Справа № 2-649/11
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2011 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Савицької Л.Й.

при секретарі Змієвській І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новоград-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини доходу (заробітку), щомісячно до повноліття дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2004 року, однак на даний час вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча таку змогу має, оскільки офіційно працює та має щомісячний стабільний дохід. У звязку з цим вона бажає стягувати аліменти з нього в примусовому порядку.

Позивач в судове засідання не зявилася, в письмовій заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позов підтримує з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, в письмовій заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позов визнав.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

З копії свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження дитини видно, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2004 року від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3,4), який згідно довідки виконавчого комітету Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області №945 від 21.03.2011 року перебуває на утриманні позивача (а.с.6).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Вище вказаними нормами Сімейного кодексу України та розясненнями Пленуму ВСУ України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментіввизначено, що в разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач здоровий та працездатний, офіційно працює та має стабільний щомісячний дохід, інших утриманців не має, не приймає участі в утриманні неповнолітнього сина, належної матеріальної допомоги на його утримання не надає, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати як інтересам дитини та позивача, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на користь позивача в розмірі, визначеному в позові.

Суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини 24 лютого 2023 року, починаючи стягнення з 23 березня 2011 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Згідно ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуюча: Л.Й. Савицька