АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 52 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Братіщевої Л.А., Соколан Н.О.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з лютого 2009 року працював електромонтером 6 розряду охоронно-пожежної сигналізації в Дзержинському відділі Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області. 21 квітня 2010 року його без попередження про звільнення відсторонили від роботи та звільнили із займаної посади з 22 квітня 2010 року за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обовязків. Оскільки вважає своє звільнення з таких підстав та наказ про звільнення незаконним, просив суд поновити його на роботі на посаді електромонтера 6 розряду охоронно-пожежної сигналізації Дзержинського відділу Державної служби охорони Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно відмовив йому в задоволенні позовних вимог та не звернув увагу на те, що документи, надані відповідачем на підтвердження невиконання ним своїх посадових обовязків та численних порушень на підставі яких його звільнено, є неналежними доказами у справі та що при звільненні було порушено вимоги ст. 149 КЗпП України.

В своїх запереченнях відповідач просить рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2009 року позивач ОСОБА_2 прийнятий на роботу до відповідача електромонтером 6 розряду охоронно-пожежної сигналізації сектору технічної служби Дзержинського відділу ДСО на підставі наказу № 8о/с від 30.01.2009 року.

Наказом № 48 о.с. від 22.04.2010 року позивача звільнено за систематичне невиконання без поважних причин посадової інструкції п. 3 ст. 40 КЗпП України з 22 квітня 2010 року.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновків, що ОСОБА_2 звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадової інструкції правомірно, оскільки наказом № 426 від 03 листопада 2009 року за неналежне ставлення до своїх функціональних обовязків, бездіяльність, що призвела до неналежної роботи сигналізації, порушення порядку проведення регламентних робіт та їх фальсифікацію, невиконання розпорядження Криворізького відділу ДСО № 15 від 26 лютого 2009 року електромонтеру ОСОБА_2 було оголошено догану, яка не була знята чи погашена до проступку, вчиненого позивачем 22 березня 2010 року та в лютому 2010 року і в межах річного строку до 22 квітня 2010 року, коли його звільнено з роботи.

Однак з таким висновком погодитися не можна, враховуючи наступне.

Пункт 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України надає право власнику або уповноваженого ним органу з власної ініціативи розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Звільнення по п. 3 ст. 40 КЗпП України допускається лише за наявності вини працівника.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Згідно наказу № 426 від 03.11.2009 року ОСОБА_2 оголошено догану за неналежне ставлення до своїх функціональних обовязків, бездіяльність, що призвела до неналежної роботи сигналізації тощо, яке мало місце 6 і 12 жовтня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідачем вимоги вказаного Закону виконано не було, про свідчать відсутність письмових пояснень позивача та відсутність відповідного акту про відмову останнього про надання письмових пояснень на вимогу відповідача.

Наказом № 48 о.с. від 22.04.2010 року ОСОБА_2 звільнено з 22.04.2010 року за систематичне невиконання без поважних причин посадової Інструкції за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підстава: клопотання Дзержинського відділу Державної служби охорони (а.с. 125).

Як убачається із зазначеного клопотання (висновку) від 20.04.2010 року старший лейтенант міліції ЗКР З КЗ Дзержинського ВДСО клопотав про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 пункти 2 та 3 КЗпП України (а.с.36-38), в той час як у наказі про звільнення не зазначено ніяких конкретних порушень трудової дисципліни чи посадової інструкції позивачем, їх систематичність, що стало приводом до звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому неможливо перевірити та зробити відповідні висновки про те, чи могли ці порушення стати приводом для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

До застосування і цього дисциплінарного стягнення відповідач у порушення ч. 1 ст. 149 КЗпП України не зажадав від ОСОБА_2 письмових пояснень щодо викладених у висновку порушень за 09.02.2010 р. і 22.03.2010р. (згідно пояснень працівників відповідача у висновку), що не заперечували у судовому засіданні представники відповідача.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що позивача звільнено з роботи без законної підстави, тому наказ № 48 о.с. від 22.04.2010 року підлягає визнанню незаконним, а позивач відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України поновленню на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше одного року. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як убачається із довідок та табелів обліку робочого часу позивач з 15.02.2010 року по 11 березня 2010 року знаходився у відпустці, тому його середньоденна заробітна плата береться за грудень 2009 року і січень 2010 року, яка становить 47,74 грн.

З позовом до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу позивач звернувся 18.06.2010 року, однак, враховуючи, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.05.2010 року позовну заяву позивача про поновлення на роботі, з якою він звернувся до суду у строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, було повернуто у звязку з непідсудністю суду, копію якої з матеріалами справи він отримав 09.06.2010 року, позивачем передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору не порушено.

Заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини позивача, а тому розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22.04.2010 року по 29.06.2011 року становить 14741 грн. 76 коп. (47,74 * 309 днів).

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, з ухваленням, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: 147 грн. 42 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області про поновлення на роботі задовольнити.

Визнати наказ № 48 о.с. від 22 квітня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 з посади електромонтера охоронно-пожежної сигналізації Дзержинського відділу Державної служби охорони Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді електромонтера 6-го розряду охоронно-пожежної сигналізації Дзержинського відділу Державної служби охорони Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області.

Стягнути з Криворізького відділу Державної служби охорони Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14741 грн. 76 коп. та на користь держави судові витрати: 147 грн. 42 коп. судового збору, 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: