановлений діагноз: біль у грудях справа, біль у лівому передпліччі. По факту травми адміністрацією шахти був складений акт по формі Н-1 про нещасний випадок на виробництві, та акт розслідування нещасного випадку. У 2009 році Красноармійська травматологічна МСЕК встановила йому 10% втрати працездатності без строку переогляду. У звязку з цим до Димитровського відділення ФССНВВ були здані документи про призначення та виплату йому одноразової допомоги та щомісячного регресу, а моральна шкоду не назначалась та не виплачувалась, не зважаючи на те, що він отримав моральні страждання з моменту травми до теперішнього часу. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний образ життя, самостійно виконувати свої суто особисті санітарно-гігієнічні дії, відчував фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю травми та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно й негативно позначається на його душевному стані. З урахуванням важкості перенесених моральних страждань, моральну шкоду у звязку з травмою на виробництві він оцінює у розмірі 18440 грн. Просить суд стягнути з відповідача ДП «Красноармійськвугілля»на його користь моральну шкоду у розмірі 18440 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснив, що первинно йому було встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності у 2004 році в розмірі 25%.

Представник відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля»позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, одна з причин отримання позивачем травми є порушення позивачем правил безпеки, є тенденція покращення фізичного стану позивача.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті Димитрові Донецької області до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому просить винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач працює у ВП «Шахта «Стаханова»ДП «Красноармійськвугілля»гірничим робітником очисного вибою з 12.10.2001 року (а.с. 18-22).

30.04.2003 року з позивачем під час виконання ним трудових обовязків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу був встановлений наступний діагноз: осумкований пневмоторакс праворуч, емпієма пліври праворуч, що підтверджується актом № 38 від 11.06.2003 р. форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, а також актом форми Н-5 розслідування нещасного випадку на виробництві, епікризом ДЦМЛ (а.с.11, 23-28).

Позивач у звязку з отриманою травмою знаходився на стаціонарному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні з 16.05.2003 р. по 20.05.2003 р., з 23.10.2003 р. по 12.11.2003 р., з 12.12.2008 р. по 22.12.2008 р., у Димитровській міській інфекційній лікарні 08.10.2003 р. по 14.10.2003 р., у лікарні ДОКТМО з 23.05.2003 р. по 02.06.2003 р., з 28.11.2003 р. по 16.12.2003 р., з 15.12.2003 р. по 30.12.2003 р., у лікарні ОКПНБ з 15.10.2003 р. по 22.10.2003 р. (а.с. 8-17).

17.02.2004 року позивачу висновком МСЕК у звязку з нещасним випадком на виробництві первинно була встановлена стійка втрата професійної працездатності 25%. 21.04.2009 року позивачу МСЕК встановлено 10% втрати професійної працездатності та визначена потреба лікування у ДОБВЛ (а.с. 7, 46).

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з каліцтвом, внаслідок якого йому первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності та на теперішній час встановлено 10% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, повязаних з наслідками цього каліцтва, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 18440 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 10000 гривень.

Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 8.50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн., оскільки позивач на підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»та положень ч.3 ст.81 ЦПК України звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі статей 23, 268, 1167, 1193 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 Григоровича до Державного підприємства «Красноармійськвугілля»про відшкодування моральної шкоди у звязку з нещасним випадком на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля»на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства ««Красноармійськвугілля»на користь держави судовий збір у сумі 8 грн. 50 коп. та на користь держаного бюджету м. Димитров витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя