АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Басуєвої Т.А.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 жовтня 2010 року по справі за позовом відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України (далі ВАТ „Держощадбанк України) звернулось до суду із уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №162/07 від 31 серпня 2007 року в розмірі 78.535 грн.82 коп. та в цілях забезпечення повернення боргу звернути стягнення на предмет залогу нежитлове адміністративне приміщення, розташоване по вул.Коваленка,6 в м.Дніпродзержинську.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 жовтня 2010 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення проти рішення тим, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору №162/07 від 31 серпня 2007 року ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 15.170 доларів США зі сплатою за користування ним 13% річних та кінцевим терміном повернення 30 серпня 2010 року.

Виконання зобовязань позичальника, що випливали з цього договору були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 договору іпотеки №162/07 від 31 серпня 2007 року.

Позичальник ОСОБА_2 належним чином свої зобовязання не виконував, у звязку з чим станом на 11 жовтня 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 78.535 грн.82 коп.

Задовольняючи позов ВАТ „Держощадбанк України, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відповідачем порушено свої зобовязання за кредитним договором №162/07 від 31 серпня 2007 року у звязку з чим, вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача у звязку з невиконанням кредитних зобовязань перед позивачем виникла заборгованість в сумі 78.535 грн. 82 коп. і дана сума повинна бути стягнута з відповідача.

Пунктом 3.1.3 договору іпотеки №162/07 від 31 серпня 2007 року визначено, що позивач, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому договором іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, в тому числі невиконання або неналежне виконання зобовязання за кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 (двох) місяців.

Крім цього, пунктами 4.1,4.3 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному договором іпотеки, і вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки.

Відповідно до положень ст.ст.33,35 Закону України „Про іпотеку, згідно з якими у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержателя надсилаю іпотекодавця та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержателя вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобовязання відповідно до ч.2 ст.35 Закону України „Про іпотеку.

З матеріалів справи вбачається, що письмова вимога, передбачена ст.35 Закону України „Про іпотеку банком ОСОБА_2 направлялася (а.с.28,29).

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги ВАТ „Держощадбанк України про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що ВАТ „Держощадбанк України не мав права здійснювати видачу кредиту в іноземній валюті, не може бути прийнято до уваги, оскільки Законом України „Про Національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю визначено, що дозволяється банкам зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії.

Як вбачається із матеріалів справи, така ліцензія позивачу видана Національним банком України.

Доводи апелянта про необхідність мати індивідуальну ліцензію також не можуть бути взяті до уваги, оскільки вищевказаними законами встановлено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. За умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними операціями.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

У звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду і тому згідно ст.308 ЦПК України його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів.

Судді: