Єдиний унікальний номер 2-96/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2011 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Цимбал-Семенчук І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 18.04.2005 року, визнання недійсними правочинів, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Посилався на те, що 18 квітня 2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено усну угоду купівлі-продажу, згідно якої останній продав йому, а він купив автомобіль марки «Фольксваген Джетта», 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2.

На підтвердження укладеної угоди, ним було сплачено ОСОБА_2 3850 доларів США, після чого той передав йому ключі та необхідні документи на автомобіль. Крім того, з метою оформлення договору купівлі-продажу автомобіля та зняття його з обліку йому тимчасово було дано доручення серії ВСА №962966 від 18.04.2005 року на право володіння, користування та розпорядження автомобілем, яке було нотаріально посвідчено.

Однак, в подальшому ОСОБА_2 від укладення договору купівлі-продажу автомобіля ухилявся та 11.12.2005 року шляхом обману та зловживання довірою викрав у нього автомобіль під приводом нібито його продажу з його згоди. Викрадений автомобіль ОСОБА_2 продав ОСОБА_4В, який в свою чергу продав його ОСОБА_3

Тому вважає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ст.218 Цивільного кодексу України, а даний правочин має бути визнаний судом дійсним.

До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово звертався до суду з заявами про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, остання редакція від 29.11.2010 року з наступних підстав.

Так, позивач посилався на те, що 07.02.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено біржову угоду купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер № 549310 марки «Фольксваген Джетта», 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2.

Вважає, що даний правочин на підставі ст.228 ЦК України має бути визнаний недійсним, оскільки він порушує публічний порядок та був спрямований на порушення його конституційних прав, а саме на незаконне заволодіння рухомим майном.

В подальшому, ОСОБА_5 28.01.2010 року на підставі біржової угоди договору купівлі-продажу транспортного засобу продав даний автомобіль ОСОБА_6

Просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген Джетта», 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2, укладений між ним та ОСОБА_2- дійсним та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Також, просив визнати недійсними правочини, а саме: біржову угоду договір купівлі-продажу транспортного засобу від 28.01.2010 року та біржову угоду договір купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2006 року, застосувати правові наслідки недійсного правочину, повернувши сторони у попередній стан.

Крім того, позивач просив витребувати спірний автомобіль з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, передавши його йому у власність як законному власнику та стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_8 також позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Надав суду заяву, в якій позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_5 також у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнав, оскільки будь-яких протиправних дій він не скоював, власником спірного автомобіля в даний час він не являється.

Відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_10 позов не визнав з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та частково дослідивши матеріали кримінальної справи №1-126/06, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2005 року ОСОБА_2 було дано нотаріально-посвідчену довіреність на імя ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12, якою він уповноважив вказаних осіб керувати, а також укладати договір позички, оренди, обміняти чи продати за ціну та на умовах за своїм розсудом, зняти з обліку та в органах ВДАІ, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІСС №242084, автомобіль марки «Volkswagen Jetta», випуску 1988 року, кузов №WVWZZZ16ZJW268867, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2. Довіреність видана терміном на 5 років з правом передачі повноважень третім особам та з правом використання автомобіля за межами України (а.с.4). Договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено не було.

Відповідно до ст.218 Цивільного кодексу України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Як вбачається з поданої до суду заяви ОСОБА_2, він позов ОСОБА_1 не визнає.

Порядок відчуження транспортних засобів передбачено Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, зазначені правила є обовязковими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Так, як видно з п.8 Правил, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перед відчуженням транспортного засобу, який перебував в експлуатації та був зареєстрований в підрозділах ДАІ, його необхідно зняти з обліку в підрозділі ДАІ. Правомірність придбання транспортних засобів підтверджується документами, зокрема: довідкою-рахунком за встановленою формою, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Згідно п.41 Правил, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Таким чином, зважаючи на те, що спірний автомобіль не був позивачем знятий з обліку в підрозділі ДАІ та перереєстрований, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що між власником спірного автомобіля та ним було укладеного договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Посилання позивача як на підтвердження укладення договору купівлі-продажу автомобіля та підставу набуття права власності на автомобіль на довіреність від 18 квітня 2005 року є безпідставним з наступних підстав.

За своїм юридичним змістом довіреність є договором про представництво, оскільки повірений зобовязується діяти від імені довірителя.

Згідно ст.238 ч.3 Цивільного кодексу України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, представником якої він одночасно є.

Отже, позивач не мав права укласти угоду від імені особи, яку він представляє, у відношенні себе особисто.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 був засуджений вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.11.2006 року за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.191 та ч.2 ст.190 КК України до 5 (пяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі (а.с.9-12). Вказаний вирок суду ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.01.2007 року було залишено без змін.

ОСОБА_13 був визнаний потерпілим по даній кримінальній справі. Спірний автомобіль марки «Volkswagen Jetta», випуску 1988 року, кузов №WVWZZZ16ZJW268867, згідно постанови слідчого від 17.12.2005 року, був визнаний речовим доказом по кримінальній справі (а.27 Том №3 кримінальної справи) та вироком суду від 15.11.2006 року було вирішено його долю: визнано даний автомобіль за ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 20 травня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином було відмовлено.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі в частині вимог щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген Джетта», 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2, укладеного між ним та ОСОБА_2- дійсним та визнання за ним права власності на вказаний автомобіль, оскільки дані вимоги були заявлені ОСОБА_13 з інших правових підстав.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо решти заявлених позовних вимог позивача слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що біржові угоди від 07.02.2006 року та 28.01.2010 року є такими, що порушують публічний порядок та були спрямовані на порушення його конституційних прав, а саме на незаконне заволодіння рухомим майном, а тому на підставі ст.228 вказаного кодексу мають бути визнані судом недійсними.

Згідно копії біржової угоди купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2006 року, судом встановлено, що ОСОБА_9 продала ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta», випуску 1988 року, кузов №WVWZZZ16ZJW268867 (а.с.132).

ОСОБА_5 10.02.2006 року у визначеному Правилами порядком на підставі біржової угоди від 07.07.2006 року зареєстрував вказаний транспортний засіб на своє імя, що підтверджується довідкою ВРЕР по обслуговуванню Кіцманського та Заставнівського районів при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області та довідкою ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.106, 122).

В подальшому, ОСОБА_5 28.01.2010 року на підставі біржової угоди договору купівлі-продажу транспортного засобу продав даний автомобіль ОСОБА_6 (а.с.101).

Судом також встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Jetta», випуску 1988 року, кузов №WVWZZZ16ZJW268867 в даний час зареєстрований за ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Дрогобицького ВРЕЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області (а.с.107).

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, при кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як було встановлено судом, у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірний транспортний засіб, він у визначеному законом порядку не набув права власності на даний автомобіль, а тому суд вважає, що вказані правочини не були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод ОСОБА_1

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що згідно ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним, а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсними правочинів, а саме: біржової угоди договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.01.2010 року та біржової угоди договору купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2006 року, застосувати правові наслідки недійсного правочину, повернувши сторони у попередній стан.

Вимоги позивача про витребування спірного автомобіль з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, передавши його йому у власність як законному власнику також не підлягають задоволенню з наведених вище доводів.

Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи №Ю-079004, постановою від 07.12.2010 року провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_3 було зупинено до встановлення особи, яка скоїла злочин.

Отже, позивач не надав суду будь-яких доказів щодо протиправних винних дій відповідачки ОСОБА_3, якими йому була заподіяна моральна шкода, а тому вимога про стягнення з останньої на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 гривень задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 215, 218, 228, 328, 638, 655, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст.3, 8, 10, 11, 58, 60, 61, 64, 79, 81, 83, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 18.04.2005 року, визнання недійсними правочинів, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька