АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц-26/11Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20, 27 Степаненко О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г.М.
суддівМагди Л.Ф., Бабенка В.М.
при секретаріПетренко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПП «Торговий Дім Поляков» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» про визнання договору процентної позики недійсним, вивчивши матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 25 лютого 2010 р. звернувся в суд із позовом до Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» про визнання договору процентної позики недійсним. В позовній заяві зазначалося, що 22 квітня 2009 р. між сторонами було укладено договір процентної позики № 574, відповідно до умов якого ПП «Торговий Дім Поляков» зобов'язалося надати ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 215255 грн., а останній зобов'язується прийняти позику і повернути її у визначений договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірах, що обумовлені умовами договору.

Пунктами 3.2. та 4.4. договору передбачено, що остаточною датою повернення позики є 31 липня 2009 р. По настанні цієї дати позичальник зобов'язується протягом одного банківського дня повернути суму позики.

Позивач вважав, що вищевказаний договір процентної позики має бути визнаний недійсним як правочин, з урахуванням наступного.

В 2006 році ОСОБА_6 був прийнятий на посаду торгівельного представника Київської філії ПП «Торговий Дім Поляков», яке знаходилося за адресою: м. Київ, вул. Руденка, 6а. У вказаному підприємстві в період з 2006 року до квітня 2009 року він займав також посади супервайзера та начальника торгового відділу.

У квітні 2009 року заступник директора ПП «Торговий Дім Поляков» по безпеці ОСОБА_7 висунув ОСОБА_6 неправомірну вимогу щодо погашення за власний рахунок останнього дебіторської заборгованості, що виникла перед ПП «Торговий Дім Поляков» з вини контрагентів, які своєчасно не розрахувалися за придбану у підприємства продукцію. Свої вимоги ОСОБА_7 поєднав із погрозами насильства над ОСОБА_6 і його близькими родичами та знищення автомобіля, що перебуває у віданні останнього.

З метою маскування своїх неправомірних дій і надання їм вигляду законності ОСОБА_7 зажадав від ОСОБА_6 підписати договір процентної позики, а також заяву на видачу позики і розписку про нібито її отримання, щоб фактичне погашення ОСОБА_6 дебіторської заборгованості контрагентів мало вигляд повернення ним нібито отриманої позики, що не відповідало дійсності.

Під психологічним тиском ОСОБА_7 та співробітника служби безпеки Київської філії ПП «Торговий Дім Поляков» ОСОБА_8 і за їх неправомірними вимогами позивач змушений був підписати оскаржуваний договір процентної позики № 574 від 22 квітня 2009 р., а також заяву на видачу позики та розписку про її отримання.

Ніяких грошових коштів, всупереч вимогам п.п. 4.1.-4.2. договору, ОСОБА_6 не отримував, а вказані вище документи підписав під дією психічного насильства з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Того ж дня, 22 квітня 2006 р. після підписання позивачем вказаних документів, ОСОБА_8 також змусив його написати заяву від 31 березня 2009 р. про прийняття з 1 квітня 2009 р. на посаду торгового представника на 0,25 ставки, після чого «заднім числом» було сфальсифіковано наказ КФ № 23а/09-ПК про прийняття ОСОБА_6 торговим представником відділу продаж з 1 квітня 2009 р. на 0,25 ставки.

Оскільки прийняття позивача на посаду торгового представника на 0,25 ставки значно зменшило рівень його доходів, а отже, і можливість «повернення позички», - таке призначення є доказом того, що насправді грошова позичка в сумі 215255 грн. йому не могла бути надана і не видавалася.

Також була дана вказівка службі безпеки Київської філії ГІП «Торговий Дім Поляков» більше не допускати ОСОБА_6 на робоче місце, тобто його трудові відносини з ПП «Торговий Дім Поляков» фактично припинилися за ініціативою підприємства.

Тому позивач просив суд визнати недійсним договір процентної позики № 574 від 22 квітня 2009 р., укладений між ОСОБА_6 та ПП «Торговий Дім Поляков» на суму 215255 грн. та стягнути з ПП «Торговий Дім Поляков» на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2010 р. позов задоволено, договір процентної позики № 574 від 22 квітня 2009 р., укладений між ОСОБА_6 та ПП «Торговий Дім Поляков» на суму 215255 грн. - визнано недійсним. Стягнуто з ПП «Торговий Дім Поляков» на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП «Торговий Дім Поляков» подало апеляційну скаргу в якій просить про його скасування і ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення а рішення суду повинно бути скасовано і по справі ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики, суд виходив з того, що цей договір був укладений під впливом психічного тиску з боку працівників відповідача, без наміру створення правових наслідків, при його вчиненні не були дотримані вимоги ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, кошти, зазначені в договорі, позивачу не передавались.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони суперечать нормам матеріального та процесуального права, не ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до директора ПП «Торговий дім Поляков» з заявою про видачу йому позики в розмірі 215255 грн. у зв'язку з сімейними обставинами (а. с. 11).

22 квітня 2009 р. між позивачем і ПП «Торговий Дім Поляков» в письмовій формі було укладено договір процентної позики, за яким ОСОБА_6 надано позику в розмірі 215255 грн. на строк до 31 липня 2009 р. (а. с. 9-10).

Згідно з розпискою ОСОБА_6 він отримав ці кошти та зобов'язався повернути їх відповідно до договору позики від 22 квітня 2009 р. (а. с. 12).

Надаючи оцінку цим письмовим доказам, поданим позивачем, суд дійшов висновку, що ці докази не є підтвердженням факту укладення сторонами 22 квітня 2009 р. договору позики, а саме - факту передання відповідачем у власність позивачу 215255 грн. і зобов'язання останнього повернути ці кошти.

Указуючи на безгрошевість договору позики і покладаючись на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд послався на те, що заяву про надання позики та розписку про отримання вказаної суми позики ОСОБА_6 написав і підписав договір позики під впливом психічного насильства з боку працівників підприємства.

Між тим, з пояснень свідка ОСОБА_10, який на час укладення договору позики працював в ПП «Торговий Дім Поляков» начальником служби безпеки Київської філії підприємства та був присутній при підписанні сторонами договору позики, не вбачається факту застосування до позивача в момент підписання договору психічного насильства (протокол судового засідання від 1 червня 2010 р. а. с. 112).

Свідок ОСОБА_9 - мати ОСОБА_6, пояснила, що про підписання її сином договору позики під впливом погроз їй відомо зі слів сина. Пізніше, вже після підписання сином договору, їй також телефоном почали погрожувати невідомі особи, вимагати повернення боргу, повідомляли її про виклик в суд (протокол судового засідання від 1 червня 2010 р. а. с. 112 - зворот).

Отже в матеріалах справи відсутні належні докази про те, що договір позики був підписаний ОСОБА_6 під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст. ст. 230 - 233 ЦК), унаслідок чого допускаються в якості доказів пояснення свідків і правочин визнається недійсним.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК.

Оскільки позивач не довів під час розгляду справи факту застосування до нього з боку працівників підприємства психічного насильства під час підписання договору позики, написання ним заяви про видачу позики та розписки про надання йому коштів, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні його позову про визнання договору позики недійсним слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПП «Торговий Дім Поляков» задовольнити, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» про визнання договору процентної позики недійсним скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Торговий Дім Поляков» про визнання договору процентної позики недійсним відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :