АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2229/11 Номер провадження 22-ц/477/11Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2011 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - АНТОНОВА В.М., ЧІЧІЛЯ В.А.

за участю секретаря - КОЛОДЮК О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 травня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді - доповідача,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 травня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 490205 грн. 04 коп. заборгованості за договором надання споживчого кредиту № 0 від 27.06.08 року, станом на 15.04.11 року.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційний скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини укладення кредитної угоди між сторонами та порушення своїх зобовязань щодо повернення кредиту з боку відповідача.

15.02.10 року банк направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про необхідність повернення боргу, проте відповідачем жодних заходів стосовно погашення заборгованості не ужито.

За таких обставин судом першої інстанції дана належна оцінка доказам у справі, а висновок суду про необхідність стягнення залишку кредиту, заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання апелянта на неправомірність його кредитування у іноземній валюті є безпідставними.

На час отримання кредиту він проти його отримання у іноземній валюті не заперечував.

Крім того, відповідно до положень ст.ст. 47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, зокрема розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик на підставі банківської ліцензії.

Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит як будь яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь яку гарантію, будь яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь яке подовження строку погашення боргу, яке надано у обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

При цьому відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Пункт «В» частини 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Проте, на цей час законодавством не встановлено терміни і суми кредитів у іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування.

Ця обставина, з огляду на бланкетний режим норми Декрету не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, повязані із наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Посилання апелянта на те, що сума боргу перевищує вартість заставленого майна є несуттєвими, оскільки нарахування відсотків і пені за порушення зобовязань провадилося на підставі погоджених умов договору.

За вказаних обставин, коли доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 315,317,319 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі:

Судді:

З оригіналом вірно.