Справа № 2/0614/851/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2011 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Ярмоленка В.В.

при секретарі Грищенко О.В.

розглянувши на відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія»Лідер-Продукт»до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія» Лідер-Продукт»про визнання пункту договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2011 року ТОВ «ТК»Лідер-продукт»звернулося до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, укладеного між сторонами 18 жовтня 2008 року, згідно якого відповідачу було надано грошову позику в розмірі 35 000 гривень строком на один місяць до 17.11.2008 року. В звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 11.08.2011 року складає 4718,20 грн. Просило стягнути на свою користь зазначену суму боргу, відсотки за користування чужими грошима та штраф, а всього 16 710,96 грн.

ОСОБА_1 предявила зустрічну позовну заяву до ТОВ «Лідер-Продукт», просила визнати недійсним пункт 4.5 укладеного договору з моменту його укладення.

Ухвалою суду обєднано в одне провадження вимоги позову ТОВ «торгова компанія»Лідер-продукт»та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1

В судове засідання представник первісного позивача не зявився, направивши заяву в якій заявлені свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечивши щодо задоволення зустрічного позову через його безпідставність.

Відповідач позовні вимоги визнала частково, не заперечувала щодо наявності боргу перед ТОВ «Лідер-Продукт»в сумі 4318,20 грн., в решті позову просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що пункт 4.5 укладеного договору не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а не від сталої суми суми позики.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного: Встановлено, що між сторонами 18.08.2008 року укладений договір позики, предметом якого було надання грошових коштів в розмірі 35 000 грн. відповідачу по справі (позичальнику за договором). Остання зобовязувалась повернути позику протягом одного календарного місяця з дати її отримання, тобто до 17.11.2008 року.

Таким чином, між сторонами виникли цивільні правовідносини, що випливають з договору позики.

З видаткового касового ордеру №7984 від 18.10.2008 року вбачається, що всю суму позики було отримано відповідачкою 18 жовтня 2008 року, що знайшло підтвердження в судовому засіданні та не оспорювалось останньою.

Відповідно до п.4.4 Договору за прострочення строків повернення позики, позичальник зобовязувалась сплатити позикодавцю плату за користування чужими грошовими коштами в розмірі одного відсотка від суми невчасно повернутої позики, за кожен день прострочення.

П.4.5 Договору передбачалось, що в разі порушення строків повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника сплати штрафу в розмірі десяти відсотків від суми позики, яка вказана в п.2.1 даного договору.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як вбачається з умов договору (п.4.1), повернення позики мало відбутися до 17 листопада 2008 року. Однак, станом на день ухвалення судом рішення заборгованість перед позивачем становить 4518,20 грн. (з врахуванням 200 грн. сплачених 30 серпня 2011р.).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, підлягає задоволенню вимога про повернення боргу за договором позики в розмірі 4518,20 грн.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, умовою укладеного між сторонами по справі договору позики визначено плату відповідачки за користування чужими грошима, що, відповідно, до змісту договору, є платою за безпідставне, понад погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника.

В межах предявлених вимог за період з 18.11.2008 року по 17.08.2011 року сума процентів є більшою, однак позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму процентів, розраховану за півроку, а саме 4718,20 гривень * 1% * 180 = 8492,76 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Аналізуючи цю норму, штраф це один з різновидів неустойки. Неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Санкція передбачена п. 4.5 не відповідає ознакам штрафу в розумінні ч. 2 ст. 549 ЦК України. Однак зміст п. 4.5 вказує, що конструкція цього пункту відповідає визначенню неустойки, як виду забезпечення виконання зобовязання. В таких випадках мова йде про встановлення неустойки в розумінні забезпечення виконання зобовязання.

Частиною 2 пункту 2 статті 551 ЦК України визначено, що у разі, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, умовами договору сторони погодили умови та розмір відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу з ОСОБА_1 в розмірі 3500 гривень на користь позивача. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви про визнання відповідної умови договору недійсною.

ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що між сторонами укладалась додаткова угода про зміну умов договору позики. Надані нею підрахунки проведені позивачем не можуть бути розцінені як належні докази по справі, що свідчать про погодження сторонами умов розстрочення боргу.

При цьому суд виходить з того, що у відповідності зі ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. З, 10, 11, 12, 60, 88, 209, 212 -215 ЦПК України ст.ст.509, 526, 536, 611, 1049,1050 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лідер-Продукт»задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лідер-Продукт»(код 33644213) 4518,20 грн. суми заборгованості за договором позики, 8492,76 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3500 грн. штрафу та 165,11 грн. сплаченого державного мита та 120,00 грн. витрат, повязаних з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи, а всього 16 796,07 (шістнадцять тисяч сімсот девяносто шість грн. 07 коп.) грн.

В задоволенні решти вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лідер-Продукт»відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія»Лідер-Продукт»про визнання пункту договору недійсним відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Малинський районний суд.

Суддя:

ОСОБА_2