АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 27 ( 1 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Михайлів Л.В.

при секретарі: Євтодій К.С.

розгляд справи здійснювався згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобом.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2010 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року позивач Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», який в наступному змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі Банк «УкрСиббанк»), звернувся із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором і в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 25.04.2007р. між Банком «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту в сумі 40тис. доларів США під 12,5% річних із строком повернення кредиту не пізніше 24.04.2017р. Для забезпечення своєчасного виконання умов зазначеного договору в цей же день між Банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки №0 відповідно до якого ОСОБА_2 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Проте відповідачі умов договору не виконували, в результаті чого станом на 04.08.2009р. утворилась заборгованість в сумі 300873,07грн.

Посилаючись на ці обставини Банк просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 39143,04 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 300873,07грн. і судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2010 року позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість по договору про надання споживчого кредиту 300873,07грн., судовий збір в сумі 1700грн і витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову Банку у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, судом не було досліджено всі обставини справи та доводи відповідачів, не взято до уваги, що грошові зобовязанні повинні бути виражені у грошовій одиниці гривня, а не в іноземній валюті.

В запереченнях на апеляційну скаргу Банк «УкрСиббанк» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції правильно послався на вимоги ст..ст.525,526,610,615,651ЦК України та умов кредитного договору. Оскільки, відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов*язання шляхом невиконання суттєвих умов Кредитного договору від 25.04.2007 року, укладеного між ним та АКБ «УкрСиббанк»» /нині ПАТ«УкрСиббанк»/ а.с.40-43/.

Відповідно до ст..ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення вищевказаних умов тягне за собою встановлені наслідки порушення договору позичальником.

Як встановлено судом першої інстанції 25.04. 2007 року між сторонами був укладений договір про надання споживчого кредиту в сумі 40тис. доларів США під 12,5% річних із строком повернення кредиту не пізніше 24.04.2017р. Для забезпечення своєчасного виконання умов зазначеного договору в цей же день між Банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки №0 відповідно до якого ОСОБА_2 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Відповідно до вимог ст..ст.525,526,527,530 ЦК України зобов*язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не виконавши зобов*язань, прийнятих на себе відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.04 2007 року, відповідач ОСОБА_1, як боржник за основним зобов*язанням, відповідачка ОСОБА_2, як боржник за договором поруки №0-П від 25.04 2007 року , згідно вимог вищевказаного матеріального права порушили вимоги договорів щодо обсягу та строку виконання зобов*язання і на підставі ст..ст. 610,611,612,623,624 ЦК України повинні нести відповідальність перед кредитором , включаючи сплату основного боргу, процентів,неустойки, відшкодування збитків. На підставі ст..554 ЦК України поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо порушення відповідачами своїх зобов*язань з приводу чого утворилась заборгованість за сплату кредитних сум у розмірі 39143,04 доларів США, що в еквіваленті складає 300 873,07грн. та відповідає розрахункам наведених в рішенні суду першої інстанції /а.с.61/.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу в досить повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Доводи відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що задовольняючи позов суд не звернув уваги на ті обставини, що через причини які не залежали від позивача- це істотні зміни обставин, подальше погашення кредиту стало неможливим та під час укладення договору сторони порушили вимоги закону, оскільки єдиним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня та у Банка відсутня індивідуальна ліцензія для видачі кредиту в іноземній валюті є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Оскільки, при розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв*язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст..652 ЦК України, слід виходити з того що позичальнику необхідно довести такі обставини відповідно до вимог вищевказаного матеріального права. При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні та наявність одночасно чотирьох умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України. Визначення «істотна зміна обставин» вказане у п.2ч.1 ст.651 ЦК України, якщо вони змінились настільки,що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Крім того, за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках передбачених ч.4 ст.652 ЦК України.

Посилання в скарзі на порушення судом вимог ст..524,533 ЦК України, оскільки зобов*язання має бути виражене у грошовій одиниці України, спростовується висновками суду умовами матеріального права.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст..192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов*язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.ст.47,49 цього закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст..5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету КМУ.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Як убачається з матеріалів справи 25.04.2007р. між Банком «УкрСиббанк» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту в сумі 40тис. доларів США під 12,5% річних із строком повернення кредиту не пізніше 24.04.2017р /а.с.5-7/.

Заперечень щодо отримання кредиту в іноземній валюті ОСОБА_1 в договорі не зазначав.

Підставою для укладення з відповідачем вищевказаного договору, відповідно до вимог матеріального права є Банківська ліцензія Національного Банку України видана Акціонерному Комерційному іноваційному банку «УкрСиббанк» /нині Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»/ та письмовий дозвіл НБУ та додаток до дозволу №75-2 від 19.11.2002 року на виконання окремих операцій /а.с.95-101/.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк /ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями / .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст..5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

На думку колегії суддів, при ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що надання позивачем кредиту в іноземній валюті встановлено наявністю у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, що підтверджує здійснення кредитних операцій у валюті та не суперечить вимогам чинного законодавства України.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: