АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 30 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, та їх представника ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Міська лікарня № 1» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Комунального закладу «Міська лікарня № 1» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2003 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Комунального закладу «Міська лікарня № 1» (далі КЗ «Міська лікарня № 1») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є членами однієї сімї та мешкають спільно в одному будинку. Позивач ОСОБА_2 у березні 1998 року був направлений до КЗ «Міська лікарня № 1» для отримання консультації щодо хворобливого процесу у гайморових пазухах. В ході обстеження йому був встановлений діагноз - кіста у придаточній пазусі носу і 19 березня 1998 року проведена операція щодо її видалення. Операцію проводила лікар КЗ «Міська лікарня № 1» ОСОБА_8 Після проведення операції у лівій гайморовій порожнечі ОСОБА_2 була залишена марлева турунда, яка самовидалилася через носовий хід 28.04.2001 року. Стороннє тіло, яке знаходилось у його гайморовій пазусі на протязі більше 3-х років, викликало хворобливі процеси в ній, сприяло утворенню хронічного гаймориту. ОСОБА_2О переносив фізичні та моральні страждання, так як під час лікування йому було зроблено кілька десятків пункцій. Разом з ним хвилювались і члени його сімї, які у звязку із хворобою ОСОБА_2 були обмежені у веденні звичного способу життя. Під час розгляду справи позивачі неодноразово змінювали, уточнювали та доповнювали позовні вимоги, та остаточно просили суд стягнути з КЗ «Міська лікарня № 1» в рахунок компенсації моральної шкоди від наслідків залишення турунди в лівій гайморовій пазусі ОСОБА_2 в ході операції гайморотомії, виконаної в 1998 році на користь: ОСОБА_2 - 118032 грн., ОСОБА_3 5000 грн., ОСОБА_7 - 5000 грн., ОСОБА_4 - 5000 грн.; стягнути з відповідача в рахунок компенсації моральної шкоди від втрати двох стаціонарних карт ОСОБА_2 ( 1998 і 2000 року) на користь ОСОБА_2 - 10 000 грн. ( по 5000 грн. за кожну карту); стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсацію понесених ним витрат на оплату юридичної допомоги згідно квитанцій; та на користь всіх позивачів компенсацію понесених ними судових витрат на оплату судового збору по 8 грн. 50 коп. кожному.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто на його користь компенсацію моральної шкоди у сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн., витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 1802 грн. та судового збору в сумі 8 грн. 50 коп. Стягнуто з КЗ «Міська лікарня № 1» на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 15,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з позивачів на користь держави судовий збір по 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі по 15,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі КЗ «Міська лікарня № 1» ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не звернув увагу, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв'язку між нею та операцією, безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи. Крім того, вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, і при цьому не врахував, що позивачу ОСОБА_2 КЗ «Міська лікарня № 1» в 2007 році виплачено 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди згідно рішення суду від 22.06.2006 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у березні 1998 року при обстеженні в КЗ «Міська лікарня № 1» у ОСОБА_2 було встановлено діагноз: кіста у придаточній пазусі носу і 19 березня 1998 року в цій лікарні йому була проведена операція лікарем ОСОБА_8 по її видаленню.

Суд дійшов висновку про те, що після проведення операції у лівій гайморовій порожнечі ОСОБА_2 була залишена марлева турунда, яка самовидалилася через носовий хід 28 квітня 2001 року, на підставі висновків судово-медичних експертиз (первинної і додаткової) від 18 лютого і 08 листопада 2004 року, згідно висновків яких не виключена можливість залишення марлевого тампону у гайморовій пазусі ОСОБА_2 після проведеної 19.03.1998 року операції гайморотомії та можливість самовидалення тампону із носової порожнини через післяопераційне співустя; висновку медичної комісії, створеної начальником управління охорони виконкому Криворізької міської ради, в якому також не виключена можливість знаходження стороннього тіла у гайморовій пазусі позивача та відсутності ефекту від проведеного оперативного втручання внаслідок цього; рентгенограми від 23.03.2000 року, якою підтверджено наявність стороннього тіла у гайморовій пазусі ОСОБА_2; показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, лікарів, які пояснили, відповідно, що на знімках від 23.032000 року зроблених у прямій та боковій проекції, убачилася наявність стороннього тіла, просякнутого контрастом, але це не могла бути предстінкова гіперплазія; запис 30.04.2001 року про вихід турунди ОСОБА_10 зробив зі слів ОСОБА_2

Однак з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 4 цієї статті зобовязує сторони і інших осіб, що беруть участь у справі, підтверджувати обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, довкола доказів, закріплених в ч. 2 ст. 57 ЦПК України, виключаючи які-небудь припущення (версії) і на підставі поданих доказів суд зобовязаний ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Отже рішення не може бути засноване на припущеннях про обставини справи.

Як убачається із матеріалів справи 18.02.2004 року судом було призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Харьківському обласному бюро СМЕ, на вирішення якої поставлено 62 питання.

В розпорядження експертів, крім цивільної справи, було направлено вилучене у ОСОБА_2 стороннє тіло із марлі (а.с. 190-196 т. 1).

Однак із матеріалів справи не вбачається, що в судових засіданнях заявлялося позивачем чи його представником клопотання про долучення до матеріалів справи будь-якого стороннього тіла, зокрема марлевого бинта, і що судом, в порядку ст. ст. 168, 65 ЦПК України вирішувалося питання про долучення до справи будь-яких речових доказів (а.с. 122-143 т. 2).

При проведенні комісійної судово-медичної експертизи з 01.04.2004 року по 05.10.2004 року комісією, за власною ініціативою, марлевий тампон з плямами буро-червоного кольору було направлено на імунологічне дослідження з метою установлення групи крові, внаслідок чого було зроблено висновок, що походження крові на марлевому тампоні від ОСОБА_2 не виключено і як наслідок комісія експертів дійшла висновку, що цей марлевий тампон знаходився в гайморовій пазусі довгий час. 28.04.2001 року через післяопераційне співустя марлевий тампон із носової полості ОСОБА_2 самовидалився. Такий висновок комісією зроблено з посиланням на рентгенознімок від 25.05.2004 року, на якому марлевий тампон в указаній полості не виявлено та на обстеження ОСОБА_11 в 30 лікарні м. Харькова, при якому було підтверджено наявність післяопераційного співустя.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Висновок експерта складається з трьох частин: вступної, дослідницької і завершальної.

Як убачається із комісійної судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро СМЕ № 119 вступна частина висновку не містить вказівку на довідково-нормативні документи і методичну літературу, використовувану експертом (експертами) при вирішенні поставлених питань (з вказівкою бібліографічних даних).

У дослідницькій частині висновку описано процес дослідження медичних документів ОСОБА_2, його стаціонарного та амбулаторного лікування, марлевого тампона, однак в цій частині відсутні результати дослідження зроблені комісією, як і обґрунтування висновків.

На вирішення експертизи судом поставлено 62 питання. Кожному питанню, яке вирішується експертом, повинен відповідати відповідний розділ дослідницької частини.

У завершальній частині результати дослідження висловлюються у вигляді відповідей на поставлені питання в тій послідовності, в якій вони викладені в його вступній частині. Однак експертною комісією вимоги щодо висновку експерта, передбачені ст. 66 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» виконано не було.

З огляду на це колегія суддів вважає, що суду першої інстанції необхідно було оцінити цей висновок відповідно до положень ст. 147 ЦПК України, за правилами встановленими ст. 212 ЦПК України.

Згідно висновку № 78 додаткової судово-медичної експертизи, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ на підставі ухвали суду від 08.11.2004 року судово-медична експертна комісія не виключає можливості знаходження стороннього тіла (марлевої турунди) в гайморовій пазусі у ОСОБА_2 на протязі трьох років.

В той же час зазначено, що у судово-медичній практиці відсутні дані, на підставі яких можна було б визначити час знаходження марлевої турунди в біологічних тканинах організму людини, до того ж у судово-медичної експертної комісії відсутні дані, які б дали можливість визначити чи було відкритим в 1998-2000 роках штучне співустя в позивача (а.с. 55 т. 2).

Дійшовши висновку щодо доведеності факту залишення стороннього тіла у гайморові пазусі ОСОБА_2, суд першої інстанції, як на доказ, послався на висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 325-КЕ/2009, однак в матеріалах справи відсутній не тільки указаний висновок, але й відсутні журнал судового засідання від 08.05.2009 року та ухвала суду від цієї дати про призначення експертизи.

Посилаючись, як на докази підтвердження неправомірності дій лікаря відповідача, на показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_9 завідуючий рентгенологічного відділення першої міської лікарні, підтвердивши обставину внесення ним запису; згідно рентгенівського знімку, про наявність в полості лівої гайморової пазухи ОСОБА_2 стороннього тіла, пояснив, що наявність там цього стороннього тіла він міг лише припустити, а не стверджувати зі стопроцентною гарантією (а.с. 137 т. 2 ); ОСОБА_12 лікар отоларинголог міської поліклініки, яка надавала позивачу медичну допомогу через рік після операції гайморотомії, стверджувала, що штучного співустя у ОСОБА_2 не було, оскільки за його наявності вона при проведенні пункції, проколів не робила б (а.с. 133 т. 2 ); ОСОБА_10 лікар першої міськлікарні, пояснивши, що запис про вихід турунди він виконав 30.04.2001 року зі слів ОСОБА_2, стверджував, що в 2000 році при проведенні пункцій через природне співустя, у ОСОБА_2 все було чисто, стороннього тіла в лівій гайморовій пазусі він не виявив (а.с. 138-139 т. 1).

Колегія суддів не може погодитися з посиланням суду, як на доказ залишення лікарем ОСОБА_8 у гайморовій пазусі позивача марлевого бинта, на висновок комісії Управління охорони здоровя виконкому міськради, викладеному у довідці (а.с. 113-115 т. 1), оскільки комісією зроблено лише припущення, щодо причин відсутності ефекту від проведеного оперативного втручання, яким могло бути стороннє тіло. Однак при цьому комісією вказано, що в післяопераційному періоді зберігався запальний процес в лівій верхньо-щелепній пазусі, з приводу чого позивач неодноразово лікувався амбулаторно, двічі в умовах стаціонару. Наслідком лікування було короткочасне покращення стану. Під час лікування в ЛОР-центрі в березні 2000 року хворому була запропонована операція на лівій верхньо-щелепній пазусі, від якої він відмовився.

Зі слів позивача та його дружини стороннє тіло, у вигляді фрагменту марлевої турунди, 28 квітня 2001 року при допомозі дружини було видалено з лівої половини носа ОСОБА_2

Суд же, взявши за основу ствердження ОСОБА_2 про те, що ніхто не був присутній при виході турунди, дійшов висновку про самовидалення турунди через штучне співустя, наявність якого на 28 квітня 2001 року ніякими доказами не підтверджено.

Судом не надано правової оцінки показанням свідка ОСОБА_13, яка пояснила, що вперше після операції позивач звернувся до поліклініки № 13 у квітні 1999 року. 27 квітня 1999 року лор-лікар ОСОБА_14 (вона ж ОСОБА_12М.) виявила, що співустя не збереглося, тому шляхом проколу виконувалися пункції гайморової пазухи позивача (а.с. 131-132 т. 2 ).

На підставі вищевикладеного, і з урахуванням матеріалів справи, того, що позивач на протязі трьох років після проведеної операції неодноразово звертався за медичною допомогою до інших медичних закладів та до інших лікарів, які при наданні медичної допомоги наявності у нього марлевої турунди не виявили, самовихід марлевої турунди, крім стверджень самого позивача, будь-якими належними доказами не підтверджено, колегія суддів дійшла висновку, щодо відсутності достовірних доказів щодо залишення лікарем КЗ «Міська лікарня № 1» в ході операції в 1998 році у лівій гайморовій пазусі ОСОБА_2 турунди (марлевого банта), знаходження там цього бинта протягом трьох років та самовиходу її у квітні 2001 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 60000 грн., спричиненої від наслідків залишення турунди в лівій гайморові пазусі ОСОБА_2, з ухваленням в цій частині нового рішення, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, про відмову в цій частині позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції: 4,25 грн. по оплаті судового збору, 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 щодо компенсації моральної шкоди від втрати відповідачем його 2-х стаціонарних карт в розмірі 10000 грн. (по 5000 грн. за кожну карту), в частині відмови ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Міська лікарня № 1» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2011 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального закладу «Міська лікарня № 1» про відшкодування моральної шкоди спричиненої від наслідків залишення турунди в лівій гайморовій пазусі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального закладу «Міська лікарня № 1» судові витрати понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції: 4,25 грн. по оплаті судового збору, 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно.

Суддя-доповідач: ОСОБА_15