Справа № 2-о-67/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка "25" жовтня 2011 р.

Носівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Киреєва О.В.

народних засідателів Кривенко Л.В., Буцан Н.С.,

з участю секретаря Драбиноги С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

встановив:

ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджувала, що у 1997 році вона з дочкою ОСОБА_2 приїхала на постійне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Її дочка страждала психічними захворюваннями. До січня 2000 року дочка проживала разом з нею (заявником). В січні 2000 року ОСОБА_2 стала постійно проживати в кімнаті № 14 гуртожитку, який розташований в м. Києві по вул. Олени Теліги, 45а. В квітні 2000 року вона (ОСОБА_2В.) пішла з дому. З того часу їй (заявнику) невідоме місце знаходження дочки. Вона (заявник) має намір обслуговуватися в пансіонаті за державні кошти. Щоб влаштуватись туди їй необхідно визнати дочку безвісно відсутньою, для того, щоб довести що в неї (ОСОБА_1І.) не має членів сімї, які б допомагали та доглядали її.

Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню.

З копії свідоцтва про народження видно, що ОСОБА_1 являється матірю ОСОБА_2 (ОСОБА_3В.), яка народилася 24 липня 1975 року.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який 19 червня 1996 року вони розірвали. Після розірвання шлюбу в неї залишилось прізвище ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Факт відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2 по місцю її постійного проживання на протязі одного року підтверджується зібраними по справі доказами.

Так, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні дали показання про те, що в останнє отримали відомості про дочку заявниці в квітні 2000 року. Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 зверталася до монастирів, на передачу Чекай менез тим, щоб розшукати дочку, але позитивних відомостей не отримала.

Суд не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, які повідомили свідки. Дані про яку-небудь зацікавленість свідків у кінцевому вирішенні по справі відсутні, їх показання відповідають і не протирічать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

З копії домової книги видно, що ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з січня до квітня 2000 року постійно проживала в кімнаті № 14 гуртожитку, який розташований в м. Києві по вул. Олени Теліги, 45а, звідки безвісти зникла.

Визнання ОСОБА_2 особою безвісно відсутньою має юридичне значення для заявника, оскільки дозволяє їй оформити документи на отримання допомоги в територіальному центрі.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, враховуючи, що останні відомості про особу отримані в квітні 2000 року, необхідно визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою з 01 травня 2000 року, а останнім місцем проживання м. Київ, вул. Олени Теліги, 45а кім. 14.

Керуючись ст. 43 ЦК України, ст. 249 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4 безвісті відсутньою з 01 травня 2000 року за останнім місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 кім. 14.

На рішення заявником може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, а заінтересованою особою, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Киреєв

Народні засідателі: Кривенко Л.В.

ОСОБА_7