АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Ліщинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2011 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та виконком Дніпропетровської міської ради про визнання права спільної сумісної власності без визначення часток на квартиру, про визнання не чинною та скасування реєстрації КП «ДМБТІ» права власності по ? частині на квартиру у частині вимоги позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання не чинною та скасування реєстрації КП «ДМБТІ» права власності по ? частині на квартиру,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким визнати за ними право спільної сумісної власності без визначення часток на АДРЕСА_1, визнати не чинною та скасувати реєстрацію КП ДМБТІ від 05 грудня 1997 року права власності за ними по ? частини вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 грудня 1997 року, виданого згідно з розпорядженням №4/3115-97 від 05 грудня 1997 року Дніпропетровським міськвиконкомом, вони приватизували АДРЕСА_2, як спільну сумісну власність, без визначення часток, про що свідчить наступне: в графах свідоцтво долі кожного співвласника не відображені.

Відповідно до п.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» письмової угоди про визначення часток при приватизації (члени сім'ї) співвласники не укладали. В ч.2 ст. 12 ЦК УРСР, який діяв на момент приватизації, передбачено такі види спільної власності:з визначенням часток (часткова власність);без визначення часток (сумісна власність). Підкреслене в свідоцтві часткової власності «не визначає частки співвласників та вид власності»,як часткову. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦК УРСР, який діяв на момент приватизації, співвласники також угоди про визначення часток не укладали.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про власність», якщо співвласники не укладали угоду про визначення часток, то майно є спільної сумісною власністю. КП ДМБТІ провів первинну державну реєстрацію квартири співвласників відповідно до «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб ( Наказ Держкомбуду України №56 від 13 грудня 1995 року, вийшовши за межі наданого співвласниками правовстановлюючого документу ( п.п. «а» 2.2. Правил) - свідоцтво від 05 грудня 1997 року про приватизацію.

Відповідно до додатка № 9 Правил в реєстрову книгу БТІ робиться відмітка про "ідеальну частку", що належить співвласникам. Такої відмітки не має (частки не вказані на стор.86/170 реєстрової книги 37п-86). Також така відмітка відсутня і в технічному паспорті від 08 травня 1998 року.

Таким чином, позивачі 05 грудня 1997 року приватизували свою квартиру та провели первісну державну реєстрацію прав власності в КП ДМБТІ 05 грудня 1997 року, як спільну сумісну власність на підставі вищевказаного законодавства України, яке діяло на той час, та правовстановлюючих документів, але в первинних документах ніде не вказано про те, що позивачі мають право власності по 1/4 частині своєї квартири, а навпаки - власність спільна сумісна. Не дивлячись на це КП ДМБТІ провело державну реєстрацію по 1/4 частині. Жодним законом та інструкцією не регламентуються повноваження БТІ по визначенню часток, такі повноваження мають органи місцевої влади та нотаріуси при видачі свідоцтв на право власності, співвласники при укладенні угод по визначенню часток та суди за позовом співвласників та поданням ВДВС. Позивач на момент реєстрації і до цього часу в КП ДМБТІ не укладали та не подавали угоду про визначення часток у спільній власності. Власник нерухомого майна набуває право власності відповідно до п.4 ст.334 ЦК України з моменту державної реєстрації.

Порушення. вказаних прав власності (самовільна безпідставна реєстрація КП ДМБТІ часток співвласників) призвела в даний час до таких наслідків, як накладення арешту на ? частину кварті позивача з боку ВДВС АНД району м. Дніпропетровська.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд при розгляді апеляційної скарги на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до КП «ДМБТІ», третя особа ОСОБА_7 про визнання нечинної реєстрації ? часток квартири АДРЕСА_3 своєю ухвалою від 24 листопада 2010 року провадження в адміністративній справі закрив. Підставою закриття став спір про право, згідно якого КП ДМБТІ не визнавав право за позивачем спільної сумісної власності. Це право не визнає також і Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради. Так на звернення до нього представник позивача від 10 грудня 2010 року отримано письмову відповідь №14621 від 30 грудня 2010 року , згідно якої Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради теж вважає, що за членами сім'ї ОСОБА_4 зареєстрована спільна часткова власність.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2011 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради та виконком Дніпропетровської міської ради про визнання права спільної сумісної власності без визначення часток на квартиру, про визнання не чинною та скасування реєстрації КП «ДМБТІ» права власності по ? частині на квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а ухвала суду слід скасувати , з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи , ухвалюючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження по справі , посилаючись на п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України , суд першої інстанції виходив із того , що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року у справі за адміністративним позовом Коло колова Ю.В. до КП „ДМБТІ , де третя особа ОСОБА_7 про скасування реєстрації права власності в задоволенні позову було відмовлено і дана постанова набрала законної сили , в звязку з чим дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та набрала законної сили постанова суду у справі між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.

Однак , з такими висновками погодитись не можна , оскільки закриття провадження у справі можливе лише за умови , що рішення ,яке набрало законної сили , є тотожним до позову ,який розглядається , тобто збігаються сторони , предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

З постанови колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року ( ар. сп. 20 ) , на яку посилається в оскаржуваній ухвалі суд вбачається , що до адміністративного суду звертався лише Коло колов Ю.В. з адміністративним позовом до КП „ДМБТІ , третя особа ОСОБА_7 про скасування реєстрації права власності і в задоволенні даних вимог йому було відмовлено , оскільки визначено , що відповідач при здійсненні первинної державної реєстрації діяв на підставі і в межах повноважень та у спосіб , передбачений законом , з урахуванням волевиявлення позивача , уповноваженого власника квартири , викладеного в заяві .

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 27 січня 2011 року звернулися всі співвласники кв. 15 в буд.. 21 по вул.. Путилівській в м. Дніпропетровську , а всього 4 чоловіка з позовом до КП „ДМБТІ та виконавчого комітету Дніпропетровської міськради про визнання права власності і просили ухвалити рішення , яким визнати за співвласниками вказаної квартири право спільної сумісної власності без визначення часток та визнати не чинною та скасувати реєстрацію права власності на вказану квартиру за позивачами по 1/4 частині за кожним ( ар. сп.1-3).

Виходячи з наведеного вважати вище вказані позови тотожніми не можна , тим паче , що сторони , предмет і підстави позовів не збігаються повністю.

У відповідності до положень п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду , що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції , якщо при ухваленні її було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права , які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст..ст. 303,307 , ч.1 ст. 311,313,314,315,317.319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2011 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді