АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (3) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») та просила стягнути з відповідача 173000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, на її користь з ВАТ «Кривбасзалізрудком» у відшкодування моральної шкоди стягнуто 26000 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надала. Крім того, судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, а також безпідставно відхилені всі заявлені відповідачем клопотання. Окрім цього, судом неправомірно стягнуто з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37,00 грн., в той час як постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що зі спорів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя розмір цих витрат становить 15,00 грн.

В своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15.06.1981 року працювала поверхневим рукоятчиком сигналістом, перекидальником, лаборантом-радіометристом, контролером продукції збагачення ДСФ на шахті «Октябрьська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 21.04.2006 року звільнена у звязку з виходом на пенсію. Внаслідок тривалого часу роботи у шкідливих умовах праці отримала професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першого ступеню (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першого-другого ст.), легенева недостатність першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 02 березня 2006 року (а.с. 9-11).

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійних захворювань позивача є робота впродовж 21 року в умовах запиленості повітря робочої зони і шуму, рівні яких перевищували нормативи, винним в профзахворюванні позивача визнане керівництво шахти «Октябрьська» РУ ім. Комінтерна ВО «Кривбасруда», «КДЗРК», ВАТ «КЗРК», яке порушило ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 06 квітня 2006 року ОСОБА_2 первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності, з яких 20 % по ХОЗЛ та 10 % по туговухості.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 03 березня 2008 року позивачеві встановлено 45 % втрати професійної працездатності (35 % по ХОЗЛ та 10 % по туговухості) безстроково та її визнано інвалідом третьої групи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди 06 квітня 2006 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з її професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілої, істотних вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Проте, ухвалюючи рішення суд першої інстанції неправильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат стягнувши з ВАТ «Кривбасзалізрудком» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн., суд залишив поза увагою, що розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ встановлено Постановою КМУ № 1258 від 21.12.2005 року (з наступними змінами), відповідно до якої по справам позовного провадження з розгляду справ про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, і становить 15,00 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутих з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з 37,00 грн. до 15,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2010 року змінити, в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір стягнутих з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи зі 37,00 грн. до 15,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4