Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-1936/11
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого- судді Шинкаря А.О.

при секретарі Брейкіній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 18 листопада 2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової цільової позики, за умовами якого, позивач надала гроші в сумі 2 000 000 гривень, а відповідач отримала ці кошти та зобовязалась повернути їх в строк до 18 червня 2008 року.

Оскільки відповідач до цього часу кошти не повернула, позивач просить стягнути з заборгованість з врахуванням індексу інфляції, 3% річних та проценти за користування грошовими коштами понад строк встановлений договором, що становить загальну суму 3 315 773 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись з позовом, предявила зустрічний позов про визнання недійсним договору позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що гроші не отримувала, а договір позики носить формальний характер, оскільки ОСОБА_1 ввела її в оману: не збираючись надавати кошти, зловживаючи довірою отримала договір та розписку, а потім запевнила, що знищила їх. Крім того, зміст договору наданого позивачем ОСОБА_1 не відповідає змісту договору, який підписували сторони в дійсності. Зокрема, не було п.9, в якому зазначено, що зобовязання забезпечується квартирою та п. 13 щодо оформлення у спільну сумісну власність торгівельного комплексу в с. Шевченково.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав зустрічний позов, а представник ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової цільової позики, за умовами якого, позивач зобовязалась надати відповідачу безвідсоткову цільову позику для будівництва міні-торговельного комплексу в с. Шевченково в сумі 2 000 000 гривень, а відповідач зобовязалась повернути гроші в строк до 18 червня 2008 року.

Як вбачається із тексту розписки, 18 листопада 2007 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 2 000 000 гривень і зобовязалась повернути їх до 18 червня 2008 року.

Наведене підтверджується оглянутими у судовому засіданні оригіналами договору позики і розписки та їх копіями, що долучені до матеріалів справи.

У зазначений строк відповідач гроші не повернула.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст.625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку наданого позивачем інфляційні втрати складають 608 143,12 грн., 3% річних 160 931,51 грн..

Згідно ст.. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно розрахунку наданого позивачем, сума по відсотках за користування грошовими коштами понад строк встановлений договором складає 546 698,63 грн.

Беручи до уваги наведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та доведеними, а тому задовольняє їх.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем по зустрічному позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо невідповідності змісту договору, який підписували сторони в дійсності, щодо не отримання грошових коштів та укладення договору позики під впливом обману, а навпаки, ці обставини спростовуються розпискою ОСОБА_2 про отримання грошей, тому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 536, 611, 625, 1046 1051 ЦК України, ст..ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 3 315 773 (три мільйони триста пятнадцять тисяч сімсот сімдесят три) гривні 26 копійок та судові витрати в сумі 1820 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень.

В задовленні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Шинкар А.О.