АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 34(1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Євтодій К.С.

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 квітня 2009 року ОСОБА_4 отримав від нього кошти у якості позички в сумі 1400 доларів США, які зобовязався повернути до 15 вересня 2009 року, проте у встановлений термін відповідач гроші не повернув, і на неодноразові звернення про повернення боргу не реагував. Через постійні переживання з приводу неповернення грошей погіршилось його самопочуття, у звязку із чим він звернувся до лікарні де йому було призначено лікування. Тому просив стягнути з відповідача кошти в сумі 907,85 грн. витрачені ним на придбання ліків та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої діями відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2010 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності ним позовних вимог, оскільки ним були надані як докази знаходження на стаціонарному лікуванні з 16 по 22 вересня 2009 року в Лозуватській дільничній лікарні, так і докази того, що ліки він купував за призначенням лікаря у підпорядкованій лікарні аптеці. Крім того, судом не звернуто уваги на те, що в лікарню він потрапив наступного дня після відмови відповідача повернути борг, що свідчить про причинний звязок між неправомірною поведінкою відповідача та виявленням 16.09.09 року у нього гіпертонічної хвороби другого ступеню, яка є результатом перенесених ним хвилювань, моральних страждань через неправомірні дії відповідача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 квітня 2009 року ОСОБА_2 за власним волевиявленням надав відповідачу ОСОБА_4 позичку в розмірі 1400 доларів США, що по курсу національного банку України на 19 жовтня 2009 року було еквівалентно 11158 грн.

Отриману суму відповідач зобовязався повернути позивачу до 15 вересня 2009 року, надавши останньому відповідну розписку.

Після спливу строку повернення грошей, 16 вересня 2009 року позивач потрапив до лікарні, де йому було поставлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., строк лікування позивача на стаціонарі становив з 16 вересня по 22 вересня 2009 року, а витрати на лікування - 907, 85 грн.

Відмовляючи позивачу у позові про відшкодування матеріальної шкоди (збитків) та моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із положень ст.ст. 16, 22, 23 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права , має право на їх відшкодування.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Ст. 16 ЦК України передбачено захист цивільних прав та інтересів судом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів (п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України).

Переліченими правовими матеріальними нормами передбачено, що за наявності таких підстав, як порушення цивільного права чи інтересу, завдання збитків, іншої матеріальної шкоди, причинний звязок між порушенням права та збитками (шкодою), в особи виникає право на відшкодування завданих матеріальних збитків (шкоди), моральної шкоди іншою особою.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової, моральної шкоди спосіб захисту, який має місце, як правило, за наявності складу цивільного правопорушення, який включає в себе протиправну поведінку заподіювача, наявність негативних наслідків (шкоди), причинний звязок між протиправною поведінкою та наслідками, а також вину заподіювача.

Керуючись даними нормами закону та ст. 60 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачем не доведена вина відповідача у його хворобі, не доведена наявність причинного звязку між відмовою відповідача добровільно повернути позичку, знаходженням позивача з 16 по 22 вересня 2009 року на стаціонарному лікування, понесенням позивачем затрат на лікування та перенесенням фізичної болі і страждань у звязку з хворобою.

На думку колегії суддів вина відповідача не тільки не доведена, а навіть відсутня, оскільки, як убачається із довідки Лозуватської дільничної лікарні (а.с. 39) позивач з діагнозом - гіпертонічна хвороба знаходиться на диспансерному обліку в цій лікарні з 2006 року.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що матеріальні збитки та моральна шкода підлягають відшкодуванню на підставі ч.1 ст.1167, ст.1168, ч.1 ст.1195 ЦК України, оскільки вони суперечать положенням цих норм, так як відповідальність за моральну та матеріальну шкоду за цими статтями наступає по недоговірним зобовязанням, в той час як між сторонами з 20 квітня 2009 року виникли договірні зобовязання договір позички (ст. 827 ЦК України), строк виконання якого сплив 15 вересня 2009 року та з цього часу у позивача виникло право відповідно до ст.15 ЦК України та положень глави 58 цього Кодексу звернутися до суду за захистом порушеного права у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Судом не допущено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.О.Савіна

Судді: В.П.Турік

ОСОБА_5