АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 (ІІІ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів Остапенко В.О., Зубакової В.П.

при секретарі Чубіній А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та просила стягнути з відповідача на її користь 188 200 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь держави 08 грн. 50 коп. судовий збір та. витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн..

В апеляційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки суд не обґрунтовано дійшов висновку про спричинення позивачу моральної шкоди ушкодженням здоровя без призначення відповідної медичної експертизи та невірно дав оцінку п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 30.03.2010 року.

Відповідно до розділу 6 п.2 Акту про нещасний випадок повязаний з виробництвом №13 від 30 липня 2007 року вини ПАТ «Кривбасзалізрудком» у спричиненні моральних страждань у звязку з трудовим каліцтвом відсутні.

Крім того, судом першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя від 27.12.2001 року № 528, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається, при укладанні трудового договору відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди із- за цієї підстави. При постановлені рішення суд не взяв до уваги приписи Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та не врахував, що строк позовної давності по вказаним категоріям справ становить три місяці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 липня 2007 року під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок, у звязку з чим висновком МСЕК від 13.11.2007 року їй встановлено 10 % втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, при подальшому переогляді відсоток втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву становив 10 % - безстроково.

Працюючи протягом тривалого часу, впродовж 21 року 9 місяців в умовах пилу в концентраціях, що перевищує ГДК, позивач отримав професійне захворювання з діагнозом: пиловий бронхіт першої другої ст.. емфізема легень першої другої ст..) ЛН першого другого ст.

Висновком МСЕК (а.с. 23) від 28.04.2010 року позивачу встановлено безстроково 35 % втрати професійної працездатності, безстроково з яких: первинно 25% - за профзахворюванням та 10% по трудовому каліцтву, безстроково.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 10 розслідування професійного захворювання від 30 березня 2010 року (а.с. 18-20) причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є тривалий час роботи в умовах запиленість повітря робочої зони, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працювала позивач, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Разом з тим суд при встановленні розміру моральної шкоди, не взяв до уваги розяснення в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд не врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили. Суд не взяв до уваги відсоток втрати професійної працездатності, наявність медичних протипоказань на певні види робіт не позбавляють позивача можливості працевлаштування.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і повязані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, та, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 20 000 грн. до 12 000 грн..

Доводи відповідача про те, що суд не перевірив факту заподіяння позивачу моральної шкоди шляхом проведення медичної експертизи, не вірно застосував матеріальний закон, та розглянув позов поданий з порушенням трьохмісячного строку, спростовуються встановленими обставинами, матеріалами справи та висновками суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2011 року в частині стягнення моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 20 000грн. до 12 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: