АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Турік В.П., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 12.03.2009 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55%, з них: 30% - первинно по радикулопатії, 15% - первинно по ХОЗЛ та 10% - повторно по трудовому каліцтву, а також третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 188200 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 22500 грн., а також - на користь держави 8,50 грн. судового збору та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, збільшивши суму стягнутої на його користь моральної шкоди з 22500 грн. до 188200 грн., посилаючись на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вставленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які він зазнає внаслідок втрати працездатності. Не враховано й відсутність поліпшення стану його здоровя.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи.

Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, судом не проведено огляду МСЕК для його встановлення, при цьому акт розслідування професійного захворювання не може бути належним доказом в підтвердження цього, оскільки його складено з порушенням вимог діючого законодавства. Не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоровя, ступінь вини в спричиненні шкоди інших підприємств, де працював хворий та стажу його роботи безпосередньо у відповідача, який склав лише 11 років 3 місяці. Крім того, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу, впродовж 11 років 3 місяці, виконував роботи в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони що перевищувала ГДК, працюючи на посадах підземного машиніста навантажувальної машини, підземного кріпильника та підземного гірника на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 22 січня 2009 року у ОСОБА_2 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 1) полірадикулопатія шийна зліва та попереково-крижова справа на фоні остеохондрозу шийного і поперекового відділів хребта, з помірно вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: дв. плечелопаткового періартрозу, дефартрозу ліктьових і колінних суглобів ПФС 1 ст. 2) ХОЗЛ 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст.), ЛН 1 ст.

Актом № 10 розслідування хронічного професійного захворювання від 25.02.2009 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота протягом тривалого часу в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони що перевищувала ГДК, що виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 12.03.2009 року ОСОБА_2 встановлено стійку втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55%, з них: 30% - первинно по радикулопатії, 15% - первинно по ХОЗЛ та 10% - повторно по трудовому каліцтву, а також третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК від 25.03.2010 року професійні захворювання та група інвалідності підтверджені, ступінь втрати профпрацездатності залишився без змін.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 10 розслідування хронічного професійного захворювання від 25.02.2009 року (а.с. 17-18) причиною професійних захворювань ОСОБА_2 є робота впродовж 11 років 3 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони що перевищувала ГДК, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2009 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_2, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 12.03.2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 22), питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що акт № 10 розслідування хронічного професійного захворювання від 25.02.2009 року не може бути допустимим доказом у справі з підстав некомпетентності висновків, які він містить, оскільки вищезазначений акт не оскаржувався й не визнавався недійсним й на момент розгляду справи є чинним.

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 12.03.2009 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Необґрунтованими вважає колегія суддів й доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції ступеню вини відповідача в спричиненні моральної шкоди та тривалості його роботи в останнього, оскільки вказане було враховано ним при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає положенням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У звязку з вищевикладеним, доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

З урахуванням вищевикладеного спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про невідповідність визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди вставленим обставинам справи, характеру тих моральних страждань, які він зазнав внаслідок втрати профпрацездатності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: