АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 19 по вул. Партизанській, 91 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області на підставі ст.107 ЖК України, посилаючись на те, що він є її колишнім чоловіком і наймачем цієї квартири, а 05 липня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Але ще до розірвання шлюбу у липні 2004 року ОСОБА_2 пішов з сім'ї до іншої жінки, з якою пізніше зареєстрував шлюб, та залишивши вказану квартиру зі своїм особистим майном спочатку поселився за місцем проживання майбутньої дружини, а згодом 19 травня 2008 року за договором купівлі-продажу придбав на своє ім'я житловий будинок № 17 по вул.8 Березня в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, куди переїхав на постійне місце проживання зі своєю новою сім'єю в серпні 2005 року, після чого не несе ніяких витрат по утриманню квартири.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив суд зобовязати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою та надати йому ключі від цієї квартири для можливості вселення зазнаючи про те, що в кінці 1993 року під час роботи на ВАТ «ОГЗК» він отримав спірну квартиру і є основним її квартиронаймачем, де з його згоди зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3, але вони переважно проживали у її батьків, а квартиру відвідували по мірі необхідності та проживали там періодично. В червні 2004 року між ними були напружені сімейні відносини та згодом він дізнався про наявність у дружини іншого чоловіка, тому для уладнання сімейних відношень він поїхав на тимчасову роботу в м. Москву, а з серпні 2004 року сам став жити в спірній квартирі, в той час коли дружина продовжувала проживати у своїх батьків. Після вивезення відповідачкою з квартири всього їх спільного майна він 05.06.2005 року розірвав шлюб з нею, так як дізнався, що в буднику своїх батьків вона проживає разом з іншим чоловіком та виховує його дитину. На його питання відносно майна, відповідачка повідомила, що майно вона забрала, а квартиру залишає йому, але в липні 2005 році змінила замки на вхідних дверях квартири і на його вимоги ключі не надала, у звязку з чим він звертався до працівника міліції, який запропонував йому звернутися до суду. Він знову звертався до ОСОБА_3 з метою розміну двокімнатної квартири на дві однокімнатні та шукав варіанти розміну, однак таких варіантів не знайшов, а також мав намір приватизувати квартиру, з чим вона не погодилася і такими діями чинить йому перешкоди в його праві користування спірним жилим приміщенням, тому він в серпні 2005 року був вимушений придбати в кредит житловий будинок № 17 по вул.8 Березня в м. Орджонікідзе, який був непридатний для житла і в якому він проживає тимчасово.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування квартирою № 19 по вул. Партизанській, 91 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з того, що ОСОБА_2 вибув на постійне місце проживання, а тому втратив право користування жилим приміщенням у квартирі з підстав, передбачених ч.2 ст.107 ЖК України.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження такого вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 1993 року виконкомом Орджонікідзевської міської ради народних депутатів ОСОБА_2, сім'я якого складається з двох осіб - його та його дружини ОСОБА_4, видано одер № 368 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.230), а 05 липня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (т.1 а.с.5), після чого ОСОБА_4 уклала 19 серпня 2006 року новий шлюб з ОСОБА_5, змінивши прізвище на «Фроликова» (т.1 а.с.6).

Відповідно до акту від 07 вересня 2005 року в спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_4, а ОСОБА_2 не проживає з літа 2004 року, та за актом перевірки паспортного обліку від 16 січня 2008 року в цій квартирі ОСОБА_2 на момент перевірки зі слів сусідів не проживає з липня 2004 року (т.1, а.с.11-12).

Згідно довідки НМБТІ від 21 грудня 2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок № 17 по вул.8 Березня в м. Орджонікідзе на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2005 року (т.1 а.с.10).

За довідкою станції Чортомлик Придніпровської залізниці від 27.05.2008 р. місце проживання ОСОБА_2, як працівника цього підприємства, на цей час зазначено по вул. Партизанській, 91/19 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області (т.1 а.с.68) та данні про офіційну зміну ним свого місця проживання відсутні, а з показань свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні від 12 листопада 2008 року та заяви ОСОБА_2 в ЖЕО від 11.03.2008 року видно, що останній звертався до органів міліції та житлових органів з заявами про перешкоди зі сторони колишньої дружини в користуванні йому спірним жилим приміщенням та з проханням не знімати його з реєстрації у квартирі через неможливість проживання в ній, оскільки він має намір її приватизувати і вирішувати питання про погашення заборгованості за неї (т.1 а.с.68,69). Крім того, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 від 02.04.2010 року, ОСОБА_2 з 2004 року намагався вирішити з нею житлове питання шляхом приватизації спірної квартири, з чим вона не погодилася (т.2 а.с.16-18).

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 не втратив інтересу до цієї квартири, але не може в ній проживати з причин створення колишньою дружиною іншої сімї з другим чоловіком та перешкод йому зі сторони ОСОБА_3, яка змінила замки на вхідній двері, тому він вимушений був тимчасово проживати з 2004 року в іншому місці, а з 2005 року в придбаному ним будинку №17 по вул. 8 Березня в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, який не вважає своїм постійним місцем проживання у звязку з перебуванням його у занедбаному стані, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, а також зверненням ОСОБА_2 до суду з позовом про установлення порядку користування спірною квартирою (т.2 а.с.98-100).

Таким чином, з урахуванням всіх конкретних обставин справи, складного характеру взаємовідносин сторін, їхніх напружених сімейних стосунків та факту створення ними окремих сімей, що не спростовувала сама ОСОБА_3 в судовому засіданні і що в комплексі зумовило ОСОБА_2 тимчасово залишити спірну квартиру, яку він отримував під час своєї роботи та з якої не виписувався, інтересу до неї не втрачав, періодично користувався цим жилим приміщенням до заміни замків на вхідних дверях, але не зміг її приватизувати у звязку з відмовою іншої сторони, колегія суддів не знаходить достатніх підстав вважати, що він добровільно залишив її у звязку з вибуттям на постійне проживання до іншого жилого приміщення в розумінні положень ст.107 ЖК України.

Проте визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою, на підставі цієї норми закону та відмовивши в задоволенні його позову про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням суд викладені обставини справи не врахував, залишив без належної правової оцінки надані докази та пояснення ОСОБА_2 щодо перешкод у користуванні йому квартирою, поклавши за основу свого рішення лише факт придбання ним у власність будинку №17 по вул. 8 Березня в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, чого в даному випадку при встановлених в судовому засіданні дійсних обставинах виниклого між сторонами спору недостатньо.

Виходячи з наведеного рішення суду, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення на підставі ст.309 ЦПК України про відмову в заявленому позові ОСОБА_3 та про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою № 19 по вул. Партизанській, 91 в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області та надати йому ключі від цієї квартири.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: