Справа № 2-1077/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2011 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Цимбал-Семенчук І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Чернівці» про визнання недійсними договорів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вказаними вище позовними вимогами до відповідача.

Посилалися на те, що 18.10.2006 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено кредитний договір №2633, згідно якого позивач отримала кредит у розмірі 55000 доларів США зі сплатою 12 % річних, щомісячним погашенням рівними частинами з кінцевим терміном погашення кредиту 15.10.2011 року.

18.10.2006 року між ОСОБА_2 та банком було також укладено договір іпотеки №3125, згідно якого він передав в іпотеку житловий будинок №1 по вул.Кавказькій м. Чернівці.

Надання відповідачем кредиту в іноземній валюті та виконання позивачкою своїх обовязків по кредитному договору, в тому числі проведення ним розрахунків по кредиту в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, яка відповідно до чинного законодавства потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Вважають, що оскільки у відповідача відсутня вказана індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, тому з цих підстав, укладений між ним та відповідачем спірний кредитний договір є недійсним.

Крім того, вважають, що вказаний кредитний договір повинен бути визнаний недійсним і з тих підстав, що на момент його укладення не було додержано вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

З наведених підстав просили визнати недійсним кредитний договір №2633 від 18.10.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та відповідачем.

Також зазначили, що у відповідності до вимог ст.548 ч.2 ЦК України недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, а тому просили також визнати недійсними договір іпотеки від 18.10.2006 року та виключити з Державного реєстру іпотек запису №3125 від 18.10.2006 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису №3126 від 18.10.2006 року.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали в повному обємі і підтвердили обставини, викладені як в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити з підстав, викладених ним в письмових запереченнях на позов.

При цьому суду пояснив, що використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є банк, який отримав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Оскільки у банка є в наявності банківська (генеральна) ліцензія та письмові дозволи на право здійснення валютних операцій, вважає, що відповідач мав право укласти з позивачем кредитний договір іноземній валюті та передбачити виконання зобовязання за цим договором в іноземній валюті.

Суд, заслухавши пояснення всіх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, виходячи з наступних підстав:

Так, 18.10.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Чернівці» укладено кредитний договір №2633, згідно якого згідно якого позивач ОСОБА_1О отримала кредит у розмірі 55000 доларів США зі сплатою 12 % річних, щомісячним погашенням рівними частинами з кінцевим терміном погашення кредиту 15.10.2011 року (а.с.10-11).

Факт отримання кредитних коштів в іноземній валюті позивач ОСОБА_1 не заперечувала, а тому дана обставина на підставі ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором, між ОСОБА_2 та банком було також укладено договір іпотеки №3125, згідно якого він передав в іпотеку житловий будинок №1 по вул.Кавказькій м. Чернівці (а.с.14-16).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 вказаного Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як встановлено судом, підтвердженням наявності права відповідача на здійснення валютних операцій є видані Національним банком України банківська (генеральна) ліцензія №125 від 26.08.1992 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та письмовий дозвіл №1-2 від 31.10.2002 року на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу.

Отже, враховуючи наявність у відповідача відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, суд вважає, що здійснення відповідачем кредитних операцій у валюті, в тому числі під час укладення з позивачем ОСОБА_1 кредитного договору та видачі йому кредитних коштів в іноземній валюті, не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що укладений між сторонами по даній цивільній справі кредитний договір від 18.10.2006 року не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, суд вважає, що відсутні передбачені ст.ст.203, 215, 216, 227 ЦК України підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

За таких обставин, позовні вимоги позивачів в частині визнання недійсним кредитного договору №2633 від 18.10.2006 року є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Оскільки суд прийшов до висновку про законність укладеного між сторонами кредитного договору, як основного зобовязання, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині визнання недійсними договору іпотеки №3125 від 18.10.2006 року, який являється правочином щодо забезпечення основного зобовязання - кредитного договору, а також виключення з Державного реєстру іпотек запису №3125 від 18.10.2006 року та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису №3126 від 18.10.2006 року суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 215, 509, 510, 1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 83, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Чернівці» про визнання недійсними договорів відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4 Л. А.