АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 46 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Савіної Г.О., Соколан Н.О.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особа Українська товарна біржа «Контрактова», ОСОБА_7, про визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та розподіл майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про розподіл майна, придбаного в період шлюбу, а саме: 2-х телевізорів, музичного центру, відеоплеєра, стола, тумби під телевізор та автомобіля марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1, яке відповідач в добровільному порядку розподілити не бажає.

Під час розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги, заявивши їх також до відповідача ОСОБА_9 й просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1 укладений 27.07.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та повернути сторони у первинний стан; визнати автомобіль марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_6, визначити частки у спільному сумісному майні по Ѕ за кожним; розділити автомобіль шляхом визнання за нею права власності на автомобіль та стягнення з неї на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 53793,81 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_6О на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 23.06.2008 року за заявою ОСОБА_2 її позовні вимоги до ОСОБА_6 в частині розподілу майна: 2-х телевізорів, музичного центру, відеоплеєра, стола, тумби під телевізор залишено без розгляду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого по справі рішення, оскільки судом не враховано, що згоди на продаж спірного автомобіля, вона як дружина не давала, що є підставою у відповідності до положень ст. 65 СК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля від 27.07.2006 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6, перебуваючи починаючи з 20 червня 1998 року у шлюбних відносинах, придбали автомобіль марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6

27 липня 2006 року вказаний автомобіль було продано ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 27 липня 2006 року між ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю від 24.07.2006 року діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦПК України для визнання спірного договору недійсним, оскільки згоду на його укладення позивачка фактично надала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 65 СК передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а для укладення одним з подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Саме відсутність згоди ОСОБА_2 на продаж спірного автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, стала підставою для звернення її до суду з позовною вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 27.07.2006 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 фактично надала чоловікові письмову згоду на продаж спірного автомобіля, про що свідчить подана нею на адресу суду заява про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту автомобіля з тих підстав, що вона разом з чоловіком бажають продати автомобіль та поділити гроші (а.с. 20 т.1). Вказана обставина й була врахована районним судом при вирішенні спору.

Крім того, чинним законодавством не передбачено конкретної форми прояву вираження згоди другого з подружжя на укладення правочину, а тільки зазначено, що для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч.3 ст. 65 СК України). Також колегія суддів враховує й дію презумпції згоди другого з подружжя на укладення оспорюваного договору, оскільки на момент його укладення вважалося, що відповідач, розпоряджаючись майном, набутим за час шлюбу, діяв за згодою дружини позивачки по справі.

Отже, вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивачки про відсутність її письмової згоди на продаж автомобіля.

Дії ж відповідача ОСОБА_6 стосовно розпорядження отриманими від продажу автомобіля грошовими коштами та його небажання сплатити ОСОБА_2 Ѕ їх частину є наслідком порушення права ОСОБА_2 на їх отримання, й як визначив суд першої інстанції, може бути окремим предметом судового розгляду, а не підставою для визнання укладеного договору купівлі-продажу недійсним.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 27 липня 2006 року між ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю від 24.07.2006 року діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_4, відповідає положенням ч.ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, а тому немає підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків його недійсності.

Колегія суддів погоджується й з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 щодо визнання майна спільною сумісною власністю, виділення часток та його розподілу.

Оскільки автомобіль марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6, було придбано подружжям в період шлюбу, його правовий режим спільного сумісного майна, що передбачено положеннями ст.ст. 60, 61, 63 СК України, відповідачем ОСОБА_6 не оспорюється, а тому немає підстав визнавати цей автомобіль її та чоловіка спільною сумісною власністю.

Що ж до поділу спірного автомобіля, який є неподільною річчю, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно уточнених позовних вимог (а.с. 112 т.2), автомобіль марки «ОСОБА_8 312 D» держ. № НОМЕР_1, вартістю 107407,61 грн., підлягає виділенню в натурі у приватну власність позивачці із стягненням з неї на користь відповідача грошової компенсації в розмірі 53703,81 грн.

Разом з тим, у ч.5 ст.71 СК України зазначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації, можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналогічне розяснення міститься й в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11.

Крім того, у абз. 3 п. 25 вказаної Постанови зазначено, що у разі коли жоден із подружжя не вніс на депозитний рахунок суду грошову компенсацію, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що при зверненні до суду позивачкою не виконано умови щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації від Ѕ частини вартості автомобіля, який підлягає поділу між подружжям, а також ту обставину, що станом на час вирішення спору автомобіль продано, колегія суддів переглядаючи рішення в межах заявлених позовних вимог в суді першої інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції й не вбачає підстав для присудження ОСОБА_2 автомобіля.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: