Справа № 22-ц-6116/2011 Головуючий
Категорія-позбавлення батьківських прав І інстанції-Бондаренко В.В.
доповідач- Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Бурлака І.В.,

суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2.

В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що сторони у шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 В свідоцтві про народження батьком дитини записано відповідача. Разом з дитиною вони проживають у ії батьків. З дня народження дитини відповідач жодного разу не виявив бажання приймати участь у вихованні дитини, ніколи не бачив сина, матеріальної допомоги не надавав, не телефонував, не писав листи, не намагався зустрітися з дитиною протягом 5 років. У зв'язку з чим просила суд позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі а саме, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 з осені 2005 року зовсім не бачив сина, крім декількох розмов за допомогою комп'ютера; один раз надійшла посилка з іграшками; декілька разів надходили грошові перекази в розмірі 314,40 грн.

Заслухавши суддю-відповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду -скасувати. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для позбавлення батьківських прав немає.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише до дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, ії навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на ії фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для ії нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до ії внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини записано ОСОБА_2, з яким ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебувала. З 2005 року ОСОБА_2 з родиною не проживає, до теперішнього часу знаходиться за кордоном. 25.03.2009 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_4 На теперішній час вона, син ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його мати проживають в будинку ії чоловіка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

З акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.05.2009 року вбачається, що будинок складається з 4-ох житлових кімнат. ОСОБА_3 має особисту кімнату, ігровий куток, розвиваючі ігри, матеріали для зображувальної діяльності, обладнання для ігор на вулиці. Санітарні умови проживання дитини належні, у приміщенні охайно та затишно, (а.с.11).

Із висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Фрунзенської районної у м. Харкові ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, який оформлено на бланку Фрунзенської районної у місті Харкові ради від 16.08.2010 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у 2005 році виїхав з України, після цього жодного разу не приїзджав. Протягом цього часу з сином не спілкувався, участі у його вихованні не приймав, регулярної та достатньої матеріальної допомоги не надав. Згідно з інформацією ДНЗ № 265 у дошкільному навчальному закладі, який відвідував ОСОБА_3, жодного разу ОСОБА_2 не з'являвся, з дитиною не проживав, ніякої допомоги не надавав (а.с.6). Не виконувалося ОСОБА_2 і рішення комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення порядку участі батька у вихованні ОСОБА_3 Оскільки ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, комісія вважала за доцільне позбавити його батьківських прав, (а.с.43,44).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що після народження дитини ОСОБА_2 припинив будь-які стосунки як з нею, так і з сином, а через декілька місяців після народження дитини поїхав за кордон. ОСОБА_2 вони не бачили з 2005 року. Вона разом з сином переїхала до своїх батьків, а потім вийшла заміж за свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 Зараз вона, син ОСОБА_3, ії чоловік ОСОБА_4 та його мати проживають в будинку ії чоловіка ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Між ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 склалися добрі стосунки, він називає ОСОБА_4 батьком. І виходячи з інтересів ії сина, наполягала на позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав.

В суді апеляційної інстанції представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради підтримала висновок та пояснила, що в сім'ї, де зараз проживає ОСОБА_3, склалися доброзичливі стосунки, існує клімат взаємопорозуміння та поваги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4, чоловік ОСОБА_1, працює, позитивно характеризується, добре ставиться до сина ОСОБА_1 Між сином та ОСОБА_4, як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 склалися відносини як між сином та батьком.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що відповідач сплачував гроші на утримання сина, надсилав подарунки, тому відповідач не усунувся від виконання своїх обов'язків, судовою колегією не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи протягом 2005-2007 року ніякої матеріальної допомоги ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не отримувала, платежі в сумі 314,40 грн., (а.с.38-41, 87-92), які надсилав ОСОБА_2 періодично починаючи з 2007 року, не можуть розцінюватися відповідно до ст. 152 СК України як належне батьківське виховання, оскільки сплачувати кошти на утримання дитини особа зобов'язана і після позбавлення батьківських прав. Платежі на суму 450,00 грн., 750,00 грн. та 700,00 грн. ОСОБА_2 надіслав вже після розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджує пояснення ОСОБА_1 щодо свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків. Ці платежі ОСОБА_1 не прийняла, (127).

Твердження представника ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_2 являється добрим батьком, який постійно піклується щодо свого сина, про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, заради сина виїхав у відрядження для заробітку в іншу країну, повністю забезпечував всі життєві потреби сина, купував одяг, через свою мати та брата забезпечував продуктами харчування, купував дорогі іграшки сину, оплачував лікування сина, спілкувався з сином за допомогою комп'ютерних засобів (по скайпу), судовою колегією також не приймаються, оскільки належних та допустимих доказів щодо цього відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України матеріали справи не містять, а пояснення представника ОСОБА_2 спростовані поясненнями ОСОБА_1, мати ОСОБА_3

Крім того, судова колегія звертає увагу, що брати участь у вихованні дитини можна по-різному: через листування, телефонні розмови тощо, але при цьому наголос робиться на прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Як вбачається з матеріалів справи, ніякого особистого спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було.

Доводи представника ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_2 не ухилявся від виконання батьківських прав, заради сина вирішив повернутися до країни, бути поряд з дитиною, судовою колегією не приймаються, оскільки надана в суді апеляційної інстанції довідка "Айріш Шіппінг енд Транспорт Лтд." свідчить тільки про закінчення контракту, а не про те, що ОСОБА_2 збирається повертатися до країни, (а.с.129).

Згідно принципу шостого Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року малолітня дитина повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченності.

У зв'язку з чим, виходячи з вимог закону та обставин справи, судова колегія вважає, що зазначені фактори можна розцінювати як ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3.ч.1.ст. 307, п.п. 1.3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року -скасувати.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого: АДРЕСА_2, відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: підпис Судді: підписи

Копія вірна: суддя-