Справа № 0216/2-163/2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2011 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді Тучинської Н.В.

при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

21 березня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. За цим договором відповідач отримала від позивача 992 гривні, які зобов`язувалася повернути до 27 березня 2010 року. Оскільки свого зобов`язання ОСОБА_2 не виконала, ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернулася до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала свою вимогу і пояснила: У березні 2010 року вона позичила ОСОБА_2 992 гривні, зокрема, на таку суму відповідач взяла у неї товару. Повернути вартість взятого ОСОБА_2 обіцяла до 27 березня 2010 року. Однак до цих пір борг не повернуто, а тому вона боїться, що взагалі не зможе отримати повернення боргу і просить у судовому порядку стягнути його з відповідача.

Відповідач позовні вимоги визнала та пояснила: Вона дійсно взяла у ОСОБА_1 в борг деякі предмети одягу та взуття, однак не змогла повернути гроші вчасно, оскільки мала вагітність, а потім втратила дитину, лікувалася.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Так, розпискою (а.с. 15) позивач ствердила суду, що вона з відповідачем із 21 березня 2010 року перебуває у договірних правовідносинах і довела передання позичальнику ОСОБА_2 визначеної договором суми 992 гривні. Відповідно до договору, відповідач мала до 27 березня 2010 повернути обумовлену у ньому суму, однак, як слідує із пояснень сторін в судовому засіданні та наявності у позивача оригіналу боргової розписки, ОСОБА_2 не повернула своєчасно позикодавцю суму позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, зокрема, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки позивач не ставить вимогу про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, а її вимога про стягнення основної суми боргу обгрунтована і не оспорена відповідачем, вона підлягає до повного задоволення.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову до суду державне мито в сумі 51 гривня та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 120 гривень, про що свідчать квитанції (а.с. 10-11), і просила стягнути цю суму із відповідача. На підставі ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України вимога ОСОБА_1 про присудження з відповідача судових витрат підлягає задоволенню на суму 171 гривня.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, с.ст. 10, 60, 79, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в погашення боргу за договором позики 992 (девятсот девяносто дві) гривні, а також в повернення сплачених нею при подачі позову до суду судових витрат 171 (сто сімдесят одну) гривню, а всього тисячу сто шістдесят три гривні.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення скарги.

Суддя: __________