АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 37 (І) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним посилаючись на те складаючи заповіт 28.07.2007 року на ім'я відповідача, батько сторін по справі ОСОБА_6, померлий 06.08.2007 року, не усвідомлював значення своїх дій внаслідок хвороби, а тому вчинений правочин не відповідав його внутрішній волі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи. Зокрема судом не враховано достатність доказів для задоволення позову, а саме: показань допитаних свідків, які підтвердили наявність у померлого на момент підписання заповіту психічного стану, внаслідок якого він не усвідомлював значення своїх дій.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є рідними братами й дітьми ОСОБА_6.

За своє життя ОСОБА_6 28 липня 2007 року склав заповіт на ім'я ОСОБА_4, відповідно якого він заповів все належне йому за життя майно ОСОБА_4 Заповіт посвідчено нотаріально.

06 серпня 2007 року ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки беззаперечних доказів невідповідності дійсної волі заповідача ОСОБА_6 положенням оспорюваного заповіту та того, що волевиявлення заповідача при складанні заповіту не було вільним, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, вирішуючи даний спір суд повинен встановити психічний стан заповідача в момент вчинення заповіту, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними в цей момент.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу (в даному випадку посмертну судово-психіатричну експертизу) за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

При цьому, у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України висновок такої експертизи оцінюється судом у сукупності з іншими доказами по справі показаннями свідків, даними медичних документів, що підтверджують або ж спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення заповідач не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Аналогічні розяснення надані в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_6 на час оформлення ним заповіту 28.07.2007 року (а.с. 35). Однак згідно висновків акту № 169 посмертної судово-психіатричної експертизи від 23.06.2011 року, не надається можливим винести експертне рішення й дати відповіді на поставлені питання відносно ОСОБА_6 з причин недостатності наданих матеріалів (а.с. 60-63).

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порушення вказаних вимог, позивач не довів, що в момент вчинення заповіту 28.07.2007 року ОСОБА_6 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Не підтверджується наявність такого стану позивача в момент вчинення правочину показами свідків, допитаних судом першої інстанції, які пояснили, що ОСОБА_6 перебував у неадекватному стані.

Відповідні медичні документи в підтвердження хворобливого стану ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні й не надані суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував вказані обставини справи й дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки жодних беззаперечних доказів в підтвердження того, що заповідач ОСОБА_6 в момент вчинення правочину не розумів значення своїх дій та керував ними позивачем не надано, при цьому покази свідків цього не підтверджують.

У звязку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо достатності доказів у вигляді показань свідків, оцінених судом у відповідності до ст. 212 ЦПК України, для задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: