Справа №22-ц-3740/11Головуючий у І інстанціїПримаченко В.О.
Категорія40Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого Антоненко В.І.
суддів: за участю секретаря:Фінагєєва В.О., Мельника Я.С. Хворостяної А.М.
розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл майна житлового будинку із спорудами та виділення в натурі частини житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд розділити житловий будинок і виділити їй в натурі ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, що є спільною власністю подружжя по АДРЕСА_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення її позову в повному обсязі через порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що 12.10.1974 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі вказаними особами на підставі договору купівлі-продажу, який від імені подружжя був укладений ОСОБА_8, був придбаний будинок по АДРЕСА_1. 20.08.1997 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 продовжував проживати у вищевказаному будинку, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Як слідує з позовної заяви позивачки, за свого життя померлий ОСОБА_8, склав заповіт, яким усе своє майно заповів відповідачу по справі ОСОБА_7

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу за позивачем не визнано право власності на її частку у спільному майні подружжя і позивач та його представник, не дивлячись на роз'яснення їм прав не скористалися правом змінити або уточнити позовні вимоги.

На думку колегії суддів висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову з підстав зазначених позивачем відповідають обставинам справи і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Так, за змістом позовних вимог позивачка просить розділити будинок, який є спільною власністю подружжя. Однак на момент розгляду справи, бувший чоловік позивачки помер, а шлюб розірвано до смерті в 1997 році.

За приписами ч. 1, 4 ст. 25 ЦК України - здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Таким чином, на момент розгляду справи, спірний будинок не є спільною власністю подружжя і як вірно, зазначив суд першої інстанції позивачка та її представник не ставили перед судом питання про визнання за нею права власності на будинок чи його частину, не дивлячись на роз'яснення їм права зміни позовних вимог.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, за час свого життя ОСОБА_8, склав заповіт, яким спірний будинок, заповів відповідачу по справі ОСОБА_7

Однак, позивачкою не ставилось перед судом питання про визнання вказаного заповіту недійсним чи його скасування, з підстав належності частини будинку, що заповідається іншій особі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що розподіл будинку, з підстав віднесення його до спільної сумісної власності подружжя, без заявлення вимог про визнання права власності на будинок чи його частину за позивачем та вимог про визнання недійсним заповіту, чи його частини -неможливий.

Отже рішення відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в зв'язку з чим вимоги апелянта задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2011 року - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Антоненко В.І.

Судді: Мельник Я.С.

Фінагєєв В.О.