АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1736/11 Головуючий у 1-й інстанції Обревко Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2011 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - ТИМЧУК Л.А., ЧІЧІЛЯ В.А.

за участю секретаря - ФАДЕЙКІНОЇ Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконними дій по збільшенню відсоткової ставки по кредиту.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді - доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 березня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо підвищення процентів за користування кредитом по кредитному договору №PLROAU20120042, з 16,08% річних до 27,48% річних, з моменту підвищення 1 лютого 2009 року.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційний скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається що, 18 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №PLROAU20120042, відповідно до умов якого остання отримала кошти в сумі 56877 грн. зі сплатою 16,08% річних, строком до 18 грудня 2013 року.

Вказаним договором передбачено погашення кредиту шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 1219 грн. 17 коп.

При сплаті чергового платежу в січні 2009 року ОСОБА_2 працівником банку було усно повідомлено про підвищення процентної ставки за кредитним договором.

На письмову претензію позичальника від 26 лютого 2009 року банк листом від 26 березня 2009 року повідомив, про підвищення розміру відсоткової ставки, посилаючись на раніше направлений лист (повідомлення) щодо необхідності надання згоди на зміну відсоткової ставки.

Лист (повідомлення) про зміну відсоткової ставки позивач не отримувала, оскільки він був направлений банком на іншу адресу.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору №PLROAU20120042 передбачено право банку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Із справи також вбачається, що розпорядженням ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2008 року та наказом ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 5 січня 2009 року підвищено доходність по активам, що видано у гривнях до 30%. Сплата за збільшеною кредитною ставкою починалася з 1 лютого 2010 року.

Згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України (яка набрала чинності з 9 січня 2009 року), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Місцевим судом вірно встановлено, що банк підвищував процентну ставку з 1 лютого 2009 року, про що було зазначено в листі (повідомленні), після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України (9 січня 2009 року), яка не передбачає зміни процентної ставки в односторонньому порядку без згоди позичальника.

Встановивши викладене суд першої інстанції вірно застосував норми цивільного законодавства та прийшов до обґрунтованого висновку щодо безпідставного підняття банком відсоткової ставки з 16,08% річних до 27,48% річних.

Також, пунктом 3.5 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Зміна відсоткової ставки відповідно до ст. 652 ЦК України можлива лише при істотній зміні обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Таким чином просте повідомлення позичальника про зміну процентної ставки за кредитом без зазначення конкретної обставини, що змусила банк вчинити таке підвищення процентної ставки не може вважатися належним повідомленням у розумінні п.4 ст.11 Закон України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд вважає, що зміна процентної ставки за кредитом (у тому числі зміна облікової ставки Національним банком України) має бути адекватна як за розміром так і за часом тим подіям, які мали безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Із справи вбачається, що згідно Постанови Правління Національного банку України №107 від 21 квітня 2008 року облікова ставка з 30 квітня 2008 року підвищилась з 10% річних та встановлена в розмірі 12% річних.

Проте, через 8 місяців після зміни облікової ставки НБУ на 2%, відповідач підвищує процентну ставку позичальнику на 11.4%, що є не адекватним.

Внесення банком до кредитного договору змін щодо вартості кредиту, що не відповідає змінам облікової ставки Національного банку України, кваліфікується як порушення вимог ч.5 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»».

Посилання апелянта на зміну курсу долара США до гривні більше ніж на 10%, як на одну з підстав підвищення ставки за кредитом, є необґрунтованим.

Відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Апеляційний суд вважає, що зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10%, в даному випадку не є подією, яка є підставою для збільшення відсоткової ставки за кредитом на 11,4 %.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо правомірності підвищення відсоткової ставки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 315,317,319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі:

Судді :

З оригіналом вірно.