АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Категорія -26 ( І ) Тарасенко О.В.
Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Карнаух В.В.,Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його адвоката - Залюбовського Віктора Васильовича,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" - Копайгори Ігоря Васильовича, представника Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо -збагачувальний комбінат"- Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" та Відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" (у теперешній час - Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат"), відкритого акціонерного товариства "Суха Балка"(у теперешній час - Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка"), Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо- збагачувальний комбінат" (у теперешній час - Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо -збагачувальний комбінат") про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди : з Відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" (на даний час публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ЦГЗК») - 113 318 грн.; з Відкритого акціонерного товариства "Суха Балка" (на даний час публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка" (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» ) - 15121 грн.; з Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо -збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «Півн ГЗК») - 45361 грн. та з кожного з відповідачів у відшкодування судових витрат на правову допомогу по 333 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 22 квітня 2011 року, позов задоволено частково: стягнуто з ВАТ «Півн ГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 1 500 грн.; з ВАТ «ЦГЗК» - 25 000 грн.; з ВАТ «Суха Балка»- 3500 грн.

Стягнуто з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат за надання юридичної допомоги по 333 грн.

Стягнуто з кожного з відповідачів на користь держави суму судового збору по 2,8 грн., та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи по 5 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; розмір моральної шкоди, стягнутою судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та не обґрунтовано, саме чому такий розмір стягнуто на користь позивача; не враховано пропуск тримісячного строку позивачем для звернення до суду.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ВАТ «ЦГЗК» та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до ВАТ «ЦГЗК», оскільки судом не було визначено пропорційність відпрацьованого часу позивачем на підприємствах відповідачів; не врахував, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди зі сторони відповідача ПАТ «ЦГЗК»; розмір моральної шкоди, стягнутою судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості та не обґрунтовано, саме чому такий розмір стягнуто на користь позивача; безпідставно стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 333 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час, протягом 13 років 5 місяців працював в шкідливих умовах праці, з яких 8 років 9 місяців електрослюсарем черговим з ремонту устаткування у ВАТ «ЦГЗК», 1рік 2 міс. електрослюсарем у ВАТ «Суха Балка»; 3 роки 6 місяців електрослюсарем черговим з ремонту устаткування у ВАТ «ПівнГЗК».

Згідно Акту № 26 розслідування професійного захворювання позивача від 28 вересня 2006 року , комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_2 є тривала робота протягом 13 років 5 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ПДК, винними у профзахворенні є керівництво ВАТ «Півн ГЗК»,ВАТ «ЦГЗК» та ВАТ «Суха Балка»в період роботи ОСОБА_2 на цих підприємствах (а.с.16).

За висновком МСЕК від 08.11.2006 року позивачу було встановлено 35% втрати професійної працездатності, строком до 01 грудня 2007 року. При повторному огляді відсоток втрати професійної працездатності збільшився з 11.11.2009 року встановлено 60% та третя група інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі винні у виникненні у позивача професійного захворювання, під час праці на цих підприємствах.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 26 розслідування професійного захворювання ОСОБА_2 від 28 вересня 2006 року , комісією встановлено, що причиною його захворювання є стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала допустиму концентрацію запиленості повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, які виникли у зв'язку з порушенням керівництвом підприємств, де працював ОСОБА_2, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_2 , пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 08.11.2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення . Обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, доводи апеляційних скарг стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Також необґрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ЦГЗК» про те , що судом не враховано часу роботи позивача на підприємствах відповідачів є необґрунтованим, оскільки судом було визначено пропорційність відпрацьованого часу позивачем на підприємствах відповідачів та стягнуто суми моральної шкоди пропорційно часу роботи позивача на цих підприємствах.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів та тривалість роботи у кожного з відповідачів, відсоток вини кожного з відповідачів у заподіянні позивачу моральної шкоди, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв'язку з вищевикладеним, доводи відповідачів щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, визначеної судом, безпідставні.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ЦГЗК» про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів по 333 грн. витрат на правову допомогу, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, квитанцією № 1377 від 29.03.2010 року адвокат Залюбовський В.В. від ОСОБА_2 одержав 1000 грн. за надання юридичної допомоги. Відповідно ч.1 ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи відповідачів, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат" та публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка" - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: