Справа №22-ц-3969/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїАнтоненко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

5 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В.., ОСОБА_2.,

при секретарі Бобку О.В .

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 24 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 1 травня 1999 року ОСОБА_7, посилаючись на те, що вказаний строк вона пропустила з поважних причин, оскільки про наявність заповіту померлої їй стало відомо тільки влітку 2009 року.

Рішенням Макарівського районного суду від 24 лютого 2011 року позов задоволено. Продовжено позивачці строк для прийняття спадщини після померлої 1 травня 1999 року ОСОБА_7У на один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 1 травня 1999 року померла ОСОБА_7 Після її смерті відкрилась спадщина на жилий будинок з господарськими будівлями у с. Небелиця Макарівського району Київської області по вул.. Щорса, 37. Спадкоємцями першої черги є дочка померлої ОСОБА_5 та онука ОСОБА_3 (за правом представлення). Відповідачка ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку і фактично прийняла спадщину, проте до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався. 20 квітня 1998 року спадкодавець склала заповіт на все належне їй майно на користь своєї сестри ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про існування заповіту їй стало відомо лише влітку 2009 року.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до положень ст.. 550 ЦК України 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст.. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

З матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилась у травні 1999 року, а з позовом до суду позивачка звернулась лише у січні 2010 року, пропустивши таким чином строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК України 1963 року.

Відповідно до положень ст.. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У судовому засіданні позивачка не надала відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України належних доказів поважності причин пропуску вказаного строку.

Доводи позивачки про те, що про наявність заповіту їй стало відомо лише влітку 2009 року, не заслуговують на увагу, оскільки по справі не надано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів. Крім того, незнання певних обставин не може розцінюватись як поважна причина пропуску строку позовної давності.

Крім того, з пояснень осіб, які беруть участь у справі, вбачається, що між сторонами виник спір щодо права на спірне спадкове майно, який до цього часу вирішується судами. Позивачці було відомо, що дочка померлої ОСОБА_5 прийняла спадщину і проживає у спадковому будинку. Позивачка її право на спадщину не оспорювала, а звернулась з даним позовом до суду лише після звернення до суду законного представника ОСОБА_3 з позовом про визнання права на спадщину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду від 24 лютого 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: