АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1821/11
Головуючий по 1-й інстанції Бугрій
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2011 року м.Полтава

< Текст >

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

При секретарі: Александрович Л.О.

та адвоката ОСОБА_2

З участю позивача ОСОБА_3

Представника позивача ОСОБА_4

Відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Новосансанжарського районного суду від 24 березня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 3 вересня 2008 року дала в борг ОСОБА_5 4000 грн., які частково в сумі 3000 грн. отримала згідно договору №0/0540/02 у ВАТ Комерційний банк «Надра»та 1000 грн. - в ЗАТ «Догмат Україна», де зберігаються на її позивача рахунку кошти.

ОСОБА_5 обіцяла своєчасно погашати банківський кредит. Однак, з 15.12.2009 року по липень 2010 року грошові кошти в банк нею не вносилися, у зв»язку з чим була нарахована пеня в сумі 747 грн.00коп., а також проценти.

5 грудня 2009 року ОСОБА_3 потребувала у ОСОБА_5 розписку, яка була власноручно написана останньою на суму боргу 11500 грн.

Згідно цієї розписки ОСОБА_5 зобов»язалась погасити борг до червня 2010 року, однак свого обов»язку не виконала.

З 15.12.2009 року по липень 2010 року позивач погасила банківський кредит, з урахуванням процентів і пені, в сумі 10254 грн.

Посилаючись на вище викладене, і на те, що ОСОБА_5 відмовляється повертати суму боргу, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь 10254 грн.00 коп. та судові витрати по справі.

У листопаді 2010 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Вказувала, що у вересні 2008 року взяла у ОСОБА_3 в борг 4000 грн., які обіцяла повертати частинами, погашаючи за неї кредит у банку.

На протязі вересня - грудня 2008 року ОСОБА_5 сплатила 950 грн. боргу.

У січні 2009 року ОСОБА_3 забрала у неї квитанції по сплаті та попросила в подальшому віддавати грошові кошти особисто їй.

ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_6 щомісячно сплачували борг ОСОБА_3

5 грудня 2009 року остання прийшла до ОСОБА_5 на ринок, де та працювала реалізатором, і під психологічним тиском заставила її написати боргову розписку на суму 11500 грн., погрожуючи, що має великі проценти на рахунку в банку, тому покінчить своїм життям; вимагала, щоб ОСОБА_5 зареєструвала у своєму будинку її разом з дітьми, примушувала продати свій земельний пай.

Посилаючись на вказані вище обставини і на те, що розписка була написана проти її волі, під психологічним тиском, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним договір позики, складений 5.12.2009 року, стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1600 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики задоволено.

Визнано недійсним договір позики, укладений 5 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати за даною справою: 8 грн.50 коп. державного мита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а також 1429 грн.20 коп. витрат за надання правовох допомоги адвокатом.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3

Апелянт просить рішення скасувати, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.309 ч.1 п.п.3, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується сторонами, що між ними у вересні 2008 року було укладено усний договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 у борг 4000 грн.

Також правильно з»ясовано, що позичені грошові кошти, які позикодавець ОСОБА_3 передала ОСОБА_5, були отримані ОСОБА_3 у Комерційному банку «Надра»згідно договору № 06/38390000/0540/02 та в ЗАТ «Догмат Україна».

ОСОБА_5 не була стороною у правовідносинах між ОСОБА_3 та банками.

Тому є вірним висновок суду про те, що вона не може відповідати за виниклу заборгованість перед ними.

Разом з тим, сторонами не заперечується той факт, що із суми боргу, вказаної у розписці від 5.12.2009 року, дійсна сума боргу складає 4000 грн., інша сума 7500 грн. ОСОБА_3 не передавалась ОСОБА_5, тому в цій частині договір позики є безгрошовим.

Відповідно до наявної у справі розписки від 11.12.2009 року ОСОБА_5 повернула ОСОБА_3 450 грн.00 коп.(а.с.4).

Також позивач ОСОБА_3 підтвердила дійсність своїх записів про повернення їй відповідачем ОСОБА_5 крім вищевказаної суми, ще 1834 грн.(а.с.70).

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, місцевий суд не звернув увагу на зазначені обставини і на відсутність доказів з боку ОСОБА_5 про повне погашення нею боргу в сумі 4000 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 суми боргу, за вирахуванням повернутих нею грошей, а також про стягнення 3% річних від простроченої суми і судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як пояснила в засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_5, розписка про позику в ОСОБА_3 11500 грн. написана нею власноручно у присутності ОСОБА_3 в приміщенні кафе недалеко від території ринку смт. Нові Санжари після того, як ОСОБА_3 показала їй банківські документи про наявність боргу за кредитним договором.

З постанови Новосанжарського РВ УМВС України в Полтавській області від 17.12.2010 року вбачається, що ніякого тиску по відношенню до ОСОБА_5 при написанні нею розписки на суму 11500 грн. ОСОБА_3 не чинила (а.с.30).

Письмові пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.13-16) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у них є дописки вищевказаних осіб щодо психологічного тиску на ОСОБА_5 з боку ОСОБА_3 До того ж, дані особи, не були присутні при написанні боргової розписки, та всі вони за винятком ОСОБА_7, являються родичами ОСОБА_5

Оскільки ОСОБА_5 не довела чинення на неї з боку ОСОБА_3 під час написання боргової розписки на суму 11500 грн. психологічного тиску, тому в задоволенні її вимог про визнання недійсним договору позики від 5.12.2009 року як такого, що укладений під психологічним тиском, слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 березня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1156 грн.00 коп. заборгованості за договором позики, 9 грн.60 коп. річних та 1 грн. 80 коп. витрат по сплаті державного мита і 2 грн.71 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики як такий, що укладений під психологічним тиском, відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: