АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«13» липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Михайлів Л.В., Турік В.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідача ПАТ «ПівнГЗК» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення суми моральної шкоди у звязку із заподіянням шкоди здоровю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулася із позовом до відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПівнГЗК) про стягнення суми моральної шкоди у звязку із заподіянням шкоди здоровю в якому зазначила, що ОСОБА_2 тривалий час працював у важких та несприятливих умовах праці, в результаті чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 10.08.2010р. йому первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача 1814000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року з ВАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_2 стягнуто 65тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 8,50грн. і 15грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення є необґрунтованим і таким, що суперечить нормам законодавства. Зокрема, суд не взяв до уваги, що встановлення факту спричинення моральної шкоди потерпілому на виробництві відноситься до компетенції МСЕК; позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди і стягнута сума не обґрунтована.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «ПівнГЗК», яке згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «ПівнГЗК», підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час працював на ПАТ «ПівнГЗК» у шкідливих умовах праці.

Висновком МСЕК від 10.08.2010р. первинно ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 60% та 3 група інвалідності (а.с. 20, 21).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №4 від 29.07.2010 року розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 16-19) причиною професійних захворювань ОСОБА_2 є робота протягом 36 років 5 місяців в умовах важкої праці та запиленості повітря робочої зони, концентрація якого перевищувала ГДК, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 10.08.2010р., що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 20), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивача часто турбують головні болі, він відчуває слабкість, підвищену втомленість, оніміння пальців, любі фізичні навантаження викликають у нього важке дихання; через своє захворювання не може виконувати роботу по дому переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 65000 грн. до 30000 грн. (тридцяти тис. грн.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_2, з 65000 грн. до 30000грн. (тридцяти тис.грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: