Справа № 2-162/11

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2011 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі при секретарі Сивоконь А. І.,

з участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Крук про виправлення запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08.12.2008 року по 19.01.2011 року вона працювала на підприємстві TOB «Крук»в м. Лебедині Сумської області та займала посаду економіста. Попередивши за 2 тижні, позивачка 06.01.2011 року надала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, що передбачено п.1 ч. І ст.36 КЗпП України, яка була завізована та підписана роботодавцем, ОСОБА_4 При зверненні до відділу кадрів підприємства TOB «Крук»щодо ознайомлення з наказом, отримання трудової книжки та розрахункових грошових коштів, ОСОБА_1 неодноразово отримувала відмови та погрози, чим була позбавлена можливості працевлаштуватись та продовжити свою трудову діяльність.

З заявою про порушення своїх трудових прав позивачка зверталася до управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради, Територіальної державної інспекції праці в Сумській області, Прокуратури Лебединського району.

04.02.2011 року нею було отримано листа, у якому знаходилась її трудова книжка з записом про звільнення з місця роботи на підставі ст.38 КЗпП України, а не на підставі п. 1 ч. 1 ст.36 КЗпП України. Тому вона звернулася до суду та просила виправити запис в її трудовій книжці, стягнути заробітну плату та моральну шкоду, яка виразилась у неможливості скористатись її правом на працю та працевлаштування; вимушеною бездіяльністю з 19.01.2011 року, що призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків.

В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила зобов'язати керівництво TOB «Крук»виправити запис у її трудовій книжці у відповідності до її заяви про звільнення на підставі ч. 1 п. 1 ст.36 КЗпП України; стягнути на її користь середній заробіток за період часу з 19.01.2011 року до моменту винесення рішення суду; та стягнути грошові кошти у розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. для відшкодування моральної шкоди, що була їй завдана незаконними діями відповідача.

Представник відповідача в наданому суду запереченні позовні вимоги не визнав повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, так як ОСОБА_1, звертаючись 16 лютого 2011 року до суду із позовом про виправлення запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди навмисно заводить суд у оману, мотивуючи свої вимоги не видачею їй розрахункових коштів, трудової книжки та неправильним записом про звільнення у трудовій книжці.

Розрахункові кошти ОСОБА_1 отримала особисто 10 лютого 2011 року, згідно видаткового касового ордеру № 94 від 10.02.2011 року, в якому вона власноручно зробила запис про отримання грошових коштів, а трудову книжку вона отримала 4 лютого 2011 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Окрім цього, позивачка, вказуючи на те, що вона досягла згоди із роботодавцем щодо свого звільнення згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін), хоча сама в позові вказує, що при звільненні виконувала вимогу ч. 1 ст. 38 КЗпП України - попереджала роботодавця про своє звільнення за два тижні, що і являється звільненням за ініціативи працівника.

ОСОБА_1 08 грудня 2008 року була прийнята у TOB «Крук»на посаду економіста за направленням Лебединського міськрайонного центру зайнятості з наданням дотації, що підтверджується договором про працевлаштування безробітного з наданням дотації № 00082 укладеного 08.12.2008 року між TOB «Крук»та Лебединським міськрайонним центром зайнятості.

Згідно зазначеного договору за працевлаштування ОСОБА_1 TOB «Крук»отримало дотацію у розмірі витрат на заробітну плату, прийнятої за направленням державної служби зайнятості особи.

Відповідно до п. 5.4 цього договору передбачена відповідальність у вигляді відшкодування отриманої суми дотації у разі звільнення працівника відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін.

На підставі цього 06 січня 2011 року на подану ОСОБА_1 заяву про звільнення за угодою сторін керівник TOB «Крук»ОСОБА_4 їй роз'яснив що вона може бути звільнена лише за власною ініціативою згідно вимог ст. 38 КЗпП України тим більше, що замістити посаду економіста у товаристві на час здавання річного звіту не має ким.

На підставі цього ОСОБА_1 попросили переписати заяву про звільнення за власною ініціативою, на що вона категорично відмовилася. Після цього керівником TOB «Крук»ОСОБА_4 на заяві про звільнення економіста ОСОБА_1 від 06.01.2011 року була поставлена резолюція «не заперечую проти звільнення за власним бажанням».

17 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася у відділ кадрів товариства з проханням видати її обхідний лист. Прохання було виконано.

19 січня 2011 року ОСОБА_1 повідомила начальника відділу кадрів товариства ОСОБА_5 та головного бухгалтера товариства ОСОБА_6 про те що вона не має наміру залишатися на роботі відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КЗпП України і вимагає розірвання трудового договору.

На вказану вимогу було виготовлено наказ № 3 від 19.01.2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади економіста товариства згідно ст. 38 КЗпП України та на підставі нього було проведено запис до трудової книжки ОСОБА_1 та нараховані розрахункові кошти.

Але ОСОБА_1, ознайомившись із наказом та записом у трудовій книжці, відмовилася отримувати вказані документи та розрахункові кошти та стала вимагати негайного виправлення у трудовій книжці, а саме статтю звільнення - ст. 38 КЗпП України (власна ініціатива) на п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). Після категоричної відмови ОСОБА_1 покинула територію підприємства. У зв'язку із цим була створена комісія яка склала про це акт. Зазначений акт був затверджений керівником товариства.

Цього ж дня ОСОБА_1 було повідомлено листом № 45 від 19.01.2011 року про необхідність з'явитися на підприємство для отримання розрахункових коштів та трудової книжки в строк до 25.01.2011 року.

На зазначений лист позивачка відреагувала та з'явилася на підприємство 25 січня 2011 року, але повторно, вчинивши сварку із працівниками товариства не пояснюючи причин, повторно відмовилася отримувати розрахункові кошти та трудову книжку.

Про це знову комісійно було складено відповідний акт, який було затверджено керівником товариства. Також було повторно направлено поштове повідомлення № 53 від 25.01.2011 року про необхідність з'явитися на підприємство за розрахунком та трудовою книжкою в строк до 31.01.2011 року. В цьому ж листі було вказано про те, що у разі ігнорування вимог підприємства, трудова книжка буде направлена позивачці поштою.

26.01.2011 року рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивачки було направлено оригінал наказу про звільнення, що підтверджується листом № 57 від 26.01.2011 року, поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом до рекомендованого листа.

У зв'язку із тим, що звернення товариства було ОСОБА_1 проігноровано 01.02.2011 року рекомендованим листом на адресу позивачки , було направлено належну їй трудову книжку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом до рекомендованого листа.

Тому відповідач вважає, що жодного порушення вимог чинного законодавства товариством відносно позивачки, допущено не було. Це підтверджується і листом територіальної державної інспекції праці у Сумській області № 18-Г-047/04-041 від 18.02.2011 року, який в якості доказу надала сама ОСОБА_1 У вказаному листі зазначається, що при перевірці, порушень при звільненні позивачки виявлено не було.

Оскільки ст. 117 КЗпП України та п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»передбачають, що для відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку чи трудової книжки обов'язковою є вина роботодавця. Оскільки вина роботодавця повністю відсутня, то і в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав суду, що він, перебуваючи на посаді дериктора ТОВ „Крук, відмовив ОСОБА_1 у її звільненні за п.1. ч.1 ст. 36 КЗпП та обґрунтував свою відмову неможливістю звільнення її за згодою сторін, так як на той час готувався звіт підприємства і кадрові перестановки він робити не збирався. Він роз'яснив їй право на звільнення за власним бажання ( ст. 38 КЗпП). Відповідно до цього поставив відповідну резолюцію і на заяві про її звільнення

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона викликалася до директора під час розгляду заяви про звільнення ОСОБА_1 і згоди на звільнення її за згодою сторін досягнуто не було, про що директором було накладено на заяві відповідну резолюцію. Табель обліку робочого часу вона відновила, оскільки первісний табель з її робочого столу пропав

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала суду, що була присутня під час розгляду заяви про звільнення економіста ОСОБА_1 і згоди на звільнення на згодою сторін остання не отримала, про що директором в її присутності було накладено на заяві ОСОБА_1 відповідну резолюцію.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала суду, що позивачка повідомила її 06.01.2011 року, що вона звільняється з посади і її заява знаходиться в директора на підписі. 19.01.2011 року вона сказала, що вона залишає роботу і пішла без трудової книжки та розрахунку. 25.01.2011 року повинна була прийти на підприємство, про що їй писали листа. Кошти були нараховані. На момент звільнення ОСОБА_1 з підприємства в касі були обігові кошти, що стверджується документально.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав суду, що позивачці було запропоновано отримати заробітну плату та трудову книжку, але вона відмовилася. Її відмову було засвідчено власним підписом.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що між сторонами мають місце трудові правовідносини, позовні вимоги не були обґрунтованими і не підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем були здійсненні всі необхідні дії при звільненні ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства.

Позивачкою в обґрунтування своїх майнових вимог не надано жодного доказу, окрім довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття № 51 від 24.01.2011 року, яку вона отримала без підпису головного бухгалтера TOB «Крук». Дана довідка підприємством не видавалася та була виготовлена самою позивачкою, що було підтверджено нею у судовому засіданні.

Доводи позивачки щодо неправомірного звільнення її за ст. 38 КЗпП України не знайшли в судовому засіданні підтвердження. Так як, припинення трудового договору за вимогами п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України здійснюється лише за взаємною згодою працівника, а такої згоди позивачка не отримала, тому позовні вимоги у частині вимог щодо виправлення запису про звільнення у її трудовій книжці є необґрунтованими.

Також, в судовому засіданні позивачка показала, що на жодному підприємстві їй не було відмовлено у прийомі на роботу на підставі того, що вона звільнена по ст. 38 КЗпП України, а не по ч.1 п.1 ст. 36 КЗпП України.

В судовому засіданні було доведено та підтверджено відповідними документами, що вини товариства з обмеженою відповідальністю „Крук щодо затримки трудової книжки та розрахунку немає, так як 19 січня 2011 року ОСОБА_1 повідомила начальника відділу кадрів, ОСОБА_5 та головного бухгалтера, ОСОБА_6 про те, що вона не має наміру залишатися на роботі, відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КЗпП України, і вимагає розірвання трудового договору.

На вказану вимогу було виготовлено наказ № 3 від 19.01.2011 року про звільнення ОСОБА_1 з посади економіста товариства, згідно ст. 38 КЗпП України та на підставі нього було проведено запис до трудової книжки ОСОБА_1 та нараховані розрахункові кошти.

Позивачка, ознайомившись із наказом та записом у трудовій книжці, відмовилася отримувати вказані документи та розрахункові кошти та стала вимагати негайного виправлення у трудовій книжці, а саме статтю звільнення - ст. 38 КЗпП України (власна ініціатива) на п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). Після категоричної відмови ОСОБА_1 покинула територію підприємства. У зв'язку із цим була створена комісія, яка склала про це акт. Зазначений акт був затверджений керівником товариства (а.с. 34).

19.01.2011 року ОСОБА_1 було повідомлено листом № 45 від 19.01.2011 року про необхідність з'явитися на підприємство для отримання розрахункових коштів та трудової книжки в строк до 25.01.2011 року (а.с. 36).

На зазначений лист позивачка відреагувала та з'явилася на підприємство 25 січня 2011 року, але повторно, не пояснюючи причин, повторно відмовилася отримувати розрахункові кошти та трудову книжку, про що знову комісійно було складено відповідний акт, який було затверджено керівником товариства. Також було повторно направлено поштове повідомлення № 53 від 25.01.2011 року про необхідність з'явитися на підприємство за розрахунком та трудовою книжкою в строк до 31.01.2011 року. В цьому ж листі було вказано про те, що у разі ігнорування вимог підприємства трудова книжка буде направлена позивачці поштою (а.с. 35,37).

26.01.2011 року рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивачки було направлено оригінал наказу про звільнення, що підтверджується листом № 57 від 26.01.2011 року, поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом до рекомендованого листа (а.с. 39).

У зв'язку із тим, що звернення відповідача було ОСОБА_1 проігноровано, 01.02.2011 року рекомендованим листом на адресу позивачки було направлено належну їй трудову книжку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом до рекомендованого листа. Зазначений лист вона отримала 4 лютого 2011 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 40-42).

Розрахункові кошти позивачка отримала особисто 10 лютого 2011 року, згідно видаткового касового ордеру № 94 від 10.02.2011 року в зазначеному документі вона власноручно зробила запис про отримання грошових коштів (а.с. 44).

Вказані обставини стверджуються поясненнями сторін, свідків та письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява майнового характеру повинна містити ціну позову.

Відповідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та згідно п. 1. ст. 60 ЦПК зобов'язана їх довести, а, згідно п. 1 ст. 58 ЦПК суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом.

Суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України на користь працівника може бути стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, якщо неправильне формулювання причини його звільнення перешкоджало його працевлаштуванню. При цьому обов'язок доводити обставину, що саме неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працівникові працевлаштуватися лежить повністю на працівникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника всі суми що, належать йому до виплати здійснюються в день звільнення працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені ст. 116 КЗпП України стягується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

Згідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу на його користь також стягується середній заробіток за весь час затримки її видачі.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До цього ж на працівника покладається обов'язок довести ці обставини.

Тому суд вважає, що позивачкою не було надано до суду жодного доказу з приводу порушення її прав, позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 10, 58, 60, 209, 218 ЦПК України, ст. 36, 38, 116, 117, 232, 233, 237-1, 235, 238 КЗпП України, ст. 837, 901, 1210 ЦК України, ст. 76 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», ст.12 Закону України «Про оплату праці»;

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Крук про виправлення запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення в той же строк після отримання його копії.

Суддя Чхайло О. В.