АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про стягнення щомісячних страхових виплат та перерахунок їх розміру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком»), ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ОСОБА_2 Фонду), Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ВАТ «ЦГЗК») про стягнення недоплат по втраченому заробітку в звязку з відшкодуванням шкоди здоровю, компенсації у звязку з порушенням строків виплати, посилаючись на те, що працюючи підземним прохідником-вибухівником на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ВАТ «Кривбасзалізрудком», протягом тривалого часу у шкідливих умовах він отримав професійне захворювання і висновком МСЕК від 09.08.1993 року йому первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності.

ВО «Кривбасруда» було призначено й виплачувалося відшкодування шкоди здоровю у звязку з втратою профпрацездатності, нарахування якого позивач вважає неправильним, оскільки з 01.07.1992 року ним таке нараховування здійснювалося без застосування усіх коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві. Аналогічно діяло й ВАТ «ЦГЗК», до складу якого увійшла шахта, де працював потерпілий, а також ОСОБА_2 Фонду, яке продовжило нарахування та виплату страхових сум.

Позивачем під час розгляду справи неодноразово уточнювалися позовні вимоги й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 04.09.2009 року, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 Фонду недоплату сум щомісячних страхових виплат за період з 01.09.2006р. по 01.09.2009р. в розмірі 8294,22 грн., а також щомісячні страхові виплати в розмірі 303,26 грн., починаючи з 01.09.2009р. з подальшим перерахуванням відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.11.2007 року за заявою позивача ОСОБА_4 залишено без розгляду його позовні вимоги до ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВАТ «ЦГЗК».

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 Фонду на користь ОСОБА_4 недоплату сум щомісячних страхових виплат за період з 01.09.2006р. по 01.09.2009р. в розмірі 7261,80 грн. Зобовязано ОСОБА_2 Фонду здійснювати на користь ОСОБА_4 щомісячні страхові виплати у звязку з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоровю у розмірі 270,55 грн., починаючи з 01.09.2009р. до зміни обставин, що тягнуть за собою перерахунок. Стягнуто з ОСОБА_2 Фонду у відшкодування витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 1,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Фонду ставить питання про скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом безпідставно залучено ОСОБА_2 Фонду до участі у справі в якості відповідача, а не третьої особи, не перевірено чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству, не витребувано відомості про нарахування та одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, не надано належної правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів, не враховано, що строк позовної давності по вказаній категорії справ становить три місяці.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 Фонду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, працюючи протягом тривалого часу на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ВАТ «Кривбасзалізрудком», в шкідливих умовах праці, на посаді підземного прохідника-вибухівника, отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 09.08.1993 року ОСОБА_4 первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 02.08.1994 року при переогляді позивача втрата працездатності в розмірі 10% встановлена безстроково.

Згідно наказу № 247 від 27.08.1993 року позивачеві призначені і виплачувались виплати у відшкодування шкоди, виходячи із його середньомісячної заробітної плати в розмірі 49080 крб. із урахуванням 10% втрати професійної працездатності.

На час передачі справи до ОСОБА_2 Фонду щомісячна сума відшкодування шкоди склала 11,83 грн. (а.с. 41), з урахуванням 10% втрати професійної працездатності та із застосуванням коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і заробітної плати на підприємстві за професією позивача.

Спір виник з приводу неправильного, на думку позивача, перерахунку підприємством відшкодування втраченого заробітку з 01 липня 1992 року, що потягло неправильне нарахування та виплату з часу передачі особової справи до ОСОБА_2 Фонду страхових виплат ОСОБА_2 Фонду.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із страхових виплат, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством при перерахунку позивачеві розміру відшкодування шкоди, неправомірно не застосовані коефіцієнти: 1, 25 з 01.07.1992 року; 1,75 з 01.11.1992 року; 1,33 з 01.01.1993 року; 1,5 з 01.03.1993 року; з 1,97 з 01.06.1993 року, 2,94 з 01.09.1993 року, 2,1 з 01.11.1993 року, 3,0 з 01.12.1993 року, 2,0 з 01.06.1994 року, 2,0 з 1.10.1994 року, 3,0 з 01.02.19095 року, 2,5 з 01.01.1996 року, 1,25 з 01.06.1997 року.

Після передачі особової справи до ОСОБА_2 Фонду, останнє також неправильно виплачувало страхові суми.

Проте, з такими висновками погодитися неможна, оскільки до них суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону праці» та Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року (далі Правила), чинних на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої працівникові ушкодженням здоровя, складається з виплат втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до п. 28 Правил в редакції від 18.07.1994 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку) проводиться у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Дійшовши висновку про неправомірне застосування ВО «Кривбасруда» у період з 01.07.1992 року по 01.01.1998 року коригуючих коефіцієнтів при перерахуванні розміру щомісячного втраченого заробітку, що призвело до неправильного визначення розміру щомісячних платежів і їх виплати після передачі особової справи до ОСОБА_2 Фонду, суд не врахував положення ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», Галузевих угод між Міністерством промислової політики, виробничими об'єднаннями і ЦК профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України на 1996-2000рр., які передбачали, що перерахунок розміру відшкодування шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, проводиться одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнти фактичного підвищення заробітної плати за даною професією.

Отже, якщо при зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок немає.

Оскільки в період з 1992-1998 років підприємство правильно проводило перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу на коефіцієнти збільшення заробітної плати, що ґрунтується на законі, та визначило розмір страхового відшкодування на час передачі справи до ОСОБА_2 Фонду, у суду не було підстав для перерахування цих платежів.

Крім того, як вбачається із позовної заяви (а.с. 134-136) позивач не просив застосувати коефіцієнт 1,3 з 01.01.1998 року, а суд вийшов за межі позову й застосував коефіцієнт.

Виходячи із розміру страхового відшкодування в сумі 11,83 грн., ОСОБА_2 Фонду відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХIV від 23.09.1999р. здійснювало ОСОБА_4 щомісячні виплати із застосуванням коефіцієнтів зростання реальної заробітної плати в галузях національної економіки, встановлених постановами правління Фонду, які прийняті в межах його компетенції і є обовязковими для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Згідно з п.п. 4.4.2-4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці і соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2002 р. № 7 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок) при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 01 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому, відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахунок максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Аналогічна норма міститься й в новій редакції Порядку (2007 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 Фонду проводились перерахування щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до постанов правління Фонду: з 01 березня 2002 року на коефіцієнт 1,193, з 01 березня 2003 року на коефіцієнт 1,182, з 01 березня 2004 року на коефіцієнт 1,152, з 01 березня 2005 року на коефіцієнт 1,238, з 01 березня 2006 року на коефіцієнт 1,203, з 01 березня 2007 року на коефіцієнт 1,183, з 01 березня 2008 року на коефіцієнт 1,125, з 01 березня 2009 року на коефіцієнт 1,063.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 Фонду на користь ОСОБА_4 заборгованості із щомісячних страхових виплат за період з 01 вересня 2006 року по 01 вересня 2009 року та зобовязання останнього виплачувати позивачу щомісячно, починаючи з 01.09.2009 року страхові виплати в сумі 270,55 грн.

Враховуючи те, що суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про стягнення щомісячних страхових виплат та перерахунок їх розміру відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: