АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2010 року по справі за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), ОСОБА_6 про припинення договору поруки, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), третя особа - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 26 червня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 991/08-КЛ/016 (далі по тексту кредитний договір), згідно умов якого позичальнику надано кредитні кошти у межах максимального ліміту заборгованості в іноземній валюті у розмірі 100000 доларів США строком користування до 26 червня 2018 року під 14 % річних. З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним договором, 26 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 991/08-КЛП/005 (далі по тексту договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобовязаний відповідати за виконання позичальником договірних зобовязань по кредитному договору. Оскільки ОСОБА_6 не здійснював зобовязань за кредитним договором, Банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 17 лютого 2010 року в сумі 1218054 грн. 98коп. та витрати по справі.

В жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про припинення договору поруки № 991/08-КЛП/005, укладеного 26 червня 2008 року між ним Банком, посилаючись на те, що без його повідомлення та згоди між банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду про збільшення процентної ставки з 14 % річних до 15 %, річних, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Тому просив суд визнати його зобовязання, прийняті за договором поруки № 991/08-КЛП/005, укладеним 26 червня 2008 року між ним та Банком, припиненими з моменту укладення між Банком та ОСОБА_6 додаткової угоди від 21 жовтня 2008 року, а також відмовити Банку в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості.

У листопаді 2009 року ОСОБА_6 також звернувся із зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що укладення спірного договору в валюті, відмінній від національної валюти України, та використання іноземної валюти як засобу платежу за спірним договором, на його думку, суперечить законодавству, тому просив визнати недійсними з моменту укладення договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 991/08-КЛ/016 та договір іпотеки № 991/08-КЛЗ/016, укладені 26 червня 2008 року між ним та Банком.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2010 року позовні вимоги Банку задоволені, на його користь з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 стягнуто у солідарному порядку заборгованість за договором кредиту № 991/08-КЛ/016 від 26 червня 2008 року, яка станом на 17 лютого 2010 року складає 1205573 грн. 54 коп., судовий збір в розмірі 1700 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; з ОСОБА_6 на користь Банку стягнуто заборгованість за договором кредиту № 991/08-КЛ/016 від 26 червня 2008 року, яка станом на 17 лютого 2010 року, з урахуванням відсоткової ставки 15 % річних, діючої з 20 жовтня 2008 року, складає 12481 грн. 44 коп. В задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення суду в частині задоволення вимог Банку до ОСОБА_3 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності вимог його зустрічної позовної заяви про припинення договору поруки через зміну основного зобовязання без згоди поручителя, залишив поза увагою, що про укладення додаткової угоди між Банком та ОСОБА_6, внаслідок якої збільшився обсяг його зобовязань, він не повідомлявся. Крім того, вважає безпідставним висновок суду щодо ухилення ОСОБА_3 від взятих на себе зобовязань, оскільки останній жодного разу не повідомлявся про прострочення або невиконання ОСОБА_6 зобовязань за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового про відмову в позові та задоволення зустрічних позовів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку представника, судом не зясовано та не надано оцінку фактам порушення Банком принципів кредитування, підставам та процедурі підвищення процентної ставки,а також не перевірено повноважень представника Банку ОСОБА_7, яка підписувала всі угоди з ОСОБА_6 Крім того, судом не звернуто уваги, що позивачем не надано належних доказів існування заборгованості, яким є Виписка з позичкового рахунку, та що наданий банком розрахунок заборгованості не відображає всіх операцій, в тому числі пеню та штраф, і в ньому не відображено, з яких сум останні нараховувалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.06.2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №991/08-КЛ/016, відповідно до умов якого, позичальнику надано кредитні кошти у межах максимального ліміту заборгованості в іноземній валюті у розмірі 100 000,00 доларів США строком користування до 25.06.2018 року під 14% річних (а.с.6-10).

Згідно п.1.1.1. договору кредиту позичальник зобовязаний щомісяця сплачувати частку кредиту, проценти за користування кредитними коштами та комісії в розмірі та в порядку, визначеному у додатку №1 до кредитного договору, за графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 15 числа місяця, починаючи з липня 2008 року.

Крім того, п.4.1. вищезазначеного договору передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту, визначених п.1.1.1. кредитного договору, а саме, сплата пені в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачена сплата штрафу у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами у разі порушення вимог п.п.3.3.2.-3.3.5, 3.3.7.-3.3.16.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №991/08-КЛП/005 від 26.06.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель, зобовязаний відповідати за виконання ОСОБА_6 договірних зобовязань по кредитному договору (а.с.15-16).

21 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду про внесення змін до Кредитного договору №991/08-КЛ/016 від 26.06.2008 року, відповідно до умов якої з 20 січня 2008 року збільшено процентну ставку за користуваня кредитними коштами з 14% до 15% річних (а.с.57).

Згідно розрахунку заборгованості, у звязку з невиконанням ОСОБА_6 зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за кредитним договором у встановлені строки станом на 17.02.2010 року борг за кредитним договором, з урахуванням відсоткової ставки 15% річних, складає 1 218 054,98 гривень, із яких: прострочена заборгованість за кредитом 98 334,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками 19 966,57 доларів США (98 334,00 + 19 966,57 = 118 300,57 дол. США, що по курсу НБУ станом на 17.02.2010р. становить 946 688,48 грн.); пеня за несвоєчасне погашення кредиту з 16.02.2009р. по 16.02.2010р. - 167 350,19 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків з 16.02.2009р. по 16.02.2010р.- 19 768,96 грн.; штраф по кредиту та відсоткам 84 247,35 грн., а всього: 946 688,48 + 167 350,19 + 19 768,96 + 84 247,35 = 1 218 054,98 грн.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 1050 ч.2, 1054 ч.2 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязань щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Правильно встановивши обставини справи, зясувавши, що ОСОБА_6 не виконує зобовязання, взяті ним за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про право Банку вимагати від відповідача ОСОБА_6 дострокового повернення всієї суми кредиту.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 стосовно визнання кредитного договору недійсним з мотивів незаконного використання Банком іноземної валюти як платіжного засобу, суд першої інстанції правильно виходив із положень ст.192 ЦК України, яка дозволяє використання іноземної валюти в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Статті 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Міністрів України „Про систему регулювання і валютного контролю.

Як встановлено судом, відповідно до банківської ліцензії №5 від 27.09.1991р., виданої Національним банком України АКБ «Укрсоцбанк», Банк має право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (а.с.93). Письмовий дозвіл №5-1 від 27 вересня 1991р. надає Банку право здійснювати операції з валютними цінностями (а.с.94-95).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання в кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду щодо недоведеності вимог ОСОБА_6 про обовязковість отримання Банком або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій, оскільки на теперішній час законодавцем не визначено межі термінів та сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тобто, операція з надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_6 зазначених висновків суду не спростовують та не містять підстав для задоволення зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним та відмови Банку в позові про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 1218054 грн. 98коп.

Натомість, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 є такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір у частині зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог щодо припинення договору поруки через зміну без згоди поручителя умов кредитного договору та збільшення обсягу його відповідальності та відмовив у задоволенні позову.

На думку колегії суддів, такий висновок суду є неправильним з огляду на наступне.

Згідно ст.553 ЦК України порука - це договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Статтею 598 ЦК України визначено підстави припинення зобовязання - зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України порука може бути припинена у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як убачається із матеріалів справи, внаслідок укладення додаткової угоди від 21.10.2008 року про внесення змін до Кредитного договору №991/08-КЛ/016 від 26.06.2008 року, укладеного між Банком та ОСОБА_6, відповідно до умов якої збільшено відсоткову ставку за кредитним зобовязанням ОСОБА_6, обсяг зобовязання поручителя ОСОБА_3 збільшився.

Згідно п.п. 3.3.2 договору поруки №991/08-КЛП/005, укладеного між Банком, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, кредитор зобовязаний до моменту виконання зобовязань, забезпечених порукою, не змінювати умов договору без попереднього письмового погодження поручителя.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що зміна зобовязання ОСОБА_6 відбулася без згоди поручителя ОСОБА_3

Оскільки проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а після збільшення відсоткової ставки за кредитним зобовязанням ОСОБА_6 обсяг зобовязання поручителя ОСОБА_3 збільшився без згоди останнього, зустрічні позовні вимоги поручителя ОСОБА_3 про визнання зобовязань, прийнятих за договором поруки № 991/08-КЛП/005, укладеним 26 червня 2008 року між ним та Банком, припиненими підлягають задоволенню.

На підставі викладеного рішення суду в частині задоволення позову Банку до ОСОБА_3 про стягнення з нього солідарно з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором у сумі 1205573грн.54коп., а також судового збору в сумі 1700грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30грн. необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а також скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Банку та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, визнавши зобовязання за договором поруки № 991/08-КЛП/005, укладеним 26 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, припиненими.

У звязку з цим рішення суду в частині задоволення позову Банку до ОСОБА_6 необхідно змінити та викласти його в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_6 на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») заборгованість за договором кредиту № 991/08-КЛ/016 від 26 червня 2008 року, яка станом на 17 лютого 2010 року складає 1218054 грн. 98коп., а також судовий збір в розмірі 1700 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2010 року в частині задоволення позову Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 та стягнення з нього солідарно з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором у сумі 1205573грн.54коп., а також судового збору в сумі 1700грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30грн., скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати зобовязання за договором поруки № 991/08-КЛП/005, укладеним 26 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3, припиненими.

Рішення суду в частині задоволення позову Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») до ОСОБА_6 змінити та викласти його в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_6 на користь Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у теперішній час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») заборгованість за договором кредиту № 991/08-КЛ/016 від 26 червня 2008 року, яка станом на 17 лютого 2010 року складає 1218054 грн. 98коп., а також судовий збір в розмірі 1700 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_8