Справа №22-ц-333/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія56Доповідач у 2 інстанції Березовенко
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Сержанюка А.С.,

суддів: Березовенко Р.В.,Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації, припинення права власності, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року їй належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1. Інші 5/6 частини вказаної квартири належать відповідачці, відповідно до договору дарування. Спірна квартира складається із двох житлових кімнат, кухні, коридору та інших підсобних приміщень. Вона забезпечена іншим житлом і не має намірів користуватись своєю частиною спірної квартири, виділ якої є неможливим, а тому просить стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію за 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 врозмірі 83530 грн.24 коп., припинивши її право на частку у спільній власності у зазначеній квартирі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 303 ЦПК України, апеляційний суд при перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі апеляційної скарги, так і за межі вимог заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України, на яку посилалась позивачка в обґрунтування своїх вимог, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.2008 року належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 на підставі договорів дарування від 21.10.2005 року та 27.04.2004 року належить 5/6 частин вказаної квартири.

Як встановлено судом першої інстанції: ні позивачка, ні відповідачка у даній квартирі не проживають, відповідачка лише зареєстрована в ній, будь які домовленості чи угоди між ними щодо користування спірною квартирою відсутні. Відповідачка, є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, не працює, має на утриманні малолітню дитину, не бажає та матеріально неспроможна придбати частину квартири позивача, сплативши за неї грошову компенсацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, з урахуванням конкретних обставин справи, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки стягнення грошової компенсації на користь позивачки за її частину спірної квартири, так само як і припинення її права на частку у спільній власності за її позовом не передбачені будь-якою нормою діючого законодавства, тому заявлені вимоги є необгрунтованими, недоведеними та безпідставними. Інших вимог, щодо виділу частки в натурі, визначення порядку користування квартирою, стягнення грошової компенсації (орендної плати) за користування її частиною квартири позивачкою не заявлялося.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Апеляційна скарга висновків суду не спростовує і посилання на обставини, які б свідчили про незаконність ухваленого рішення не містить.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: