АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-387/11
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : судді Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.В. Корнієнка В.І.

При секретарі Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3

На рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2010 року

У справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

Зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, зобовязання не чинити перешкод

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача ,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2010 року ОСОБА_4 подав до суду заяву про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_3 такими, що втратила право користування жилим приміщенням в м. Полтаві по вул.. Спартака105. та скасувати їх реєстрацію за вказаною адресою, зазначав, що він є власником вказаного будинку а відповідачі тривалий час там не проживають.

В серпні 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов, прохаючи визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_4 6 серпня 2001 року, вказуючи, що спірний будинок був заповіданий їм їхньою бабусею ОСОБА_5, однак при видачі свідоцтва про право власності він врахований не був.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користуванні будинком по вулиці Спартака, 105 в місті Полтаві.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прохають рішення суду в частині відмови в задоволенні їх позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог, вказували на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , визначивши межі апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину , місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не прийняли спадщину за заповітом ОСОБА_5

Однак вказаний висновок суперечить вимогам матеріального та процесуального права

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, за заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР, який регулював спірні правовідносини на той час, Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

С т. 548. та ст. 549 цього ж кодексу встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

ЦК УРСР чітко не регулював правовідносини прийняття спадщини неповнолітніми особами. Однак зі змісту законодавства яке діяло на той час слідує. :

Згідно ст. 60, 78, 145 КПШС України який діяв в той час :

Захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. В разі одруження неповнолітніх (стаття 16 цього Кодексу) вони набувають дієздатності в повному обсязі з моменту одруження і здійснюють захист своїх прав самостійно.

Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення , але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5А , 22 червня 2000 року склала заповіт, згідно якого все належне їй майно , в тому числі житловий будинок в м. Полтаві по вул.. Спартака 105 , заповіла в рівних частках онукам ОСОБА_2 (до зміни прізвища ОСОБА_5) ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 Анатолійовичу1990 року народження .

Позивач ОСОБА_4 є їх батьком. , а матірю відповідачів є ОСОБА_7

9 серпня 2000 року заповідач ОСОБА_5 померла.

На час її смерті онуки зазначені в заповіті , в силу ст. 9 - 14 ЦК УРСР не мали всього обсягу право та дієздатності , і не могли звернутися до нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину.

Однак ,після смерті ОСОБА_7 спадщину,в установлений строк прийняв їх батько ОСОБА_4, який вступив в володіння спадковим майном .

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права , необхідно зробити висновок , що в володіння спадковим майном вступили і його неповнолітні діти , відповідачі у даній справі.

Відповідно до пункту 111-1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), що діяла на час видачі свідоцтв про право на спадщину, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

З копії спадкової справи померлої 9 серпня 2000 року ОСОБА_5 вбачається що під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусу було відомо, про наявний заповіт ОСОБА_5, про що свідчить витяг з єдиного реєстру заповітів. ( а. с. 80)

За таких обставин , ОСОБА_4 хоча і є спадкоємцем за законом, однак при наявності заповіту на своїх дітей не мав права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Отже, спірне свідоцтво про право на спадщину є недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР, оскільки не відповідає ст. 60, 78, 145 КпШС УРСР, ст.ст. 529, 534 , 548, 549 ЦК УРСР та порушує майнові права неповнолітніх дітей.

В цій частині рішення суду підлягає скасуванню з постановленням у справі нового рішення про визнання свідоцтва недійсним.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права та сторонами не оспорюється.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 при визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним скасувати.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 6 серпня 2001 року, Державним нотаріусом другої Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на спадкове майно житловий будинок з надвірними спорудами в м. Полтаві по вул.. Спартака 105, що належав померлій 9 серпня 2000 року ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати : державне мито 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи 37 грн. , а всього 45 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2010 року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: