АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Транс», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання частково недійсним кредитного договору та недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Транс» (надалі ТОВ «Аква-Транс»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пославшись на те, що 25.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі кредитний договір), згідно умов якого йому надано кредит в іноземній валюті в сумі - 150000 долари США під 12,8 % річних зі строком повернення кредиту не пізніше 24.05.2018 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну повернення кредиту відповідно до п.1.2.2 кредитного договору. З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань, які виникають з кредитного договору, між Банком та ОСОБА_4, а також між Банком та ТОВ «Аква-Транс» укладено договори поруки № 0 П/2, № 0 П/1 відповідно, згідно умов яких останні поручаються перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань, що виникли з Кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому. Оскільки ОСОБА_3 не виконує належним чином умови кредитного договору, плату за кредит своєчасно не повертає, Банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредиту у загальній сумі 1134331,25 грн. та витрати по справі у розмірі - 1820 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із зустрічним позовом до Банку про визнання частково недійсним договору споживчого кредиту та договору поруки, в обґрунтування зазначивши, що 25.05.2007 року між ОСОБА_3 та Банком укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати позивачу кредит у сумі 150000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 757500 грн. за курсом НБУ на дату укладення договору. За користування кредитом протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 12,8 % річних. Проте ОСОБА_3 не отримував кошти в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, оскільки на його рахунок було перераховано гривневий еквівалент в сумі 757500 грн. Відповідно до п.2.1 кредитного договору забезпеченням по кредиту була визначена фінансова порука ОСОБА_4 та ТОВ «Аква-Транс». 25.05.2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 0 П/2, відповідно до умов якого, остання виступає фінансовим поручителем перед Банком на суму основного договору в розмірі 150000 доларів США. Позивачі вважають, що укладені між ними та Банком договори є частково недійсними, а саме - в частині надання кредиту в іноземній валюті, зобовязанні їх повернути кредитні кошті в іноземній валюті, оскільки суперечать вимогам чинного законодавства, згідно яких зобовязання повинні бути виражені у грошовій валюті Україні гривні. Недодержання цих умов, на їх думку, є підставою для недійсності правочину. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання валюти як засобу платежу можливо лише при дотриманні субєктами правовідносин вимог щодо одержання генеральної, індивідуальної ліцензії та письмового дозволу НБУ, а Банк на час укладення кредитного договору не мав індивідуальної ліцензії НБУ, що є грубим порушення законодавства про валютні операції. За таких обставин вважають, що положення договору споживчого кредиту є дійсним лише в частині отримання грошових коштів в сумі 757500 грн. На підставі викладеного просили суд: визнати недійсними п. 1.1. договору споживчого кредиту № 0 від 25.05.2007 року згідно з яким ОСОБА_3 надавалися кредитні кошти в іноземній валюті, а саме 150000 доларів США; п.п.1.2.2 та 4.1 кредитного договору, за яким ОСОБА_3 був зобовязаний повернути вказані кредитні кошти до 24.05.2018 року саме в іноземній валюті; визнати недійсним п. 1.2 договору поруки № 0 П/2 від 25.05.2007 року, згідно з яким ОСОБА_4 виступає фінансовим поручителем на суму основного договору, а саме 150000 доларів США; змінити перелічені умови кредитного договору, зазначивши, що кредит був отриманий в національній валюті в сумі 757500 грн. та в частині зобовязання повернути кредитні кошти у національній валюті у суму 757500 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року позовні вимоги Банку задоволені частково, на його користь з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ТОВ «Аква-Транс» солідарно стягнуто заборгованість за договором про надання кредиту в загальній сумі 1 081 903грн.37 коп.; у задоволенні зустрічного позову відмовлено; з відповідачів солідарно на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредиту у розмірі - 1 134 331грн.25 коп. На обґрунтування позивач зазначив, що при вирішенні питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, суд помилково виходив із того, що процентна ставка складає 12,8 % річних відповідно до умов кредитного договору, оскільки суд не з'ясував порядок та розмір нарахування відсотків, а також правомірність підвищення процентної ставки на суму простроченої заборгованості до 25,6%. Оскільки при укладенні Кредитного договору сторони передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватись. У зв'язку із цим вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» мають бути задоволені у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, на їх думку, позивачем не надані всі належні докази на підтвердження перерахування кредитних коштів в іноземній валюті з рахунку банку на особистий рахунок відповідача ОСОБА_3, тому висновок суду щодо отримання ОСОБА_3 саме кредитних коштів у сумі 150000 доларів США і саме в іноземній валюті не підтверджений належними доказами. Крім того, у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія на видачу кредиту в іноземній валюті, а термін валютної операції не може перевищувати одного року, тому положення договору споживчого кредиту є дійсними лише в частині отримання грошових коштів в сумі 757500 грн. У звязку з цим відповідачі за первісним позовом ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку і задоволення їх позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.05.2007 року (а.с.6-8), згідно умов якого Банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, що еквівалентно 757500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою 12,8 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту 24.05.2018 року.

30 грудня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, якою затверджено зміну графіка погашення кредиту за Договором (а.с.22,23,24).

Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобовязань за ним між Банком та ОСОБА_4 укладено договори поруки № 0 П/2 від 25.05.2007 року із ОСОБА_4 (а.с.21) та № 0 П/1 від 25.05.2007 року із ТОВ «Аква-Транс» (а.с.20), , згідно умов яких відповідачі зобовязалися перед Банком солідарно з боржником відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі - як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 1050 ч.2, 1054 ч.2 ЦК України наслідками порушення відповідачами зобовязань щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Приписами ч.1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруки відповідають перед кредитором солідарно.

Відповідно до п. 3.1 договорів поруки, вони набирають чинності з дати їх укладення, тобто з 25.05.2007 року, та діють до повного виконання позичальником зобовязань, які виникають на підставі Кредитного договору.

Правильно встановивши обставини справи, а саме, що Банк взяті на себе зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_3 свої зобовязання виконував не належним чином, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог Банку та стягнув з відповідачів солідарно на користь Банку заборгованість за договором про надання кредиту в загальній сумі 1 081 903 (один мільйон вісімдесят одна тисяча девятсот три) 37 коп.

На думку колегії суддів, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог Банку є неправильним з огляду на наступне.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пунктом 9.2 кредитного договору встановлено право Банку змінити розмір процентної ставки відповідно до умов п. 1.3.1 кредитного договору в сторону збільшення у разі погіршення кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану Позичальника. У цих випадках підвищення розміру процентної ставки відбувається шляхом направлення Банком не пізніше ніж за 14 днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення позичальнику рекомендованого листа повідомлення, в якому Банк зазначає про встановлення нової процентної ставки, в свою чергу позичальник після отримання повідомлення Банку та в разі незгоди із новим розміром процентної ставки протягом семи днів направляє Банку письмове повідомлення про свою незгоду. Про збільшення процентної ставки Банк протягом семи календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника.

Як убачається із матеріалів справи, у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 термінів повернення кредиту та плати за кредит (сплати процентів), тобто порушенням кредитної дисципліни, Банк використав надане йому право, передбачене п.9.2. Договору, і збільшив розмір процентів на суму простроченої заборгованості у два рази - до 25,6 %. Про підвищення процентної ставки ОСОБА_3 направлено відповідне повідомлення, що підтверджується письмовими доказами, наданими суду апеляційної інстанції, а саме - листом за вихідним номером 132711 від 22.02.2008р., згрупованим реєстром рекомендованих відправлень №2341, а також зворотнім поштовим повідомленням про вручення листа ОСОБА_3 (а.с. 153 155).

У направленому відповідачу повідомленні зазначено, що продовження користування кредитом за кредитним договором вважається вираженням згоди стосовно умов, викладених в даному повідомленні, щодо порядку нарахування процентів на прострочену суму основного боргу.

Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частина перша ст.640 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 після отримання повідомлення Банку не направив останньому письмове повідомлення про свою незгоду із новим розміром процентної ставки протягом семи днів, а також не здійснив інші дії, які б свідчили про його небажання користуватись кредитними коштами на нових умовах, колегія суддів вважає, що він прийняв пропозицію Банку та погодився із новим розміром процентної ставки за прострочення зобовязання.

Частина третя ст. 653 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У даному випадку сторонами було підписано Кредитний договір №0 від 25.05.2007р., яким передбачена можливість підвищення процентної ставки за умови направлення письмового повідомлення Позичальнику. У тексті даного повідомлення ОСОБА_3 було попереджено про наслідки, які можуть настати у випадку неналежного виконання умов Кредитного договору, а також прийняття умов викладених у листі №132711 від 22.08.2008р. Оскільки пропозиція Банку була прийнята ОСОБА_3, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за прострочення зобовязання за новою процентною ставкою у розмірі 25,6%, у звязку із чим рішення суду необхідно змінити та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Як убачається з розрахунку заборгованості, складеному позивачем станом на 11 травня 2010 року (а.с. 11-15), загальна сума заборгованості ОСОБА_3 складає 143 117доларів США 03 центи, що у гривневому еквіваленті на дату розрахунку становить 1 134 331грн. 25коп., в тому числі: основний борг у розмірі 128 398 доларів США 62 центи, що у гривневому еквіваленті на дату розрахунку становить 1 017 674грн.62коп.; заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 13 229 доларів США 51цент, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 104 855грн. 77коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 752 доларів США 25 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні станом на 11.05.2010 р. становить 5962 грн.25коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 736 доларів США 65 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ до гривні станом на 11.05.2010 р. становить 5838 грн.61коп.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Банку необхідно задовольнити, змінити рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором про надання кредиту та збільшити цей розмір з 1 081 903грн. 37 коп. до 1 134 331грн. 25коп.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стосовно визнання кредитного договору частково недійсним та договору поруки недійсним у повному обсязі з мотивів незаконного використання Банком іноземної валюти як платіжного засобу, суд першої інстанції правильно виходив із положень ст.192 ЦК України, яка дозволяє використання іноземної валюти в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Статті 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні опреціїї, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійсненя операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Міністрів України „Про систему регулювання і валютного контролю.

Як встановлено судом, 24 грудня 2001 року Національним Банком України АКІБ «Укрсиббанк» видано банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», перелік яких визначено у Додатку до Ліцензії в тому числі з правом кредитування юридичних та фізичних осіб, здійснювати неторговельні операції з валютними цінностями, 19 листопада 2002 року Банку видано Дозвіл № 75-2 на право здійснювати операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», перелік яких визначено у Додатку до Ліцензії в тому числі щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а відтак, вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду щодо недоведеності зустрічних позовних вимог про обовязковість отримання Банком або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій, оскільки на теперішній час законодавцем не визначено межі термінів та сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тобто, операція з надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Ухвалюючи рішення у цій частині справи, суд першої інстанції надав вірну юридичну оцінку правовідносинам сторін з приводу укладення ними договорів кредиту та поруки, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, розяснив відповідачам за первісним позовом положення Цивільного Кодексу України про підстави, порядок та умови визнання правочинів недійсними.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову, суд правильно відхилив безпідставні доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відсутність доказів отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у іноземній валюті в розмірі 150 000 доларів США, та взяв до уваги наявні у справі належні та допустимі докази на підтвердження цієї обставини.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 висновків суду не спростовують та не містять підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

За таких обставин у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Оскільки висновки суду частково не відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2010 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Транс», ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання кредиту та збільшити цей розмір з 1 081 903грн. 37 коп. (один мільйон вісімдесят одна тисяча девятсот три гривні 37коп.) до 1 134 331грн. 25коп. (один мільйон сто тридцять чотири тисячі триста тридцять одна гривня 25коп.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_6