Справа № 2-946/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" березня 2011 р.

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

при секретарі Кривцун О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Державний ощадний банк Україна в особі філії Бердянське відділення № 3129, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 липня 2007 р. між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі керуючого філією - Бердянське відділення № 3129 ОСОБА_6, у забезпечення виконання боргових зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 381 від 06 липня 2007 р., було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого вона передала банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок № 16 по вул. П.Осипенко в с. Осипенко, Бердянського району Запорізької області.

ОСОБА_5 є рідним сином позивача. Влітку 2007 року він звернувся до неї з проханням надати йому документи на право власності на зазначений будинок, своє прохання син пояснив тим, що від нього їх зажадали працівники банку для оформлення кредиту, син досить вдало займався підприємницькою діяльністю, мав власний бізнес і мав намір взяти незначну на той час для нього суму в кредит для розвитку та збільшення обсягів власного бізнесу, крім того він запевнив що це ніяким чином не вплине на її життя та ніхто не збирається позбавляти матір її житла.

Через деякий час син попросив позивача підписати заяву на проведення технічної інвентаризації в БТІ, що вона і зробила, а 06.07.2007 р. син зателефонував їй та попросив разом з ним підійти до нотаріуса, щоб щось підписати для банку, бо її згода необхідна для того, щоб йому надали кредит для розвитку бізнесу.

В кабінеті у нотаріуса нотаріус відразу ж надала позивачу документи, що були роздруковані на бланках і сказала, що вона має їх підписати. Також нотаріус сказала, що позивач може з ними ознайомитись. Деякий час вона намагалась прочитати та зрозуміти, що там написано, але шрифт був мілким, а вона дуже хвилювалась і не могла там нічого зрозуміти. Тоді представник банку запевнила її, що це стандартна процедура, що немає в цих документах нічого страшного, що це необхідно для надання сину кредиту. Син також її запевнив, що підписання нею договору нічим мені не зашкодить, що його бізнес процвітає і він вчасно поверне банку кредит.

Позивач зазначає, що при складанні самого договору іпотеки вона не була присутня, а її запросили до нотаріуса лише поставити свій підпис на договорі. Паспорта в неї з собою не було. Їй лише сказали де необхідно поставити підпис, а нотаріус дала почитати сам договір.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 є її сином, вона не знала тексту договору та не звернула уваги на його наслідки. Також її запевнили як представник банку так і син, що це ніяким чином їй не зашкодить і ніяких наслідків не буде і не може бути.

На цей час банк пред'являє до сина майнові претензії, оскільки він порушує графіки виплати відсотків по кредиту.

Посилається також на те, що умови кредитного договору є несправедливими. Посилається на ст. ст. 203, 215 ЦПК України.

Вказує, що відповідно до ч. 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений, або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки що, якщо б сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір, або укладали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або до його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку»іпотека припиняється у разі: з інших підстав, передбачених цим Законом, при цьому відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

В судовому засіданні позивач та представник позивача (за дорученням) ОСОБА_2 позовні вимоги та обставини, які викладені у позові підтримали в повному обсязі.

Представник позивача суду пояснив, уточнивши, що підставами визнання договору іпотеки недійсним є обставина введення в оману позивача ОСОБА_1 з боку відповідача Бердянського відділення «Державного ощадного банку України»та третіх осіб нотаріуса ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який є сином позивача, а також договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, через те, що за кредитним договором, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки, були змінені обставини, а саме банком було змінено річну ставку, змінився курс долара до гривні в сторону збільшення та банк змушував купувати саме в них долари для погашення суми кредиту.

Вказує, що позивач не знала про те, що вона підписує договір іпотеки, а вважала, що ставить свій підпис під згодою на надання кредиту. Технічний паспорт, як і довідку з сільської ради та оцінку нерухомості замовляв син позивача - ОСОБА_5

Також представник позивача посилається на ст.ст. 203, 215 ЦК України. Зазначає, що кредитний договір, на виконання зобов'язань якого відповідач та третя особа ОСОБА_5 за участі третьої особи - нотаріуса ОСОБА_4 вмовили поставити підпис позивача ОСОБА_1 на договорі іпотеки нерухомого майна, а також дії відповідача під час виконання цього правочину, суперечать вимогам діючого законодавства та ставлять позивача, як і третю особу, у вкрай невигідні та обтяжливі для них умови.

Відповідно до ст. 99 Конституції України - грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до п.1 ст. 524 ЦК України - зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до п.1 ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане виключно у гривнях. Згідно п. 3.3 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" - гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Згідно п. 1 ст.3 Декрету Кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", - валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Таким чином, грошовою одиницею України є гривня, а всі розрахунки із виконання цивільно-правових та господарських зобов'язань на території України мають бути визначеними та проводитися виключно у гривні. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 5 декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю": п. "в" отримання кредиту у валюті потребує від фізичної особи індивідуальної ліцензії, п. "г" індивідуальної ліцензії потребують операції, такі як використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Однак факт наявності такої ліцензії не підтверджується. Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Невиконання цієї вимоги є порушенням вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" із частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту.

Згідно з вимогами п. "г" ч. 2 ст. 11 Закону банк зобов'язаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Така ж вимога встановлена п.п 2.1 п. 2 Правил. Невизначення в договорі кредиту типу відсоткової ставки - фіксованої чи/або змінної - свідчить про недосягнення позичальником і банком згоди щодо всіх істотних умов, а отже, про неукладення кредитного договору.

Третя особа ОСОБА_5 при укладені кредитного договору та договору іпотеки, як вбачається з його пояснень, виходив з того, що курс гривні відносно долара США буде стабільний, але він істотно змінився, і за таких обставин він ніколи б не погодився вмовляти позивача ОСОБА_1 поставити свій підпис на договорі

іпотеки. Сама ж позивачка, навіть якщо припустити, що її б не ввели в оману

стосовно документу, на якому вона ставить свій підпис, і якщо допустити, що вона б

могла усвідомлювати наслідки своїх дій, ніколи б не погодилась на укладення

оспорюваного договору іпотеки.

З моменту укладення вищезазначених договорів істотно змінився курс гривні відносно долара США.

ОСОБА_5 І А. при укладенні кредитного договору та ОСОБА_1 могла б в разі, як би її не вводили в оману і правочин відповідав би її внутрішній волі, при укладенні договору іпотеки, виходити з того, що такої зміни обставин не настане. Істотна зміна курсу гривні, відносно долара США не може бути усунена а ні третьою особою ОСОБА_5, а ні тим більше позивачем, тому, що дані обставини не залежать від їх волі, а пов'язані з об'єктивними причинами - зміненою ситуації на валютному ринку.

Просять позов задовольнити, визнати договір іпотеки нерухомого майна від 16.07.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ „Державний ощадний банк Україна в особі філії Бердянське відділення № 3129, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 1140 від 06.07.2007 р. недійсним та зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_4 виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис № 1141/137 від 06.07.2007 року про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна.

Позивач та представник позивача також пояснили, що при підписанні договору іпотеки позивачу не розяснили наслідків правочину, її син та представник банку сказали, що це дозвіл на надання кредиту, вона не мала можливості усвідомити наслідків цього правочину та не знала який договір підписує, особа її не була перевірена, та як вона паспорту з собою не мала, сама вона до нотаріальної контори не зверталася та кошти за нотаріальні дії не сплачувала. Також позивач до БТІ за виготовленням технічного паспорту на свій будинок та до сільської ради за отриманням довідки для подальшого надання її до БТІ вона особисто не зверталася, а держмито до БТІ за виготовлення технічного паспорту сплачував ОСОБА_7, також вона не замовляла оцінку вартості будинку та не підписувала актів перевірки заставного майна, лише не заперечувала, що нею був підписаний акт перевірки заставного майна від 27.11.2009 року, а інших актів вона не підписувала, починаючи з квітня 2010 року. До БТІ звертався син позивача ОСОБА_7, як і до сільської ради за отриманням довідки. Позивач пояснила, що якщо б вона знала, що за цим договором банк може забрати її будинок вона би цього договору не підписувала. З договором іпотеки вона повністю не ознайомлювалася, починала його читати, але до кінця не прочитала, бо повністю довіряла сину, про що неодноразово повторювала.

Представник відповідача (за дорученням) ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суду пояснила, що під час укладення договору іпотеки були додержані всі необхідні вимоги законодавства щодо правочинів, зокрема форми договору, а також його нотаріального посвідчення, та в свою чергу позивачем не надано доказів на підтвердження недійсності зазначеного договору та наявні в матеріалах справи письмові докази спростовують пояснення позивача та його представника. Позивачем також в період з 2008 р. по 2010 р. були підписані акти перевірки заставленого майна, в яких було зазначено, що надане в заставу майно забезпечує виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. При підписанні договору як було пояснено також нотаріусом позивачу було розяснено наслідки договору та ознайомлено з його змістом.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні суду пояснила, що саме позивача вона особисто не памятає, тому що в неї дуже багато нотаріальних дій на рік відбувається, але вона може пояснити, що при посвідченні кожної угоди вона обовязково має оригінали документів що посвідчують особу та правовстановлюючих документів, також сторонам обовязково розяснюються наслідки укладення угоди та надається можливість ознайомитися зі змістом угоди, тим більше, що час для ознайомлення завжди є, коли нею перевіряються відповідні довідки та робляться витяги з реєстру. Нею було розяснено позивачу, що в разі неспроможності погашення кредиту позичальником, банк може звернути стягнення на будинок. Також договір іпотеки було складено у трьох примірниках, кожен з яких було надано іпотекодавцю та іпотекодержателю та відповідно для нотаріуса, про що зазначено в договорі та відповідно, якщо позивач щось не зрозуміла вона мала можливість ознайомитися додатково зі змістом договору, порадитися з кимось та звернутися до нотаріуса чи до банку, але такого не було. Також нотаріус пояснила, що вона дуже часто чує фразу «я своєму сину довіряю»від сторін у таких угодах, але сто відсотково не може сказати, чи так само ж говорила позивач, але зі змістом договору обовязково ознайомлює сторін та розяснює наслідки укладення угоди.

17.12.2010 р. до суду надійшла заява від третьої особи приватного нотаріуса, в якій вона зазначила, що позовні вимоги не визнає, через те, що позивачу в обовязковому порядку розяснювалась суть договору іпотеки та можливість звернення стягнення банком на заставне майно та просила судові засідання по справі проводити за її відсутності (а.с. 50).

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ним було укладено кредитний договір у 2007 році з відповідачем у справі, кредит надавався у доларах, на той час справи у нього йшли добре, тому в нього не було підстав вважати, що він не зможе сплатити цей кредит, для надання кредиту необхідно було надати в заставу нерухомість як йому пояснили в банку, він знав що його мати не погодиться на таке, тому він сказав матері, що їй необхідно підписати дозвіл для того, щоб йому надав банк кредит. Він звертався до БТІ для надання технічного паспорту на будинок та до сільської ради за відповідною довідкою, а також замовляв експертну оцінку вартості будинку. Додатково пояснив, що матір йому довіряла, а він її обманув щодо договору іпотеки. Зазначив, що банк підняв річний відсоток за сплату кредиту та збільшився курс долару, через що він був позбавлений можливості погашати кредит який йому був наданий банком, через що банк звернувся до суду та справа перебуває в проваджені Бердянського міськрайсуду. Просив задовольнити позов його матері.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії Бердянське відділення № 3129 (за дорученням керуючий філією ОСОБА_6Ф.) та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме будинку № 16 по вул. П. Осипенко в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 за кредитним договором № 381 від 06.07.2007 року.

Договір іпотеки від 06.07.2007 року було посвідчено приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 за номером 1140.

Зокрема в п.9.7 договору зазначено, що договір сторонами прочитаний та відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, засвідчується власними підписами сторін.

В п. 9.8 договору вказано, що договір складено у трьох оригінальних примірниках (один для іпотекодержателя, другий для іпотекодавця, третій для нотаріуса).

Пункт 10 договору містить підписи сторін та паспортні дані позивача по справі.

Зі змісту договору іпотеки вбачається, що договір місить розділ «Терміни та їх тлумачення»в якому зазначені зокрема такі терміни як «предмет іпотеки», «право іпотеки» та інші.

Посилаючись на ті обставини, що нотаріусом не було встановлено особу позивача при укладені договору іпотеки, а також те, що позивач не знала який саме документ підписує, та їй не дали можливість усвідомити наслідки укладеної угоди, та вона не має примірника договору, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження цих обставин, та доказування ґрунтується виключно на поясненнях позивача, представника позивача та третьої особи ОСОБА_5

Представник позивач як і сама позивач посилаються на те, що позивача було введено в оману щодо договору іпотеки представником банку та нотаріусом які не розяснили їй наслідки цієї угоди та вона вважала, що підписує дозвіл на надання кредиту синові, та її сином ОСОБА_5, з пояснень якого вбачається, що він дійсно обманув матір, пояснивши їй що йому необхідний дозвіл на отримання кредиту, та їй необхідно його підписати.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел.

Відповідно до п. 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Разом з тим обман щодо мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення.

Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Таким чином в контексті вчинення даного правочину під впливом обману, саме позивач як сторона, яка вказує, що вона діяла під впливом обману, повинна довести наявність умислу з боку іншої сторони в договорі Банку, відповідача по справі, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману.

Як вбачається з пояснень третьої особи ОСОБА_5 він дійсно обманув матір в тому, що насправді договір іпотеки це застава її будинку.

Надані суду пояснення ОСОБА_5 а також посилання позивача на те, що син її обманув, хоча вона йому довіряла свідчать лише про ті факти та відносини, які склалися між позивачем по справі (іпотекодавцем) та третьою особою-сином позивача (позичальником) і зовсім не стосуються сторін за договором іпотеки позивачем ОСОБА_1 (іпотекодавцем) та відповідачем по справі ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії Бердянське відділення № 3129 (іпотеко держателем).

Позивачем не надано доказів наявності омани з боку ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії Бердянське відділення № 3129 під час укладання договору іпотеки.

Посилання позивача та її представника на нібито неосвіченість в юридичних питаннях, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним, бо по-перше, при підписання будь-якого правочинну або документу, Закон не вимагає, щоб людина мала знання в юридичних питаннях.

Суд бере до уваги також наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме копії актів перевірки заставного майна, зокрема копію акту від 27.11.2009 року в якій зазначено також, що надане в заставу майно забезпечує виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, а також пояснення позивача щодо цього акту, що вона дійсно його підписувала та розуміла, як таке, що це перевірка наявності її будинку.

До пояснень позивача, представника позивача та третьої особи ОСОБА_5 відносно того, що всі інші акти перевірки заставного майна, копії яких містяться в матеріалах справи, позивач не підписувала, суд ставиться критично. Враховуючи, що клопотання про почеркознавчу експертизу сторонами не було заявлено.

Пояснення представника позивача та третьої особи ОСОБА_5 відносно того, що технічний паспорт був виготовлений за зверненням саме ОСОБА_5, як і проведена оцінка вартості нерухомості, та саме ним отримана довідка з сільської ради, свого підтвердження під час розгляду справу не знайшли.

В спростування цих пояснень в матеріалах справи міститься копія звіту про оцінку вартості нерухомості від 05.06.2007 року в якому також зазначено, що відповідно до замовлення від 05.06.2007 року ОСОБА_1 та договору від 05.06.2007 року між позивачем по справі та ТОВ «Діо» (п.п. 1 та 2 п.1.2 Висновку) було здійснено зазначене оцінювання (а.с. 84-93). Також на запит суду, за клопотанням представника позивача, до ТОВ «Діо»про надання завірених копій замовлення від 05.06.2007 р. ОСОБА_1 та договору від 05.06.2007 р., судом 04.03.2011 року було отримано відповідь директора ТОВ «ДІО», що бухгалтерська документація більш ніж трьох років не зберігається в організації за відсутністю місця (а.с.111). Інших клопотань з цього приводу не заявлялося.

Згідно копії квитанції № 248860 від 17.05.2007 р. платником ОСОБА_1 було оплачено суму 150 грн., де отримувачем зазначено районне БТІ, та вказано призначення платежу: за техінвентаризацію ОСОБА_1, с. Осипенко, вул. Осипенко, 16 (а.с. 96).

Згідно копії технічного паспорту на жилий будинок № 16 по вул. Осипенко в с. Осипенко Бердяського району власника ОСОБА_1, наданого з кредитної справи, вбачається що паспорт складено станом на 25.05.2007 року.

Суд приймає до уваги також, що відповідно до п.п.8.1 та 8.3 Методичних рекомендацій затверджених наказом комітету з питань ЖКГ від 05.09.2003 р. № 146 до інструкції про проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом держбуту України від 24.05.2001 р. № 127, виготовлення технічного паспорту проводить лише за заявою власника нерухомості або за дорученням іншої особи у встановленому законом порядку.

Згідно копії витягу з реєстру прав власності нерухомого майна зазначені дата видачі - 06.06.2007 р., заявник - ОСОБА_1 (а.с. 97).

Вищевикладене свідчать про те, що укладення договору іпотеки не було для позивача чимось спонтанним та зовсім необдуманим, бо документи отримувались для укладення договору іпотеки деякий час, принаймі з травня 2007 року (дата оплати держмита до БТІ за техінвентаризацію будинку), навіть, якщо не всі необхідні документи були отримані чи замовлені позивачем особисто. Та цього часу було достатньо для позивача аби порадитися чи то з фахівцями, або з родичами.

Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК України. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсними, зазначивши підставами його недійсності обставину введення в оману позивача, а також через зміни ним обставин по кредитному договору укладеному між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний ощадний банк України»в особі філії Бердянське відділення № 3129.

Та в силу ст. 10 ЦПК України позивач зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності зазначеного правочину.

Таким чином суд приходить до висновку, що договір іпотеки складений у відповідності до вимог чинного законодавства України, і в звязку з тим, що позивачем не доведені обставини щодо навмисного введення її в оману з боку саме відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання представника позивача на невідповідність кредитного договору нормам Закону, зокрема в частині укладення договору в іноземній валюті, збільшення відсоткової ставки, відсутність необхідної ліцензії, та істотної зміни курсу гривні, судом до уваги не приймається через те, що предметом розгляду даної справи не є договір кредиту, вимоги про визнання договору кредиту недійсним не заявлено в межах розгляду цієї цивільної справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 203,204, 212, 215, 230, 509, 526, 527, 530, 572, 574, 575, 583, 589 592, 610, 611, 612, 624, 651, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 169, 212, 214, 223, 294 ЦПК України, Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ВАТ „Державний ощадний банк Україна в особі філії Бердянське відділення № 3129, треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки нерухомого майна від 16.07.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ „Державний ощадний банк Україна в особі філії Бердянське відділення № 3129, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 1140 від 06.07.2007 р. недійсним та зобовязання приватного нотаріуса ОСОБА_4 виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис № 1141/137 від 06.07.2007 року про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ „Державний ощадний банк Україна в особі філії Бердянське відділення № 3129 від 06.07.2007 року, а саме будинку № 16 по вул. Осипенко в с. Осипенко Бердянського району, Запорізької області, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

ОСОБА_8