АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П.. ОСОБА_2,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») та просив стягнути з відповідача 180000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково та з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь стягнуто 50000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України, залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав. Суд першої інстанції не звернув уваги, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів та те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не забезпечував його такими засобами. Крім того, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Окрім цього, судом не застосовано тримісячний строк передбачений ст. 233 КЗпП України та стягнуто судові витрати у більшому розмірі, ніж передбачено законодавством.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 протягом тривалого часу працював у шкідливих та небезпечних умовах праці, в тому числі з квітня 1994 року по квітень 2009 року підземним машиністом шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач.

Рішенням ЛЕК УНДІ від 10.02.2010 року позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів ПФС 1-2 ст.; вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок 1-2 стадії з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ступеню деформуючого артрозу в сполученні з періартрозом ліктьових ПФ 1 ст., трофічні порушення кистей, периферичною ангіодистонією; хронічний бронхіт ЛН першого ступеню, у звязку із чим складено акт № 14 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 березня 2009 року.

Згідно п. п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання є робота протягом 21 року 7 місяців в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, що перебільшувало ГДК, винним у профзахворюваннях позивача визнано адміністрацію шахт № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО Кривбасруда, «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» за період роботи ОСОБА_4 на цих підприємствах, які порушили вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

Висновком МСЕК від 29.04.2009 року ОСОБА_4 встановлено 60 % втрати професійної працездатності (з яких 30 % - по радикулопатії, 15 % - ВСП та 15 % по ХОЗЛ) та визнано його інвалідом третьої групи.

Висновком обласної МСЕК від 28.04.2010 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності на безстроковий термін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.03.2009 року (а.с. 13-15) причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони, рівень яких перевищував ГДК, що виникло в результаті порушення адміністрацією підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2009 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 29.04.2009 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Доводи апеляційної скарги про те, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скороченні часу дії шкідливих виробничих факторів, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворюваннь, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, а також те, що відповідач є не єдиним роботодавцем у якого працював позивач у шкідливих умовах праці, колегія суддів вважає, що належною компенсацією відповідачем отриманої позивачем моральної шкоди є сума в 30000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Крім того, судом при ухваленні рішення невірно вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно підпункту «д» п. 1 ст. 3 Декрету КМУ «Про державне мито» розмір ставки державного мита по позовній заяві немайнового характеру(або таких, що не підлягають оцінці) становить 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 8,50 грн.

Розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ встановлено Постановою КМУ № 1258 від 21.12.2005 року (з наступними змінами), відповідно до якої по справам позовного провадження з розгляду справ про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, розмір витрат становить 15,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2011 року змінити в частині розміру моральної шкоди та судових витрат, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 з 50000 грн. до 30000 (тридцяти тисяч) грн., суми судового збору з 250,00 грн. до 8,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи зі 120,00 грн. до 15,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: