УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/1639/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проведення перерахунку відпускних, стягнення індексації та компенсації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.02.2011 року, просила: визнати незаконним наказ № 449 від 31.12.2010 року по Новоград-Волинському промислово-економічному технікуму (далі заклад освіти); визнати незаконним наказ № 450 від 31.12.2010 року про її звільнення; поновити її на посаді бухгалтера-касира закладу освіти; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобовязати відповідача провести перерахунок відпускних за період з вересня 2009 року по грудень 2010 року; зобовязати відповідача провести з нею повний розрахунок за рішенням суду від 30.11.2010 року; зобовязати відповідача провести виплату їй індексацію оплати праці за весь час вимушеного прогулу з 26.03.2010 року до 30.11.2010 року; стягнути з відповідача витрати, повязані з оплатою праці адвоката у розмірі 500 грн. та відшкодувати їй за рахунок закладу освіти моральну шкоду у розмірі 10000 грн. На обґрунтування позову зазначала, що рішенням Новоград-Волинського районного суду від 30.11.2010 року її було поновлено на роботі на посаді бухгалтера-касира закладу освіти, проте відповідач рішення суду не практично не виконав, оскільки до роботи її ніхто не допустив, на неї чинився моральний тиск з боку працівників відповідача, що змусило її написати заяву від 31.12.2010 року про звільнення за власним бажанням і у той же день вона була звільнена.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11 травня 2011 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позову.

Представники апелянта заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вважають рішення законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 14.02.2007 року працювала бухгалтером-касиром закладу освіти і була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України з 31.12.2010 року згідно наказу № 450 (а.с.34) за власною заявою від 31.12.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту примушення її до написання заяви про звільнення. Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського районного суду від 30.11.2010 року ОСОБА_2 була поновлена на роботі на посаді бухгалтера-касира закладу освіти (рішення суду в цій частині звернуте до негайного виконання), проте відповідач рішення суду практично не виконав, оскільки до роботи позивачку ніхто не допустив. Вказане підтверджується: змістом заяв ОСОБА_2 до закладу освіти від 1 та 10 грудня 2010 року (а.с.8, 9, 21) одна з яких (а.с.9) містить резолюцію керівника відповідача про те, що поновлення на роботі буде мати місце лише після вступу рішення в законну силу; зверненням ОСОБА_2 до ВДВС, що зумовило відкриття виконавчого провадження (а.с.10, 11); змістом наказу по закладу освіти № 412 від 07.12.2010 року (а.с.13), який не містить розпорядження про передачу позивачці, як поновленому на роботі бухгалтеру-касиру, відповідної бухгалтерської документації, відповідальною за ведення якої є працівник, та товарно-матеріальних цінностей, прийнятих від ОСОБА_2 при звільненні 25.03.2010 року (а.с.16-19).

Згідно наказів по закладу освіти №№ 416 та 417 від 10.12.2010 року ОСОБА_2 було надано чергову відпустку з 13.12.2010 року на 18 календарних днів (а.с.23) та відпустку без збереження заробітної плати 10.12.2010 року з 11-00 год. до 14-00 год. цього ж дня. У день виходу ОСОБА_2 з відпустки 31.12.2010 року остання була ознайомлена з наказом № 449 від 31.12.2010 року про переміщення в інший робочий кабінет (а.с.30) та з доповненнями до її функціональних обовязків (а.с.31). Цього ж дня позивач звернулася з заявою до директора закладу освіти про неможливість виконання функціональних обовязків (а.с.32) та написала заяву про звільнення за власним бажанням (а.с.33), яка була задоволена відповідачем.

Такі дії відповідача відносно ОСОБА_2 розцінюється судом як примус до подачі заяви про розірвання трудового договору.

Крім того, зі змісту ст. 38 КЗпП України слідує, що власник чи уповноважений ним орган не вправі розірвати строковий договір з працівником раніше ніж за два тижні з дня подачі заяви про звільнення, якщо про таке не просить працівник.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання незаконним наказу № 450 від 31.12.2010 року про її звільнення, вимоги щодо поновлення її на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення в повному обсязі, а вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню частково.

ОСОБА_2 підлягає поновленню на роботі з 01.01.2011 року, на її користь стягується 6719 грн. 45 коп. (58.43 грн. х 115) середнього заробітку за час вимушеного прогулу (115 робочих днів з 01.01.2011 року по 21.06.2011 року). Оскільки позивач практично не приступила до виконання своїх посадових обовязків з дня ухвалення рішення суду про поновлення її на роботі, за середньоденний заробіток судом приймається величина в 58 грн. 43 коп., що встановлена рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30.11.2010 року. Виходячи з обставин справи, суд оцінює завдану позивачці моральну шкоду в розмірі 1000 грн. У решті вимог щодо моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю.

Вірним є висновок суду щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 про незаконності наказу № 449 (а.с.30), оскільки переміщення працівника на інше робоче місце (у даному випадку в інший кабінет) в межах закладу освіти зі збереженням посади, рівня оплати праці не є суттєвою зміною умов праці.

Не підлягають до задоволення також вимоги позивача щодо індексації заробітної плати за період з 26.03.2010 року по.30.11.2010 року, оскільки заробітна плата їй не нараховувалася, а судом був стягнутий середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Не передбачена законодавством і виплата компенсації на цю суму.

На час ухвалення апеляційним судом рішення по даній справі закладом освіти проведено усі виплати, присуджені рішенням суду від 30.11.2010 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо зобовязання відповідача провести перерахунок відпускних за період з вересня 2009 року по грудень 2010 року, так як ці вимоги позивача не базуються на положеннях закону.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 500 грн. витрат, понесених нею за отримання правової допомоги, оскільки ОСОБА_2 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представила доказів оплати наданих їй послуг.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання незаконним наказу № 450 від 31 грудня 2010 року, відмови в поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодуванні моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 травня 2011 року щодо відмови у позові про визнання незаконним наказу № 450 від 31 грудня 2010 року, відмови в поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодуванні моральної шкоди скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати незаконним наказ № 450 від 31.12.2010 року по Новоград-Волинському промислово-економічному технікуму.

Поновити ОСОБА_2 на посаді бухгалтера-касира Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму з 01.01.2011 року.

Стягнути з Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму на користь ОСОБА_2 6719 (шість тисяч сімсот девятнадцять) гривень 45 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування податків та обовязкових платежів та 1000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування 9000 грн. моральної шкоди за необґрунтованістю.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1110 (одна тисяча сто десять) грн. 17 коп. звернути до негайного виконання.

Стягнути з Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму 75 грн. 69 коп. судового збору на користь держави та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на р/р 0002, код класифікації доходів 22050002, одержувач УДК у м. Житомирі, код ЗКПО 22062319, банк одержувача ГУДКУ в Житомирській області, МФО 811039.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді