Справа №22-ц-3395/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїОлійник
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 червня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: судді Олійника В.І.,

суддів: Панасюка С.П., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та стягнення вартості часток у спільному майні, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та стягнення вартості часток в спільному майні.

Свій позов обґрунтовували тим, що вони є дітьми ОСОБА_6 від першого шлюбу. 12 серпня 1987 року їхній батько зареєстрував шлюб зі ОСОБА_2 Від шлюбу в них народився син ОСОБА_5

29 травня 2005 року ОСОБА_6 помер. Позивачі прийняли спадщину після померлого батька, звернувшись у встановлений законом термін із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса.

Як стверджували позивачі в тексті позовної заяви, відповідачі приховали той факт, що ОСОБА_6 за життя, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2, була проведена прибудова до належного ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: вулиця Дачна, 25 в селі Княжичі Броварського району Київської області. Як зазначали позивачі в тексті позовної заяви, площа вказаного житлового будинку до проведення будівництва прибудови становила 57,7 кв. м., а внаслідок добудов, що були зроблені ОСОБА_6 під час перебування в шлюбі зі ОСОБА_2Я, площа будинку істотно збільшилась і становить 119,5 кв. м. Таким чином, істотно збільшилась вартість цього будинку. Позивачі стверджували, що вищевказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з цього Ѕ його частина по праву належить померлому ОСОБА_6 та є спадковим майном. Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_6М є чотири спадкоємці за законом першої черги до належного йому майна: дружина ОСОБА_2 та троє дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивачі просили суд визнати за ними право власності на 1/4 частину спадкового будинку. А так як спільне користування сказаним будинком між сторонами неможливе, оскільки відповідачі перешкоджають позивачам в користуванні спірним будинком і будинок є неподільною річчю, то просили суд стягнути на їх користь з відповідачів грошову компенсацію за частки майна у спірному спадковому будинку відповідно до незалежної оцінки вказаного майна, а саме, по 41 325 грн. 15 коп. кожному.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/8 частині, що становить 14,2 кв.м. за кожним в житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул.Дачна, 25 в с.Княжичі Броварського району Київської області.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/8 частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул.Дачна, 25 в с.Княжичі Броварського району Київської області в сумі 41 325 грн. 15 коп. та на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/8 частки у вказаному житловому будинку в сумі 41 325 грн. 15 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/8 частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул.Дачна, 25 в с.Княжичі Броварського району Київської області в сумі 41 325 грн. 15 коп. та на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/8 частки у вказаному житловому будинку в сумі 41 325 грн. 15 коп.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_2 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 826 грн. 50 коп. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 18 грн. 75 коп. та на користь ОСОБА_4 судовий збір сумі 826 грн. 50 коп. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 18 грн. 75 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів не може погодитися з висновками, на підставі яких суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги.

Відповідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачі вважають, що позивачі не мають права звернення до суду, так як їхні права не порушені.

Згідно зі ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже, будинок №25 по вулиці Дачній в селі Княжичі Броварського району Київської області не можна розглядати, як спільне майно подружжя на підставі ст.60 СК України, оскільки даний будинок належить відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Броварською державною нотаріальною конторою Київської області 19 березня 2002 року після смерті 01.03.2000 року її батька ОСОБА_7. Дане свідоцтво було видане на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_7 на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Княжицької сільської ради 3 листопада 1994 року за реєстром №100 та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером №100 від 03 листопада 1994 року. Тому вказаний будинок не був та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, судом порушено право власності на будинок.

Крім того, судом порушено норми процесуального права, так згідно ухвали суду від 4 червня 2010 року (а.с.199), встановлено, що в позовній заяві заявлена вимога про встановлення факту прийняття спадщини в той час, як позивачі прийняли спадщину після померлого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Також заявлена вимога про визнання права власності на 1/4 частину будинку, в той час як обґрунтування позовних вимог стосуються лише прибудови до будинку, а не будинку в цілому, а також в позовній заяві не обґрунтовано вартість квадратного метра в спірному будинку і не вказана ціна позову.

Позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків позовної заяви до 13 липня 2010 року.

Після цього позивачами недоліки не були усунені.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийняла у спадок будинок з житловою площею 57,7 кв.м. та загальною площею 113,6 кв.м., в яку не включено третю дерев'яну веранду площею 5,6 кв.м., що разом становить 119,5 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок станом на 20.10.1994 року експлікація будинку становила: всього площа - 119,5 кв.м, загальна - 113,6 кв.м. і житлова площа - 57,7 кв.м.

Станом на 3 січня 2001 року (на момент спадкування), згідно технічного паспорту на будинок, поетажного плану, житлова площа будинку становила 57,7 кв.м. і загальна - 113,6 кв.м., а всього площа будинку становила 119,5 кв.м. За наведеного суд помилково вважав, що загальна площа будинку на момент спадкування становила 57,7 кв. м. Площа будинку як до спадкування так і після не змінювалась.

Шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрований 12 серпня 1987 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 був зареєстрований і проживав в гуртожитку в місті Києві по вулиці Привокзальній, будинок №3 до 2003 року. В 2003 році він отримав квартиру АДРЕСА_1. Якби у нього було в спільній сумісній власності подружжя житло, то квартиру він не міг би отримати.

Суд незаконно і безпідставно визнав право власності на частини будинку за позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як у них і в їхнього покійного батька ОСОБА_6 відсутні права на успадкований ОСОБА_2 від свого батька ОСОБА_7 будинок. Це успадковане нею від батька майно не було та не є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_6 у вказаному будинку не проживав та прописаний ніколи не був.

Суд помилково вважав, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6, пославшись на пояснення свідків матері позивачів (ОСОБА_8О.) та її знайомої ОСОБА_9, які проживали та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 і ніколи не бачили вказаного будинку. Разом з тим, судом безпідставно не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_10, яка зазначила, що веранду до будинку будував саме батько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 за свої кошти, а не її чоловік ОСОБА_6 Також безпідставно не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 в частині того, що прибудова будувалась виключно за кошти ОСОБА_7

Відповідно до пояснень сільського голови с. Княжичі Броварського р-ну Київської області ОСОБА_12 (а.с.112), вона ствердила, що ОСОБА_6 не будував за свої кошти прибудови до зазначеного будинку в с.Княжичі по вулиці Дачній, 25. Вона там ніколи його не бачила, оскільки тривалий час працює сільським головою і знає всіх жителів села. Добудови будував батько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7 і вона бачила, як він будував. Він був ветераном Великої вітчизняної війни. ОСОБА_1 ніяких добудов до будинку після смерті ОСОБА_7 не проводилось. Саме він звертався до сільської ради за дозволом на будівництво веранди, який йому і був наданий згідно рішення сільської ради №11 від 23 березня 1987 року. Також він звертався до сільської ради та виписував за свої кошти будівельні матеріали, які на той час були дефіцитом. Вона вказала, що позивачі вводять суд в оману, стверджуючи, що веранду будував їхній батько за свої кошти.

Крім цього, матеріалами справи не підтверджуються доводи позивачів про те, що веранду збудував їхній батько, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що покійний ОСОБА_6 мав матеріальну можливість прибудувати до будинку веранду.

Батько відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 був ветераном Великої Вітчизняної війни, мав певний авторитет та пільги і в Держбанку мав збереження, які зняв та побудував зазначену добудовану веранду. За свої кошти закупив матеріали, наймав працівників та фактично за 4 місяці побудував вказану веранду у 1987 році. Це підтверджується свідоцтвом на ім'я ОСОБА_7 про право власності на житловий будинок, виданим виконкомом Княжицької сільської ради 3 листопада 1994 року за реєстром №100, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації.

Безпідставним є те, що ОСОБА_5 повинен сплачувати на користь позивачів грошову компенсацію вартості 1/8 частки в житловому будинку, оскільки він не є власником зазначеного будинку, не успадковував його від свого діда ОСОБА_7 та за ним не визнавалося право власності на частину будинку.

Згідно рішення судом визнано лише право на 1/8 будинку, але самого права власності на частину будинку позивачі не набули, а тому у них відсутнє право вимагати грошову компенсацію вартості частки в житловому будинку.

Згідно ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Суд визнав за позивачами право власності на 1/8 зазначеного будинку, але таку частку не було визначено. Також не встановлено, які саме прибудови та коли проводив їх ОСОБА_6 Підтверджуючі документи відсутні. Докази, які дійсно б підтверджували те, що позивачі мають право на частку зазначеного будинку у справі відсутні і позивачами не надані.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права і внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог і визнання за позивачами права власності по 1/8 частки в житловому будинку та стягнення за неї грошової компенсації, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким відмовити ОСОБА_13 у задоволенні її позову до ОСОБА_14, ОСОБА_15 і Горохівської сільської Ради Кагарлицького району Київської області про визнання частково недійсним заповіту і визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_14 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 серпня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_13 у задоволенні її позову до ОСОБА_14, ОСОБА_15 і Горохівської сільської Ради Кагарлицького району Київської області про визнання частково недійсним заповіту і визнання права власності на спадкове майно.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: