АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 22-ц-1853/2011 року Головуючий 1-ї інст. Проценко Л.Г.
Категорія: поновлення на роботі Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ
20 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі - Пономаренко А.Б., Соколової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2011 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Аквамарин», ОСОБА_5, 3-я особа директор ПП «Аквамарин»ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, внесення змін в записах у трудовій книжці, надання відпустки, стягнення матеріальної та моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И Л А :
В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що з 03.07.2008 року по 26.10.2010 року він працював у ПП «Аквамарин» на посаді електрика. За час роботи крім визначених його трудовим договором обовязків інженер підприємства ОСОБА_5 доручав йому виконувати роботу не повязану з його обовязками, як електрика. Оскільки позивач проти цього заперечував між ним та інженером склалися неприязні стосунки. Відповідач ОСОБА_5Р постійно принижував його людську гідність, погрожував звільненням та зменшенням заробітної плати. Зазначеними діями ОСОБА_5 завдав позивачу моральної шкоди, що виразилася в його стражданнях та хвилюваннях з приводу втрати професійної репутації та роботи. 19.11.2009 року та 11.01.2010 року адміністрацією відповідача були проведені кваліфікаційні іспити, які ОСОБА_4 не здав у звязку з порушенням правил їх підготовки та проведення. А саме, позивачу завчасно не були надані Положення про проведення кваліфікаційного іспиту, екзаменаційні питання та квітки, під час проведення іспиту були присутні два з восьми членів екзаменаційної комісії, які не представилися та не мали необхідного обсягу повноважень для його проведення, і хоча позивачу не було надано часу на підготовку відповіді, він відповів на поставлені йому питання, але письмове рішення комісії про результати іспиту не отримав. Йому лише повідомили про те, що він іспиту не склав і тому не може бути допущений до виконання посадових обовязків електрика. Щоб не втратити роботу ОСОБА_4 11.01.2010 року звернувся до відповідача з проханням перевести його на посаду охоронця, але цю заяву відповідач проігнорував. За заявою позивача від 12.01.2010 року йому була надана щорічна відпустка з 12.01.2010 року по 25.01.2010 року. 26.01.2010 року він направив на адресу відповідача телеграму з проханням продовжити йому термін перебування у відпустці по 04.02.2010 року, але 26.01.2010 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.
ОСОБА_4 вважає зазначене звільнення незаконним, оскільки йому не було запропоновано переведення на іншу роботу, на час звільнення він фактично знаходився у відпустці. Крім цього для обєктивного підтвердження своєї кваліфікації він звернувся до учбово-курсового комбінату де навчався з 20.01.2010 року по 29.01.2010 року та отримав підтвердження свого кваліфікаційного рівня . Незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, що виразилася у душевних стражданнях та хвилюваннях з приводу незаконного звільнення, невиплати розрахунку при звільненні.
Відповідач ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечував, пояснив, що він як головний інженер супермаркету № 4 ПП «Аквамарін»був відповідальним за безпечну експлуатацію обладнання. Позивач неодноразово допускав недоліки в роботі, порушення фіксувалися, але ОСОБА_4 від надання пояснень з приводу цих порушень відмовлявся. При прийнятті на роботу ОСОБА_4 відмовився підписувати посадову інструкцію, також не заповнював листок робіт електрика. Вважав, що позивач формально відносився до виконання своїх обовязків. Позивач не був допущенний до роботи у звязку з тим, що не склав іспити із знань з електробезпеки. Особистої неприязні у нього з позивачем не було.
Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували. Посилалися на відсутність у позивача права працювати електриком так як його кваліфікація є недостатньою. Зазначали, що телеграма від позивача про подовження його відпустки була отримана після його звільнення; на підприємстві немає профспілкової організації, посадова інструкція ОСОБА_4 знаходилася на робочому місці. З уточненою посадовою інструкцією позивач був ознайомлений, але не став підписувати її. Позивачу було запропоноване переведення на посаду охоронці, але він від цієї посади відмовився. Заробітна плата позивачу не зменшувалася, а при звільненні позивачу виплачено остаточний розрахунок та компенсація за невикористану частину відпустки.
Третя особа директор підприємства ОСОБА_6 позов не визнала, вважала, що встановленні законом підстави для його задоволення відсутні.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2011 року у задоволені позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. В якості доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді та пояснення сторін, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 з 01.07.2008 року працював на посаді електрика ПП «Аквамарін». Наказом від 25.01.2010 року № 25 к ОСОБА_4 був звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи.

Відмовляючи позивачу в частині задоволення позову про поновлення на роботі, скасуванні наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався п.2 ст.40, ст.161,237 1 КЗпП України та виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 було проведено за результатами атестації осіб, відповідальних за електрогосподарство супермаркетів та атестації електротехнічного персоналу з дотриманням встановленої КЗпП України процедури звільнення.

Проте, судова колегія повністю погодитися з зазначеним висновком суду не може, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

А саме, відповідно до ст. 40 КЗпП України звільнення з роботи з підстав зазначених у п.2 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

Дійшовши до висновку про відмову позивача від переведення на іншу роботу на посаді охоронця, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що ця посада адміністрацією ПП «Аквамарін»позивачу належним чином запропонована не була.

З заяви ОСОБА_4 від 11.01.2010 року вбачається, що він особисто звернувся до адміністрації підприємства з проханням перевести його на посаду охоронця ( Т.1 а.с. 223). Зазначена заява резолюції адміністрації не містить. Наказ про переведення ОСОБА_4 за цією заявою не видавався.

В обґрунтування висновку про відмову позивача від переведення на посаду охоронця, суд першої інстанції посилався на дані акту від 12.01.2010 року ( Т.2 а.с. 225), що був підписаний головним інженером ОСОБА_5 та товарознавцем ОСОБА_7

Проте, в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 пояснив, що бажав перевестись на іншу роботу та від переведення на посаду охоронця не заперечував.

Крім цього, згідно пояснень відповідача ОСОБА_5, 12.01.2010 року він ОСОБА_8 не бачив, відмову від переведення на посаду охоронця від нього не отримував. Про це йому стало відомо від іншого співробітника підприємства.

Зазначене свідчить про неможливість посилання на дані акту від 12.01.2010 року, як належний у справі доказ.

Оскільки інших доказів дотримання встановленого п.2 ст.40 КЗпП України порядку звільнення працівників під час звільнення позивача суду першої та апеляційної інстанції надано не було, судова колегія вважає, звільнення ОСОБА_4 з займаної посади незаконним та необхідність поновлення його на роботі на підприємстві.

Відповідно до ст.235 КзпП України підприємство повинно виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно пунктів 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( надалі Порядок) для розрахунку належного позивачу середнього заробітку судом апеляційної інстанції була взята середня заробітна плата ОСОБА_4 за листопад, грудень 2009 року , що дорівнює 1535,96 грн. При проведенні розрахунку враховано, що час вимушеного прогулу складає 14 місяців та 17 робочих днів. Розмір середньоденної заробітної плати розрахований шляхом ділення середньої заробітної плати на число робочих днів за два місяці та дорівнює 69,81 грн. В результаті проведеного розрахунку з відповідача на користь позивача належить стягнути 22 690,32 грн. ( 21503,44 ( 1535,96 грн. помножити на 14 ) прибавити 1 186,88 ( 69,81 грн. помножити на 17)).

Вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач був звільнений з роботи незаконно, згідно даних оглянутої у судовому засіданні трудової книжки після звільнення не працевлаштувався, судова колегія вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди, що виразилася у його стражданнях, повязаних з необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте, зазначений ним у позові розмір відшкодування не відповідає характеру та глибині його страждань, у звязку з чим, відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності з ПП «Аквамарин» на користь позивача підлягає стягненню одна тисяча гривень.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення з підприємства на користь позивача заборгованості з заробітної плати, надання йому відпустки. Оскільки всупереч вимог статей 10,60 ЦПК України ОСОБА_4 не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження зазначених порушень його трудових прав з боку адміністрації підприємства. З матеріалів справи вбачається, що нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_4 здійснювалася відповідно до вимог закону, термін відпустки ОСОБА_4 був встановлений за його погодженням, за невикористані дні відпустки під час розрахунку при звільненні він отримав грошову компенсацію.

Відповідно до вимог п.2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції, у разі недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими та невідповідності рішення суду обставинам справи, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування і вони стосуються окремих його частин.

За змістом статей 81, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно задоволеній частині позову. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягується з відповідача в дохід держави.

Тому з ПП «Аквамарин»в дохід держави потрібно стягнути судовий збір у розмірі 236,90 грн. ( 1 відсоток від суми, що підлягає стягненню) та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі120 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.,п. 2,3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2011 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_4 в зазначеній частині задовольнити частково.

Визнати наказ приватного підприємства «Аквамарин»№ 25 к від 25.01.2010 року про звільнення ОСОБА_4 по п. 2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації незаконним.

Поновити ОСОБА_4 на роботі у приватному підприємстві «Аквамарин»на посаді електрика.

Зобовязати приватне підприємство «Аквамарин»внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_4 .

Стягнути з приватного підприємства «Аквамарин»на користь ОСОБА_4 22690 ( двадцять дві тисячі шістсот девяносто) гривень 32 ( тридцять дві) копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 ( одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного підприємства «Аквамарин»в дохід держави 236 ( двісті тридцять шість ) гривень 90 коп. судового збору та 120 ( сто двадцять) гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: