АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2241/11 Справа № 22ц-5923/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на ? частину житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом та просила ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8, яка померла 16 лютого 2009 року, після смерті її батька ОСОБА_9, померлого 15 січня 1976 року; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 квітня 1980 року Другою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1702 - частково недійсним; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області; судові витрати просила покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вона посилалась на те, що домоволодіння, що складалось із одного саманного будинку, критого очеретом, з глинобитною підлогою, в якому були дві кімнати та сіни, яке розташоване за адресою: вул. Шосейна, 26, в м. Павлограді, було придбане її бабусею ОСОБА_10, на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1949 року. ОСОБА_10 подарувала 1/2 частку належного їй житлового будинку своєму сину та рідному дядьку позивачки ОСОБА_11 на підставі договору дарування житлового будинку від 24.09.1955 року, а решта 1/2 частки - залишалася у її власності. 14.04.1966 року бабуся - ОСОБА_10 померла, не залишивши заповіту. Спадкоємцями першої черги за законом після неї на 1/2 частки спірного домоволодіння стали у рівних частках її чоловік, дідусь позивача ОСОБА_9 та їх діти - дочка ОСОБА_12 (мати позивача) та син - ОСОБА_11 (рідний дядько позивача), які 14.03.1967 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, а ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку, як на частку чоловіку померлої ОСОБА_10С, що було придбано ними у період шлюбу. У зв'язку з тим, що батьки позивача - ОСОБА_13 та ОСОБА_8, які проживали також в спірному житловому будинку і будували свій дім, одночасно за свої кошти, почали робити поліпшення і спірного житлового будинку, збільшивши в ньому за свій рахунок корисну площу будинку, суттєво змінивши спірне житлове домоволодіння, у зв'язку з чим, позивач вважає, що вона має право на ? частину домоволодіння у зв'язку із витратами її померлої матері, пов'язаними із поліпшенням спільного майна.

Крім того, про порушення своїх прав, а саме про те, що Другою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою 23.04.1980 року було видане свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_15, по 11/36 часток спірного будинку, кожному, без врахування і виділення її частки, мама позивача дізналась лише в серпні 2005 року, коли отримала від нотаріуса копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тому вважає, що строк позовної давності на час звернення до суду з позовною заявою, нею пропущений не був.

Також, просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8, яка померла 16 лютого 2009 року, після смерті її батька ОСОБА_9, померлого 15 січня 1976 року.

10 березня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, а уточнивши позовні вимоги просили ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 77/108 частин житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області та визнати за ОСОБА_6 право власності на 11/54 частин цього будинку.

В обґрунтування позову посилалися на те, що спірний житловий будинок був придбаний їх рідною бабусею ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1949 року. 24.09.1955 року, бабуся ОСОБА_10 подарувала 1/2 частину цього будинку своєму сину та рідному батьку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11, а 1/2 частина цього будинку залишилася за нею.

14.04.1966 року бабуся - ОСОБА_10 померла, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті на 1/4 частину домоволодіння стали у рівних частках чоловік бабусі - ОСОБА_9 та їх діти: син ОСОБА_11 (батько позивача ОСОБА_2І.) та дочка ОСОБА_12 (мати відповідача ОСОБА_3А.), які 14.03.1967 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Цього ж дня ОСОБА_9 було видане свідоцтво про право власності на 1/4 частину будинку, як на частину подружжя померлої ОСОБА_10

15.01.1976 року помер дідусь ОСОБА_9, який заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом на день відкриття спадщини - 1/3 частини у житловому будинку були батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_11, який фактично і прийняв спадщину після померлого, так як вступив в управління та володіння спадковим майном, та мати відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, яка на думку позивачів, відмовилася від своєї частки у спадщини, оскільки не вчинила жодної із дій, що свідчать про прийняття спадщини.

У 1979 році помер батько позивача ОСОБА_2 3.1. - ОСОБА_11, який заповіту не залишив, спадкоємцями першої черги за законом на день його смерті, на належне йому на праві власності майно - 7/12 часток та на 1/3 частини спірного будинку стали у рівних частках: мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_14, позивач ОСОБА_2 та мати позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_16, які 23.04.1980 року отримали у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, на належну кожному із них окремо 11/36 часток у спірному житловому будинку.

09 лютого 1994 року померла ОСОБА_15, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 11/36 часток спірного будинку. ОСОБА_15, заповіту не залишила, спадкоємцями першої черги за законом після неї, в рівних частках стали двоє її неповнолітніх дітей - позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її брат ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, які в силу неповноліття, на день смерті спадкодавця, вважалися такими, що прийняли спадщину. Мати померлої ОСОБА_14 та її чоловік ОСОБА_18, заяву про прийняття спадщини до держнотконтори не подавали.

11 лютого 2005 року померла співвласниця будинку - рідна мати позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_14, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 11/27 часток спірного будинку. Спадкодавець заповіту не залишила. На день її смерті спадкоємицею першої черги за законом стала ОСОБА_2, яка в установленому законом порядку надала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте, свідоцтво не отримала, із причини спору між спадкоємцями.

02 січня 2008 року помер співвласник житлового будинку рідний брат позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_17. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 11/108 частин спірного будинку. На день його смерті спадкоємців першої черги за законом не було. Єдиною спадкоємицею другої черги за законом стала позивачка ОСОБА_6

Таким чином, позивачі за зустрічною позовною заявою вважають, що спірний будинок має бути розподілений між співвласниками: позивачу ОСОБА_2 має бути виділена частка у розмірі 77/108; позивачу ОСОБА_6 у розмірі 11/54; відповідачу ОСОБА_3 у розмірі 1/12.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року задоволено позов ОСОБА_3

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_8, яка померла 16 лютого 2009 року після смерті її батька ОСОБА_9, померлого 15 січня 1976 року.

Визнане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 квітня 1980 року Другою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1702 - частково недійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 51 гривня, а на користь державного бюджету витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності за кожною на 1/4 частину спірного житлового будинку.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь державного бюджету судовий збір в дохід держави в сумі 51 гривня.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь державного бюджету витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді в сумі 120 гривень.

В іншій частині зустрічних позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині визнання права власності із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із того, що домоволодіння, яке складалось із одного саманного будинку, критого очеретом, із глинобитною підлогою, в якому були дві кімнати та сіни, яке розташоване за адресою: вул. Шосейна, 26 в м. Павлограді Дніпропетровської області, було придбане бабусею ОСОБА_10, згідно договору купівлі-продажу від 17.08.1949 року.

На підставі договору дарування житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді від 24.09.1955 року, ОСОБА_10 подарувала 1/2 частину належного їй житлового будинку своєму сину та рідному дядьку позивача ОСОБА_11, а решта 1/2 частки - залишалася належати їй.

Посилаючись на вимоги статті 119 ЦК УРСР 1963 року суд вказав, що починаючи із 1956 року, за життя співвласників житлового будинку, подружжя ОСОБА_13 та ОСОБА_8, які також проживали у спірному будинку та будували свій будинок, одночасно за свої кошти почали робити і поліпшення спірного житлового будинку.

Так суд вказав, що 1957 році батько позивача - ОСОБА_13 в під зобов'язання підприємства, де працював на станції Павлоград, для виконання будівельних робіт взяв позику в розмірі 5000 карбованців, в тому числі і для виконання будівельних робіт в житловому будинку у сумі 1800 рублів, які в подальшому були використані для закупки та транспортування будівельних матеріалів та оплати за виконані роботи. Суд зазначив що ці обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні - ОСОБА_19, ОСОБА_20

Із врахуванням досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд вважав, що внаслідок зробленого подружжям ОСОБА_13 та ОСОБА_8 за їх кошти поліпшення, спірний будинок суттєво змінився, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні характеристиками будівель і споруд.

Тому суд визнав, що частки учасників у спільній власності на спірний будинок підлягають відповідній зміні у зв'язку із збільшенням учасниками спільної часткової власності подружжям ОСОБА_13 та ОСОБА_8, за свій рахунок, корисної площі будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, що відповідає положенням ст. 119 ЦК УРСР 1963 року.

14 квітня 1966 року бабуся ОСОБА_10 померла.

Спадкоємцями першої черги за законом після ОСОБА_10 на 1/2 частку спірного будинку стали у рівних частках її чоловік, дідусь позивача ОСОБА_9 та їх діти - дочка ОСОБА_12 (мати позивача) та син - ОСОБА_11 (рідний дядько позивача), які 14.03.1967 року отримали в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, а ОСОБА_9 було видане свідоцтво про право власності на 1/4 частину спірного будинку, як на частину майна чоловіку померлої, що було придбано ними у період шлюбу.

15 січня 1976 року помер дідусь позивача - ОСОБА_9

Спадкоємцями першої черги за законом, що мають право на спадкування майна померлого (1/3 частки спірного будинку) була мати позивача - ОСОБА_8 та її рідний брат ОСОБА_11 Із заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ніхто не звертався.

Суд вказав, що мати позивача - ОСОБА_8 та її рідний брат ОСОБА_11 фактично прийняли спадщину, оскільки вступили у володіння спадковим майном, бо після смерті батька ОСОБА_9, вони користувалися належною йому присадибною ділянкою, а саме городом, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Таким чином, суд вважав доведеним факт того, що мати позивача - ОСОБА_8, відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину.

30 листопада 1978 року помер ОСОБА_11

Суд зазначив, що мати позивача - ОСОБА_8, маючи право на збільшення своєї частки у спільній частковій власності, як спадкоємець спадщини померлого батька і як співвласник, який поліпшив спільне часткове майно, своєчасно, із заявою про прийняття спадщини не звернулася і не вирішувала питання про збільшення своєї частки у спільній частковій власності, через те, що розраховувала на порядність членів сім'ї померлого брата, з яким, ще за його життя була досягнута угода щодо користування спільним майном.

Так, про порушення своїх прав, а саме про те, що нотаріальною конторою 23 квітня 1980 року було видано свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_14, ОСОБА_2 і ОСОБА_16 на 11/35 часток спірного будинку кожному, без врахування і виділення її частки, мати позивача - ОСОБА_8 та позивач - ОСОБА_3, дізналися лише у серпні 2005 року, коли отримали від нотаріуса копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з чим і вимушені були звернутися до суду.

09 лютого 1994 року померла ОСОБА_16 Її чоловік - ОСОБА_18 та син ОСОБА_6, також померли.

11 лютого 2005 року померла мати відповідача - ОСОБА_14

16 лютого 2009 року померла мати позивача - ОСОБА_8 А ще раніше, у 1981 році - помер батько позивача ОСОБА_13 Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина.

Позивач ОСОБА_3, її рідні брати - ОСОБА_4, ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до вимог ч.І ст.1261 ЦК України як діти спадкодавця.

Спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_4, ОСОБА_5А відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджено копією нотаріально посвідченої заяви.

Тому ОСОБА_3, відповідно до вимог статті 1261 ЦК України, є єдиною спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно своєї матері ОСОБА_8, а саме на 1/12 частку спірного будинку.

Суд вказав, що відповідач за первісною позовною заявою, не довела обставини того, що саме її померлі батьки робили поліпшення будинку.

У зв'язку із чим, суд вважав можливим встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8, яка померла 16 лютого 2009 року, після смерті її батька ОСОБА_9, померлого 15 січня 1976 року; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 23 квітня 1980 року Другою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1702 - частково недійсним та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірного будинку, яка складається з: 1/12 частини житлового будинку, яка належала матері позивача - ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.03.1967 року; 1/2 частини від загальної 1/3 частки спадщини маминого померлого батька - ОСОБА_9, яке мама позивача успадкувала після його смерті, фактично прийнявши спадщину (що складає 1/6 частку всього спірного житлового будинку) ? частку спірного житлового будинку, у зв'язку з витратами матері позивача щодо проведення поліпшення.

Але із висновками суду в частині визначення розміру часток спадкоємців погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства та фактичні обставини у справі.

Суд обґрунтовано вважав, що мати позивача - ОСОБА_8 та її рідний брат ОСОБА_11 фактично прийняли спадщину, оскільки вступили у володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_9, померлого 15.01.1976 року. Вони користувалися належною йому присадибною ділянкою, а саме городом, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Таким чином, суд обґрунтовано визначив долю спадкового майна належного ОСОБА_8 у розмірі ? частини (1/12 частина після смерті матері та 1/6 частина після смерті батька), а також визнав частково недійсним свідоцтво про право на спадщину.

Але збільшуючи її долю до ? частини, суд необґрунтовано вказав про наявність проведеного поліпшення будинку тільки із боку чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_13, але не дослідив обставини щодо проведення поліпшення будинку іншими співвласниками. Будь-які письмові угоди щодо такого поліпшення між сторонами відсутні. Не проведено відповідних експертних досліджень щодо того, в якій частині і ким проводилися поліпшення у житловому будинку і збільшувалася його вартість.

За таких обставин безпідставними є висновки суду щодо визнання за ОСОБА_13 права власності на ? частину будинку.

Таким чином, частки сторін у спірному будинку складають: ОСОБА_3 ? частина після смерті матері, ОСОБА_2 - ? частина ( ? частина після смерті батька ОСОБА_11 та ? частина після смерті матері ОСОБА_14А.), ОСОБА_6 ? частина (1/8 частина після смерті матері ОСОБА_15 та 1/8 частина після смерті брата ОСОБА_6Г.).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для часткового скасування судового рішення передбачені ст.309 ЦПК України - у звязку із неправильним застосуванням норм матеріального права та визначення часток спадкоємців у спірному будинку. Тому в цій частині необхідно постановити нове рішення про визнання права власності на житловий будинок №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області у наступному співвідношенні: за ОСОБА_3 на 1/4 частину, за ОСОБА_2 на ? частину, за ОСОБА_6 на ? частину.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2011 року скасувати в частині визнання права власності.

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/12 частин житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину житлового будинку №26 по вулиці Шосейна у місті Павлограді Дніпропетровської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: