Справа №2-215/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2011 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Іваніної Ю.В.,

при секретарі Ємець А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в реалізації права користування та розпорядження своїм майном, третя особа відділення громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в реалізації права користування та розпорядження своїм майном.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 05.12.2001 року № 9362, належить квартира АДРЕСА_1. Позивачка зазначає, що на теперішній час вона не має можливості користуватися квартирою, оскільки у вказаній квартирі проживає ОСОБА_3 та не бажає звільнити квартиру добровільно. Крім ОСОБА_3 в спірній квартирі мешкає її онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі шляхом виселення ОСОБА_3 з онучкою ОСОБА_7 та іншими наведеними особами із зазначеної квартири та зняття ОСОБА_3Аю з реєстраційного обліку у квартирі, зобовязати відділення громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала у повному обсязі та зазначила, що 14 липня 2001 року під впливом обману і зловживання довірою з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нею було видано доручення на імя ОСОБА_8 на розпорядження квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі. 23 липня 2003 року відповідачка повідомила ОСОБА_10 про відміну доручення. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_11 (реєстровий №1715) та надіслана ОСОБА_12 за місцем її знаходження. Обставини, на які посилається позивач, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_3 не отримувала від ОСОБА_8 грошових коштів в якості оплати за договором купівлі-продажу, що підтверджується відсутністю у ОСОБА_8 відповідної розписки. Додатково відповідачка зазначила, що вона ніколи не мала наміру здійснювати продаж спірної квартири, угода укладена між ОСОБА_8 та її сестрою ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки була укладена від імені відповідачки під впливом обману.

В обґрунтування вищенаведеного зазначила, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 склалися стосунки з приводу позики грошей. В липні 2001 року ОСОБА_9 отримала у позику від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Замість розписки ОСОБА_8 вимагала від ОСОБА_9, з метою забезпечення повернення грошових коштів, передати їй під заставу буд-яке нерухоме майно. Оскільки ОСОБА_9 на той момент мала труднощі, повязані з майновими позиками, і не мала ніякої нерухомості, вона разом з ОСОБА_8 умовили відповідачку видати на імя ОСОБА_8 доручення на право розпорядження майном. При цьому і ОСОБА_8, і ОСОБА_9 запевнили відповідачку, що після виконання угоди з боку ОСОБА_9 протягом року, вони повернуть вказану вище довіреність.

Посилаючись на вказані вище обставини та приписи ст.203 ЦК України відповідач та її представник просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи ВГІРФО Комунарського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області у судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази та розглянувши інші матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

05 грудня 2001 року ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_3, на підставі доручення, посвідченого ОСОБА_13, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 14.07.2001 року №6393 (Продавець), з одного боку, і ОСОБА_1 (Продавець), з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири (том 1, а.с.6).

Пунктами 1-5 цього Договору передбачено, що продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 19,5 кв.м. Ця квартира належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва № 2885 про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів 21.03.1994р., зареєстрованого Запорізьким Міжміським бюро технічної інвентаризації 21.03.1994р., реєстрова книга № 244 реєстраційний номер 36695. Продаж здійснено за 27527 грн. (двадцять сім тисяч пятсот двадцять сім грн.). Продавець свідчить, що згадана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває.

Судом встановлено, що вказаний вище договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений нотаріально, що узгоджується з приписами ст.227 ЦК УРСР, чинного на момент укладення вказаного договору.

ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2001р., діяла в межах повноважень, що підтверджується нотаріально посвідченим дорученням від 14.07.2001р., копія якого міститься в матеріалах справи (том 1, а.с.5).

Суд проаналізувавши викладені вище обставини та приписи законодавства, яке діяло на момент укладення договору купівлі-продажу, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001 року, який відповідає вимогам законодавства, які звичайно ставляться до договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Опитана у судовому засіданні ОСОБА_11 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу підтвердила, що вона дійсно нотаріально посвідчувала договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001 року № 9362. ОСОБА_11 зазначила, що їй було надано усі документі, які необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири.

Опитаний у судовому засіданні ОСОБА_13 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу пояснив, що 14 липня 2001 року за реєстровим №6393 ним було посвідчено доручення від імені ОСОБА_3 на право розпорядження квартирою. При посвідченні довіреності особу було встановлено за паспортом, під час бесіди було зясовано дієздатність довірителя, також було розяснено зміст та наслідки посвідчення довіреності. В дорученні викладено волю довірителя, який при здійсненні довіреності розумів значення своїх дій та діяв добровільно.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний вище договір купівлі-продажу квартири на теперішній час не визнаний недійсним, а отже є чинним.

На теперішній час у квартирі АДРЕСА_3, зареєстрована та мешкає лише ОСОБА_3, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КП «ВРЕЖО №11»від 21.02.2011 року. ОСОБА_6 виписана 10.02.2005 року (том 2 а.с.161).

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України .

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Отже, виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Оскільки, за договором купівлі-продажу житлового будинку від 05 грудня 2001 року ОСОБА_1 набула право приватної власності на передбачене цим договором нерухоме майно, то попередні власники та члени їх сімей автоматично втратили право користування вказаним житловим будинком.

У відповідності до абзацу 2 частини 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 11 у будинку № 26 по вул. Північнокільцевій у м.Запоріжжя шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4, є обґрунтованою, а спосіб захисту порушеного права обраний позивачкою є вірним, оскільки у повній мірі узгоджується із приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою № 11 у будинку № 26 по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжя шляхом виселення ОСОБА_6 з цього житлового приміщення, то вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що ОСОБА_6 не було залучено до участі у справі, зокрема, серед відповідачів у справі позивачем було зазначено лише ОСОБА_3.

До того ж, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 10.02.2005р. була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 (том 2 а.с.161).

Що стосується вимог позивачки про зобовязання ВГІРФО Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку відповідача у спірній квартирі, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду і лише у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації, а спір з цього приводу між сторонами не виник. В подальшому, в разі відмови у знятті з реєстрації в зазначеній квартирі відповідачки після визнання її такою, що втратила право користування квартирою на підставі рішення суду, такі дії ВГІРФО можуть бути оскаржені в порядку, встановленому КАС України.

Твердження відповідачки про те, що спірний договір купівлі-продажу квартири є недійсним внаслідок того, що він укладений на вкрай невигідних умовах, внаслідок впливу тяжких обставин та обману з боку ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суд не приймає до уваги, оскільки вказані твердження не спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, посилання відповідачки на те, що вона не отримувала від ОСОБА_8 грошових коштів в якості оплати за квартиру за договором купівлі-продажу, що в свою чергу свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири від 05.12.2001р. є недійсним, суд знаходить необґрунтованими з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься доручення від 14.07.2001р. ОСОБА_3, яким було уповноважено ОСОБА_8 вчиняти певні дії, зокрема, одержувати належні довірителю гроші у будь-якому розмірі (том 1 а.с.5).

Судом встановлено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу вказане доручення було дійсним та не було скасовано у встановленому законом порядку.

Зі змісту спірного договору купівлі-продажу, зокрема, з пункту 3 цього Договору вбачається, що продаж здійснено за 27527 грн. (двадцять сім тисяч пятсот двадцять сім грн.), які продавець отримав від покупця до підписання цього договору.

Таким чином, судом встановлено, що до підписання спірного договору купівлі-продажу продавець отримав від покупця грошові кошти, суму яких зазначено у цьому договорі.

Інших доказів, які б спростовували факт невиконання вказаного вище зобовязання, а саме не передання грошових коштів покупцем продавцю, матеріали справи не містять.

Крім того, стосовно доводів ОСОБА_3 про неотримання грошових коштів (суму за яку було здійснено продаж спірної квартири) від ОСОБА_8, то слід зазначити, що перша не позбавлена можливості звернутись до суду з метою захисту порушеного права із відповідним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.16, 204, 316, 317, 319, 321, 379, 382, 383, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст.10, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в реалізації права користування та розпорядження своїм майном, третя особа відділення громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_6 та зняття з реєстрації ОСОБА_3 за адресою квартирою №11 у будинку №26 по вул.Північнокільцевій у м.Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі вісім гривень 50 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя підпис ОСОБА_14

Копія вірна:

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Ю.В. ОСОБА_14