Справа № 2-104/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2011 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сивоконь Т. І.,

при секретарі Комерзан Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за користування грішми ,

В С Т А Н О В И В

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення боргу та процентів за користування грішми, посилаючись на наступні обставини.

14 вересня 2009 року позивачка на прохання відповідачки видала в борг 600 доларів США з умовою, що остання поверне їй вказану суму не пізніше одного року з дня укладання договору позики, про що відповідачка видала відповідну розписку, згідно якої зобовязалася повернути вищевказану суму боргу та за кожен місяць користування грішми 7%. У встановлений договором строк відповідачка не повернула всієї суми боргу, а лише 100 доларів США, до теперішнього часу не розраховується з позивачкою, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути на її користь з відповідачки 500 доларів США основної суми боргу, що складає 3969 грн. та 7% за користування її грішми за 8 місяців, що складає 2464 грн., а також всі судові витрати.

Позивачка в судовому засіданні позовну заяву підтримала повністю.

Відповідачка позовну заяву визнала частково, пояснила, що згодна сплатити повністю основну суму боргу та не згодна зі сплатою процентів за користування грішми, так як вважає, що позивачка обманним шляхом витребувала з неї розписку, на яку посилається в своєму позові, а також вважає, що вона вже повністю розрахувалася з позивачкою по процентам, так як раніше, ще до видачі даної розписки щомісячно сплачувала їй чималі суми за користування грішми.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію…, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти…, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Судом з достовірністю встановлено, що між сторонами укладався договори позики 14.09.2009 року на суму 600 доларів США, про що свідчать надана суду розписка позичальника (а.с.6), яка посвідчує передання відповідачці позикодавцем вказаних грошових сум, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. Із вказаної суми боргу відповідачкою позивачці було передано 100 доларів США, що підтвердили у судовому засіданні сторони, не сплаченою залишилася сума в 500 доларів США, що становить 3969 грн., згідно офіційного курсу НБУ, який складає 7,9380000 грн. за одиницю долара США (довідка ПАТ КБ «Приватбанк» на а.с.5).

Тому суд вважає, що вимоги позивачки стосовно повернення боргу основані на законі, оскільки відповідачка не виконала умов договору, не повернула суму боргу у встановлений договором строк, а саме в річний строк з моменту видачі розписки, чим порушила вимоги ст.1049 ЦК України, яка передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідачки боргу, який складає 3969 грн. підлягають задоволенню, як основані на законі.

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами, згідно вищевказаної розписки, досягнуто домовленість по сплаті відповідачкою позивачці 7% щомісячно зо користування позиченими грошовими коштами, дані суми позивачці не повернуті, а тому вони підлягають стягненню на її користь в розмірі 2464 грн. за 8 місяців, як просить позивачка в своїй позовній заяві.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що вона була змушена видати розписку позивачці в примусовому порядку, так як нею не надано суду відповідних доказів.

Також на користь позивачки підлягають стягненню суми судових витрат, в порядку ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15,58-60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.526, 1046,1048 ЦК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за користування грішми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3969 грн. боргу, 2464 грн. процентів та 186,33 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь