Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
№2-476/11р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Терещенко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» про визнання кредитного договору, укладеного споживачем в іноземній валюті удаваним правочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №6685062, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує в звязку з чим у останнього утворилась заборгованість яка станом на 5 листопада 2010 року складає суму в розмірі 37743,17 доларів. Банк просить суд стягнути вищезазначену суму з відповідача на погашення заборгованості по кредитному договору та витрати повязані із зверненням позивача до суду в розмірі 1820 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю просить задовольнити позов в повному обсязі згідно обставин викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання кредитного договору, укладеного споживачем в іноземній валюті удаваним правочином. На обґрунтування своїх заперечень та обґрунтування свого позову зазначили, що дійсно між банком та ОСОБА_2 був укладений вищезазначений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 30000 доларів США. Але оскільки банк не мав права на надання валютного кредиту оскільки це суперечить вимогам законодавства, крім того кредит фактично був отриманий ним в гривневому еквіваленті по курсу на день укладання кредитного договору в розмірі 145344 гривні. Оскільки фактично ОСОБА_2 отримав кредит у гривнях та розрахунки по кредитному договору здійснювалися в гривнях. ОСОБА_2 та його представник просять визнати кредитний договір удаваним право чином та визнати його таким, що укладений в національній валюті України гривні і вважати що останній наданий в сумі 145344 гривні на умовах визначених в договорі, в задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Представник банку проти зустрічного позову заперечувала, вказуючи на безпідставність вимог відповідача за первісним позовом та його представника оскільки договір був укладений згідно вимог законодавства банк свої зобовязання виконав ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконує.

Судом досліджені докази по справі:

Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні:

- розрахунком суми заборгованості по кредитному договору /а.с. 6-7/, згідно якого підтверджується сума заборгованості відповідача по кредитному договору;

- кредитний договір, графік повернення кредиту та сплати процентів /а.с. 8-12/, згідно якого підтверджується укладання між сторонами кредитного договору, а також права та обовязки сторін по виконанню договору;

- копія паспорту ОСОБА_2 /а.с. 13-14/, згідно якого підтверджується його місце реєстрації та проживання;

- меморіальним ордером /а.с. 15/, згідно якого підтверджується перерахування суми кредиту відповідачу за первісним позовом;

- довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором /а.с. 16-17/, згідно якого підтверджується що приходько С.О. спочатку виконував умови договору щодо погашення кредиту та відсотків а потім перестав виконувати свої обовязки по договору;

- вимога банку про дострокове повернення суми кредиту /а.с. 18/, згідно якої банк звертався до відповідача щодо необхідності погашення кредиту;

- свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, довідкою з єдиного держреєстру, витягом зі статуту банку /а.с. 21-22/, згідно яких підтверджується статус банку як юридичної особи;

- ліцензією Банку та дозволом НБУ на здійснення валютних операцій /а.с. 23-25/, згідно якої підтверджується дозвіл банку на здійснення банківських операцій;

- інформаційний лист до продукту /а.с. 61-65/, згідно якого підтверджується що ОСОБА_2 був повідомлений про умови надання і сукупну вартість кредиту;

- анкета-заява /а.с. 66-68/, згідно яких підтверджується звернення ОСОБА_2 щодо отримання валютного кредиту у банку;

- договір банківського карткового рахунку /а.с. 69-70/, згідно якого підтверджується укладання між сторонами договору на відкриття карткового банківського рахунку у валюті США доларах, на який було внесено кредитні кошти банком для ОСОБА_2;

- інформація про умови та сукупну вартість кредиту /а.с. 71-72/, згідно якого підтверджується що ОСОБА_2 був повідомлений про умови надання і сукупну вартість кредиту;

- заява про видачу готівки /а.с. 73/, згідно якого підтверджується звернення ОСОБА_2 до банку щодо видачі готівки кредиту.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №6685062, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує в звязку з чим у останнього утворилась заборгованість яка станом на 5 листопада 2010 року складає суму в розмірі 37743,17 доларів.

Вислухавши представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов ПАТ «ПУМБ» підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав та з таких мотивів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства,

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк ... зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники…

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Згідно ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому в даному випадку наявність у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання кредитного договору удаваним правочином та таким, що укладений в гривнях, суд повинен зазначити наступне.

Частина 1 ст. 235 ЦК України надає визначення поняття удаваного правочину, тобто правочину вчиненого сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Частиною 2 наведеної статті врегульовані наслідки удаваного правочину у разі визнання його недійсним.

Згідно встановлених судом обставин та правовідносин між сторонами, банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір на отримання останнім саме валютного кредиту, чого не заперечувалося сторонами. ОСОБА_2 сам зазначив в своїх відповідях суду та зустрічній позовній заяві, що оформлював саме валютний кредит у доларах, оскільки кредитні ресурси та проценти по валютному кредиту значно менші ніж по гривневому. Отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у гривнях по курсу на момент укладання договору не суперечить умовам договору і було погоджено сторонами в договорі. Крім того ОСОБА_2 сам пояснив суду, що він був усвідомлений про те, що згідно умов договору він отримає саме гривневий еквівалент, проти чого він не заперечував, крім того ОСОБА_2 сам зазначив в своїх відповідях суду та зустрічній позовній заяві, що сплачував проценти та зобовязання по кредиту у доларах таким чином виконуючи умови договору. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті, однак він цього не зробив оскільки виходив з того що процентна ставка по валютному кредиту значно нижча ніж по кредиту в гривні.

Посилання ОСОБА_2 та його представника на те, що укладений кредитний договір в іноземній валюті є удаваним, тому що прикриває укладений між сторонами кредитний договір у національній валюті не може бути прийнято до уваги оскільки це не знайшло свого підтвердження. Як вбачається з самого кредитного договору, графіку погашення кредиту, між сторонами був укладений кредитний договір саме в іноземній валюті і крім того, деякий час він проводив сплату кредиту, процентів саме в іноземній валюті.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, зясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_2 в задоволенні його зустрічного позову в звязку з наведеними вище мотивами. Укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам закону, зобовязання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь банку. Позовні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані та не відповідають вимогам закону.

Суд вважає за можливе стягнути заборгованість в іноземній валюті оскільки згідно п. 14 абз.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій…

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь банку, оскільки його позов задоволений в повному обсязі.

На підставі ст. 99 Конституції України, Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 525, 526, 530, 1054, 1055, 553, 554, 555, 549, 551 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 37743 долара 17 центів США та 35030 гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» сплачені судовий збір - 1700 гривень та судові витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» про визнання кредитного договору, укладеного споживачем в іноземній валюті удаваним правочином відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинска Є.Д. Багбая