Справа № 2-56/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Комерзан Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про визначення участі у вихованні дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про визначення участі у вихованні дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Із її матірю, відповідачкою по справі вони припинили проживати однією сімєю з початку 2009 року, а шлюб розірвали 03 листопада 2009 року. Колишня дружина позивача вдруге уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_2. Їх донька проживає разом з матірю та її чоловіком в м.Татарбунари. Позивач проживає окремо від дитини в м.Арциз, а тому позбавлений можливості бачити дитину, спілкуватися з нею, приймати участь у її вихованні. Крім того, відповідачка перешкоджає йому у цьому.

Позивач наполягає на тому, що не відмовляється від виконання своїх батьківських обовязків, сплачуючи аліменти на утримання дитини. Так, з березня по серпень 2009 року він сплатив 970 грн. аліментів, а з липня по листопад 2009 року 1700 грн., про що свідчать копії квитанцій. Отримувачем аліментів була відповідачка, яка в подальшому відмовилася від їх отримання, посилаючись на те, що у дитини є новий батько, який буде її утримувати та виховувати.

В звязку з тим, що колишня дружина чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, не даючи можливості бачитися з нею, тому позивач вимушений був звернутися до органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації з заявою про визначення участі у вихованні доньки, встановлення днів та годин побачень з нею, але рішенням даного органу йому було відмовлено в задоволенні вказаної заяви без зазначення мотивів такої відмови.

Позивач характеризується позитивно за місцем роботи, його спілкування не може мати негативного впливу на дитину, завдати шкоди її інтересам, при спілкуванні з дитиною він зможе прийняти участь у вихованні доньки. Між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, тому він вважає, що спілкування з дитиною повинно проходити без присутності матері і враховуючи вік дитини, позивач вважає, що можливо визначити його участь у вихованні доньки, встановивши наступний порядок побачень з нею: один раз на тиждень у вихідний день неділю за місцем проживання дитини з 10 до 12 години без присутності матері ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, наполягаючи на встановленні саме такого порядку побачень з дитиною, врахувавши також ту обставину, що й нього немає можливості бачитися з дитиною в інший день неділі, крім вихідного, в звязку з його зайнятістю на роботі, а також, приймаючи до уваги вкрай неприязні відносини, що склалися між ним та колишньою дружиною, забезпечити йому можливість зустрічей з дитиною лише у відсутності матері, так як він вважає, що її присутність під час побачень може негативно вплинути на емоційний стан дитини та буде заважати налагодженню стосунків між ним та донькою, оскільки сплинув вже великий проміжок часу з того моменту коли він спілкувався з дитиною.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, погодившись з тим, що батько дійсно у законодавчому порядку має право на побачення з дитиною, але вона вважає, що такий порядок побачень, на якому наполягає позивач, може негативно вплинути на дитину, так як з моменту їх розлучення пройшов великий проміжок часу, донька зовсім не бачилася з того періоду з батьком, зовсім його не знає, вважає та називає батьком її нового чоловіка, тому вона може важко емоційно переживати побачення з позивачем. Крім того, донька з народження хворіє, у неї часто бувають простудні захворювання, які тривалий час виліковуються в звязку з її основним діагнозом, який впливає на її стан, а саме донька хворіє на алергію, не сприймає більшу частину лікарських засобів, відповідачка вважає, що і в звязку з цими обставинами позивач має зустрічатися з дитиною саме в її присутності, так як дитині в будь-який проміжок часу може стати погано, а тому вона потребуватиме допомоги, яку може надати лише людина, що постійно з нею перебуває, а так як позивач ніколи не здійснював догляду за дитиною, тому не зможе їй надати ніякої допомоги.

Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації позов визнав частково та пояснив, що він згоден з позицією відповідачки та вважає, що при вирішенні питання щодо зустрічей батька з дитиною необхідно враховувати ті факти, які викладені в запереченнях відповідачки, так як, на його думку, вони повністю захищають інтереси малолітньої дитини, яка не памятає свого батька, в звязку з тим, що майже ніколи з ним не спілкувалася, а тому їх зустрічі у відсутності матері можуть негативно вплинути на психічний стан дитини та призвести до негативних наслідків.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглядаючи дану цивільну справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд вважає, що правовідносини між сторонами врегульовані нормами СК України та Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місце його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Також відповідно до ст.ст.11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Спільне проживання позивач з відповідачкою припинили приблизно з початку 2009 року, що вони підтвердили у судовому засіданні. Із вказаного періоду припинилося спілкування позивача з донькою. Шлюб між сторонами було припинено 03 листопада 2009 року (а.с.12). Декілька разів у 2009 році позивач намагався побачитися з донькою, але відповідачка відмовляла йому у цьому, посилаючись на хворобу дитини. В звязку з цими обставинами в квітні 2010 року позивач звернувся до комісії по справам дітей Татарбунарської районної адміністрації з заявою про встановлення комісією його участі у вихованні дитини та визначення днів зустрічей з нею (а.с.17). Комісією було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання позивача (а.с.18), як вбачається з наданих у судовому засіданні пояснень представника третьої особи, такий висновок комісією було прийнято в звязку з тим, що на той час відповідачкою до розгляду вищевказаної заяви позивача було порушено перед комісією клопотання щодо позбавлення позивача ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки.

Вказана ситуація щодо вирішення питання стосовно побачень позивача з донькою, стала спірною тому що, на думку суду, між сторонами після розлучення склалися врай неприязні стосунки, що вони також не заперечували у судовому засіданні, що потягло за собою неможливість добровільного врегулювання ними питання відносно участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині усунення перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

В частині встановлення порядку спілкування та днів побачень позивача з малолітньою донькою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням віку дитини, стану її здоровя, а також тієї обставини, що дитина з часу розпаду сімї зовсім не бачилася зі своїм біологічним батьком, у віці майже трьох років зовсім його не знає, вважає батьком іншого чоловіка, а тому, суд вважає, що визначити порядок спілкування необхідно обовязково в присутності матері, яка би під час побачень позивача з дитиною, доклала зусиль для того, щоб допомогти доньці налагодити стосунки з батьком та уникнути виникнення психологічної травми у дитини, а також забезпечити її стабільний стан здоровя.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача стосовно того, що відповідачка і на даний час забороняє йому бачитися з дитиною, оскільки ним не надано до суду жодних підтверджень цього, крім того, і після винесення комісією з питань захисту прав дитини висновку про порядок його зустрічей з донькою на період розгляду справи, ним не було здійснено ніяких дій щодо зустрічей з дитиною, побачень з нею та налагодження стосунків між ними.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає доцільним встановити для позивача наступний порядок побачень з дитиною: двічі на місяць у вихідний день, в першу та третю неділі місяця з 11 до 13 години за місцем проживання дитини обовязково в присутності матері ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 15,58-60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.19,141,153,157,159 СК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про визначення участі у вихованні дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом надання ОСОБА_1 можливості систематичних побачень та спілкувань із донькою двічі на місяць у вихідний день, в першу та третю неділі місяця з 11 до 13 години за місцем проживання дитини в присутності матері ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь