Справа № 22-ц-667/11 Головуючий у І інстанції Божок С.К.
Категорія 23 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 лютого 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Яворського М.А.

суддів Іванової І.В., Корзаченко І.Ф..

при секретарі Джафаровій Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2010 року у справі за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги по опалення та гарячому теплопостачанню в сумі 1209,87 грн. за період з 01 лютого 2009 року до 01.02.2010 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач у справі є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №363 від 31 липня 2003 року КПТМ «Вишгородтепломережа»визначено виробником, постачальником та виконавцем послуг теплопостачання та гарячого водопостачання в м. Вишгороді, в тому числі в будинку в якому проживає відповідач у справі. Відповідач у справі проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично отримує послуги, що ними надаються однак вказані пошуги ним не оплачені, тому з врахуванням вимог передбачених ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги просили стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.01.2009 р. по 01.05.2009 р. у розмірі 2031. 67 грн. у звязку з поточними нарахуваннями на час розгляду справи та витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_2 районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа»подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та ухвалити нове рішення про повне задоволення їх позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обовязки споживача та виконавця послуг. Зокрема обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуга з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначених норм закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконує взятих на себе зобовязань по наданню послуг з теплопостачання, та не довів в судовому порядку про надання таких послуг.

Однак повністю погодитися з висновками суду колегія не може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, загальна площа квартири 52,6 кв.м..

Судом також встановлено, що квартира відповідача відповідно до «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання»затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №4 від 22 листопада 2005 року не відключалася від системи централізованого теплопостачання, тобто відповідач по справі є споживачем теплопостачання, що ним не заперечувалося при апеляційному розгляді .

Згідно п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою KM України від 21.07.2005 р. № 630, відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно п. 2.1 Порядку відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 р., для вирішення питання відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення власник, наймач (орендар) приміщення повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення.

Встановлено, що відповідач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав жодного доказу про надання йому дозволу на відключення квартири від мереж централізованого опалення та встановлення автономного опалення у квартирі.

Вищезазначені документи в матеріалах справи відсутні.

Відсутні в матеріалах справи і докази про не належне надання позивачем послуг по теплопостачанню в квартиру відповідача. Акти про невідповідність температурного режиму санітарним нормам у квартирі відповідача, останнім не складалися та до суду не подавалися.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 363 від 31 липня 2003 року саме позивача у справі визначено виробником, постачальником та виконавцем послуг теплопостачання в м. Вишгороді в тому числі і багатоквартирному будинку де розташована квартира відповідача у справі.

З наданих звітів про споживання теплової енергії житлового будинку №2 по вулиці Симоненка в м. Вишгороді вбачається, що позивачем надавалися послуги по теплопостачанню вказаного будинку.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що відповідач частково проводив оплату наданих послуг , сплативши у серпні 2009 року 300 грн..

Відповідно розрахунки суми нарахованих коштів та проведених перерахунків з оплати послуг по теплопостачанню за період з 01.09.2009 року по 01.05.2010 року ОСОБА_1 має борг з оплати послуг по теплопостачанню в сумі 2031,67 грн.

Колегія не може прийняти до уваги доводи відповідача та висновки суду про те, що у квартиру відповідача послуги по теплопостачанню не надавалися, а також те що не укладення договору є підставою для відмови у позові, оскільки відповідач при апеляційному розгляді підтвердив той факт що позивачем йому було направлено договір про надання пологу, а він не підписав його не бажаючи отримувати такі послуги, разом з тим не заперечив фактичне отримання таких послуг.

Відповідно до ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд першої інстанції не правильно встановив обставини, не зясував які послуги були отримані відповідачем та на яку суму, не взяв до уваги розрахунки суми нарахованих коштів та проведених перерахунків з оплати послуг по теплопостачанню за період з 01.09.2009 року по 01.05.2010 року, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за надані послуги відповідно до наведеного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно платіжних доручень №3363 від 17.02.2010 року, № 3318 від 17 лютого 2010 року, позивач при подачі позовної заяви сплатив 30 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 51 грн. державного мита за подання позову, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, статей 13, 20, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою KM України від 21.07.2005 р. № 630, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення .

Позовні вимоги Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуги по гарячому водопостачанню та опаленню задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»заборгованість за наданні послуги по гарячому водопостачанню та опаленню за період з 01 січня 2009 року до 01 травня 2010 року в сумі 2031,67 грн., а також понесені судові витрати в сумі 81 грн.

Рішення колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий : М.А.Яворський

Судді : І.В.Іванова

ОСОБА_3