Справа № 22-ц-462/11 Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Категорія 20 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Калиновському Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування домоволодіння ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2008 року Бориспільський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позов в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та просив постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування житлового будинку №16 по вулиці Рудяківській в с. Мирне, Бориспільського району укладеного 21 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5С, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу ОСОБА_6

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що 21 березня 2007 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 договір дарування, за умовами якого безоплатно відчужила на його користь жилий будинок №16 по вул. Рудяківській в с. Мирне Бориспільського району. Під час укладення цього договору ОСОБА_4 припустилась помилки щодо прав та обов'язків сторін договору: вважала, що укладає договір довічного утримання, а не дарування. Думала, що укладеним договором на ОСОБА_5 покладається обов'язок утримувати її. У зв'язку з цим, Бориспільський міжрайонний прокурор просить суд визнати укладений договір дарування жилого будинку недійсним з підстав, передбачених ст.229 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка по справі ОСОБА_4 змінила підстави звернення до суду в частині визнання договору дарування недійсним, та просили визнати вказаний договір дарування недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, як такий, що був укладений під впливом тяжких обставин, а саме неможливості виселити з належної їй будинку ОСОБА_7

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 вересня 2010 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЩІК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови "Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дарування на користь ОСОБА_5 було невигідним для ОСОБА_4, оскільки здійснювалось воно безоплатно зовсім сторонній особі: сторони між собою в родинних стосунках не перебували та визнав вказаний договір дарування недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" визначено, що збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того, необхідно довести факт збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка дійсно є людиною похилого віку та між сторонами було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_4 подарувала відповідачу належний їй будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні вказаного договору дарування ОСОБА_4 було роз'яснено вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину (т.1 а.с.8).

Не звернув суд уваги й на те, чи може вважатися збігом тяжких обставин сама по собі наявність у позивачки захворювань, похилого віку чи те, що сторони між собою в родинних стосунках не перебували та неможливості виселити з належної їй будинку ОСОБА_7

Крім того, відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За таких обставин висновок суду про те, що оспорюваний договір дарування укладений позивачкою на вкрай невигідних умовах, є непереконливим, оскільки даний вид договору є безумовним і не встановлює обов'язку для обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру.

Однак суд у порушення ст. 213 ЦПК України зазначених вимог закону та обставин справи не врахував і, не встановивши факту збігу тяжких для позивачки обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з її волевиявленням укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах, дійшов передчасного висновку про задоволення заявленого позову.

Враховуючи вказані норми права, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що дають підстави для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вищенаведені вимоги закону. та задовольняючи вимоги позивача, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування домоволодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: