Справа № 22-ц-1043/11 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Категорія 19 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Калиновському Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, зобов'язання зареєструвати право власності на квартиру та зобов'язання видати свідоцтво про право власності та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . ОСОБА_2, треті особи: товарна біржа «Київська універсальна біржа», товариство з обмеженою відповідальністю «Атон ЛТД»про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права користування квартирою ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності.

У лютому 2010 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - товарна біржа «Київська Універсальна біржа», товариство з обмеженою відповідальністю «Атон ЛТД», про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 змінив позовні вимоги. Просив, - залишити без розгляду позовну вимогу щодо визнання за ним право власності на квартиру та визнати дійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 листопада на Київській універсальній біржі в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 Свої вимоги обґрунтував тим, що після укладання спірного договору відбулося повне його виконання, договір не був нотаріально посвідчений з поважних причин, оскільки покупець на той час був неповнолітнім і не мав можливості це зробити. Зараз ОСОБА_1 вжив всіх заходів для нотаріального посвідчення договору, однак ОСОБА_2 ухиляється від цієї дії за браком у неї часу та коштів.

ОСОБА_3 уточнив та збільшив свої позовні вимоги. Просив також суд визнати за ним право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Обґрунтовував вимоги тим, що на законних підставах був зареєстрований у даній квартирі і законно заселився у неї, постійно сплачує комунальні платежі, причини, за яких можна було б визнати його таким, що втратив право користування, відсутні, однак ОСОБА_1 це ігнорує, хоче виселити його зі спірного житла.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а вимоги ОСОБА_3 задоволено.

У апеляційній скарзі апелянт посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, - просить, скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задоволити, а у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційні скарги підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3А та відмовляючи в задоволені вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності, а в матеріалах справи не має доказів, які б підтвердив повне виконання спірного договору купівлі-продажу спірної квартири або ж доказів, які вказують на реальні перешкоди для його виконання. Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, суд першої інстанції послався на те, що останній пропустив строк позовної давності з поважних причин та має юридичний інтерес у правовідносинах, що виникають із спірного договору, оскільки ОСОБА_1, як власник квартири заявив до останнього позов про виселення із квартири.

З таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 26 листопада 1997 року між брокером Брокерської контори №587 ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 та брокером Брокерської контори № 587 ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1С.(позивача), було укладено договір купівлі-продажу квартири № 14, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, вул. Балукова, 1А (а.с. 11). Даний договір укладено на Київській універсальній біржі та нотаріально не посвідчений.

Відповідно до п. 4 зазначеного договору дійсна вартість квартири складала 6 039 грн., а згідно з п. 5 продаж квартири було здійснено за 3 000 грн.

Пунктом 14 договору купівлі-продажу застережемо сторони про його обов'язкову реєстрацію в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації на виконання вимог ст. 227 ЦК України 1963 року.

Крім того, згідно п.5 договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 1997 року, зазначено та не спростовується сторонами, що продаж даної квартири здійснено за три тисячі гривень, які Покупець передав Продавцю повністю до підписання договору, спірну квартиру передано позивачу. що підтверджується тим, що позивача зареєстровано в спірній квартирі (а.с. 28), та за згодою матері ОСОБА_1 С, та від імені сина у спірній квартирі був зареєстрований ОСОБА_3

У 2008 році ОСОБА_1 (21.11.1989 р.н.), звернувся до КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради»з метою реєстрації спірного договору, однак у вчиненні даної дії 15 грудня 2008 року йому було відмовлено, оскільки договір не посвідчений нотаріально (а.с. 9).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2009 року номер витягу 22012569 за ОСОБА_1 С, зареєстровано право власності на спірну квартиру.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду у квартирі був зареєстрований ОСОБА_3, з 12 вересня 2003 року на підставі заяви про реєстрацію місця проживання та свідоцтва про одруження з ОСОБА_7, на дану реєстрацію була надана згода ОСОБА_4, яка на той час представляла інтереси свого неповнолітнього сина ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин щодо вимог ОСОБА_1, в частині визнання дійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 листопада 1997 року на Київській універсальній біржі в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1, необхідно застосовувати вимоги ЦК України (1963 року).

Відповідно до статті 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Згідно статті 48 ЦК України (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Тобто угода визнається недійсною, якщо вона не відповідає вимогам закону, а саме: по своєму змісту не відповідає закону, не додержана встановлена законом форма угоди, не встановлена правоздатність сторін за угодою.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Якщо ж така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини 2 статті 47 ЦК України (1963 року) за вимогою сторін, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони по даній справі домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, відбулося повне виконання договору з отриманням продавцем грошей, а покупцем - спірного майна, але відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений на законних підставах, з додержанням форми угоди, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Договір відповідає вимогам ст.44, 224, 225, 228 ЦК УРСР (1963 р.), які регулюють дані правовідносини.

На час розгляду спору вказана угода ніким не оспорена, питання про її недійсність продавцем не порушувалось.

Доводи ОСОБА_3 А щодо пропуску позивачем строку позовної давності суперечать обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону, тому що з часу укладення договору купівлі-продажу покупець і її правонаступник вільно користувались і володіли спірним майном.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. або про особу яка його порушила, а відповідно до п. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Також, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3, не є належним позивачем у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки на час укладання спірного договору він не мав жодного відношення до спірної квартири і жодних його прав на час укладення договору порушено не було.

Визнаючи за ОСОБА_3 право на користування спірною квартирою суд першої інстанції не надав, жодного значення тим обставинам, що ОСОБА_3, був поселений у спірну квартиру саме за дозволом ОСОБА_1 С, від якого діяла мати та суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_3, як члена сім'ї ОСОБА_1, оскільки відповідно до ст. 64 ЖК України, визначений вичерпний перелік осіб, що є членами сім'ї, до яких відносяться, дружина, діти та їх батьки.

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення та судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволити. Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 26 листопада 1997 року на Київській універсальні біржі в м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_1.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 треті особи: Товарна біржа „Київська універсальна біржа, Товариство з обмеженою відповідальністю „Атон ЛТД", про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 226 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: