АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4312 2011 р. Головуючий 1 інстанції:
Категорія: житлові Доповідач: Малінська С.М.
Ухвала

іменем України

28 березня 2011р.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого - судді- Малінської С.М.

суддів - Даниленка В.М. , Швецової Л.А.

при секретарі : Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 січня 2011 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про припинення сервітуту та забовязання звільнити житлове приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулась у суд з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_6 про припинення сервітуту та забовязання звільнити житлове приміщення .

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те , що вона являються власником ? частини будинку №4 по проїзду Червоних партизан в м.Харкові та займає кімнату літ. 2-5 пл.3,2 кв.м. Відповідач- її дочка ОСОБА_3 із сімєю займають кімнату літ. 2-4 пл.12.3 кв.м. Позивач посилається на те , що право користування жилим будинком у відповідачів виникла на підставі Житлового кодексу , але у звязку з введенням в дію ЦК України , яким визначається право користування чужим майном (сервітут) , позивач , як власник, має право звернутися до суду про припинення сервітуту з обставин , що мають істотне значення , оскільки ОСОБА_2 є особою похилого віку , страждає на ряд захворювань , але займає жиле приміщення без вікон. Відповідачі не відреагували на її вимоги щодо визначення їм для проживання кімнати літ.2-5, яку вона займає. Відповідачі мають на праві власності частину квартири №201 по пр.. Московському , 298 у м.Харкові , де можуть проживати. ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги , просила припинити сервітут відповідачів відносно кімнати площею 12,3 кв.м , шляхом припинення права відповідачів займати це житлове приміщення , його вилучення в них та передачі позивачу, забовязавши відповідачів звільнити приміщення та убрати з нього свої речі.

Відповідачі проти позову заперечували , стверджуючи , що сервітут відповідачам не встановлювався . Право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою встановлено рішенням суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 січня 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з висновками суду , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу , у якій просила скасувати рішення суду від 31 січня 2010 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог , оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Вислухавши суддю-доповідача , осіб , що приймали участь у справі , дослідивши матеріали справи , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу

відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім власника житлового будинку (квартири) , які проживають разом з ним у будинку ( квартирі) , що йому належить , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири ) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.3 ст.10 ; ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України , послався на те , що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08.02.2008 року , залишеним без змін ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.10.2008 року(а.с.24-25) , визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням в житловому будинку №4 по проїзду Червоних партизан у м.Харкові. В рішенні суд першої інстанції послався на те , що ОСОБА_3 з часу свого народження -1961 року набула право користування житловим приміщенням у належній її матері на праві власності частині будинку №4 по проїзду Червоних партизан у м.Харкові і ніколи його не втрачала. Та обставина , що 1989 році ОСОБА_3 виписалася з адреси спірного будинку , прописалася за іншою адресою і має формальне право на користування іншим житловим приміщенням , не є перешкодою для визнання за нею права користування спірним жилим приміщенням , оскільки ОСОБА_3 фактично ніколи не змінювала свого місця проживання ( а.с.18-21).

Таким чином, рішенням суду , що набрало чинності ,визнано за ОСОБА_3 право користування спірним жилим приміщенням, що знаходиться на праві власності у ОСОБА_2 на підставі ч.1 ст. 156 ЖК України і ця обставина не доказується у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням суду від 08.02.2008 року врегульовані правовідносини між сторонами по справі на підставі ЖК України , цим рішенням суду не встановлено сервітуту - тобто право ОСОБА_3 обмеженого користування кімнатою літ.2-4 у спірному житловому приміщенні , передбаченого ст.ст. 401-402 ЦК України , а тому вимагати припинення сервітуту , який не встановлювався, безпідставно.

Між сторонами фактично виник спір щодо визначення порядку користування спірним жилим приміщенням , але з такими позовними вимогами позивач до суду не зверталась.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити , рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 10 ;60 ; 61 ; 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307 ч.1п.1 ,308 ;313-315 ; 317 ; 319; 325 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

судді :