МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ__________
Справа №1519/2-5021/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Луньовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання положення додатку до кредитного договору недійсним та стягнення грошових коштів,

встановив:

У грудні 2011р. ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), який неодноразово уточнювався та доповнювався, посилаючись на те, що 22 квітня 2008р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіа центр Одеса» (далі - ТОВ «Кіа центр Одеса») був укладений договір купівлі-продажу автомобіля № ЦО 0000287, до підписання якого, позивачкою 19.04.2008р. було перераховано на рахунок ТОВ «Кіа центр Одеса» частину вартості автомобіля в сумі 4602,00грн. Відповідно до п 1.3 вказаного договору сплату різниці коштів між вартістю автомобіля та сплаченим авансом, позивачка повинна була здійснити за рахунок коштів отриманих від банку на умовах укладеного нею кредитного договору, сума якого повинна була складати 94,98% від вартості автомобіля, тобто 87058,00грн. та надаватися шляхом перерахування банком суми кредиту на поточний рахунок позивачки.

06 травня 2008р. між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» (далі - ВАТ«Родовід банк»), правонаступником якого на теперішній час є ПАТ «Родовід банк», було укладено кредитний договір № 40/А-00028.08.2 (далі Кредитний договір), згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на суму 17239,21доларів США зі сплатою 13% річних строком по 06.05.2015р. Позивачка зазначала, що при укладенні Кредитного договору відповідачем були порушенні вимоги чинного законодавства, оскільки переведення коштів кредиту у готівку з метою її видачі нею не планувалось і фактично не проводилося. Після прийняття від неї в касу коштів в розмірі 87058грн. згідно квитанції №463_56 від 06.05.2008р. банк видав їй кредит у сумі 17239,21доларів США, але готівкою вона грошові кошти не отримувала, а зазначена сума була переведена банком на поточний рахунок ТОВ «Кіа центр Одеса». В результаті того, що банком були здійснені операції по видачі позивачці кредитних коштів, а потім прийняття їх від неї для переказу ТОВ «Кіа центр Одеса», утворилася різниця між тією сумою, що видав банк позичальнику та тією сумою, що банк прийняв від позивачки, в сумі 1024 доларів США еквівалент 8156,47грн., яку вона сплатила банку. Крім того, за проведення вказаної банківської операції по видачі готівки відповідно до положення Додатку 1 до Кредитного договору, нею було сплачено 2,5% від основної суми, що склало 430,98 доларів США еквівалент 3527,51грн. Вважаючи таки банківські операції незаконними ОСОБА_1 просила суд визнати положення Додатку 1 до Кредитного договору в частині плати за видачу готівки суми кредиту 2,5% від основної суми кредиту, недійсним, стягнути з відповідача на її користь 3527,51грн., 8156,47грн., судові витрати в розмірі 120,00грн. та надати їй кредитні канікули за Кредитним договором на протязі одного календарного року з дня набрання рішенням законної сили та дозволити сплачувати тільки проценти.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ПАТ «Родовід банк», діюча за довіреністю в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення на позов, посилаючись на те, що Кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: зміст угоди відповідав та відповідає вимогам закону; додержано письмової форми угоди; правоздатність сторін за угодою була зясована. До моменту укладення кредитного договору позивачка була ознайомлена в письмовій формі про всі умови кредитування, у тому числі їй було повідомлено і про комісійну винагороду за проведення операції банком за видачу готівкою суми кредиту в розмірі 2,5% від основної суми кредиту. Така умова передбачена додатком № 1 до кредитного договору № 40/АА 00028.08.2 від 06.05.2008р. і є невідємною частиною договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються розділом 3 главою 71 книги пятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що 22.04.2008р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Кіа центр Одеса» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № ЦО 0000287 (а.с.7-10).

19.04.2011р. позивачкою було перераховано до ТОВ«Кіа центр Одеса» частину вартості автомобіля у розмірі 4602,00грн, що підтверджується квитанцією № 122677 (а.с.12).

ПАТ «Родовід банк» як правонаступник ВАТ «Родовід банк» за всіма правами та обовязками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

11 жовтня 2004р. ВАТ «Родовід банк» отримав банківську ліцензію №27 від 11.10.2004р. та дозвіл з додатком на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2,4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №27-4 від 22.09.2006р. ( а.с. 89-92).

Отже, ВАТ «Родовід банк» як фінансова установа мав право укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

06.05.2008р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід банк» було укладено кредитний договір №40/АА-00028.08.2, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів на загальну суму 17238,21доларів США зі сплатою 13% річних строком по 06 травня 2015р. (а.с.13-16).

Пунктом 1.4 Кредитного договору зазначалось, що кредит надається позичальнику готівкою, а у випадку надання кредиту в іноземній валюті здійснюється подальший обовязковий продаж валюти через касу Банку, згідно з чинним законодавством України.

Банк виконав всі свої зобовязання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства. Операція банку з надання кредиту позичальнику є одним із видів банківських операцій і за виконання вказаних операцій банк має право згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлювати комісійну винагороду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до підписання Кредитного договору №40/АА-00028.08.2 від 06.05.2008р. була ознайомлена з усіма його умовами та додатком №1 до нього, який є його невідємною частиною, а отже погодилась з усіма його умовами, що підтверджується її особистим підписом на договорі (а.с.13-16).

Однією із умов кредитного договору була умова сплати позичальником комісійної винагороди за проведення операції банком, а саме плати за видачу готівкою суми кредиту в розмірі 2,5% від основної суми кредиту. Така умова передбачена додатком №1 до кредитного договору №40/АА-00028.08.2 від 06.05.2008р.

06.05.2008р. ОСОБА_1 отримала від ВАТ «Родовід банк» кредит в сумі 17239,21 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки із підписом отримувача готівки ОСОБА_1В.(а.с.20).

Відповідно до п.1.4 Кредитного договору кредит надається позичальнику готівкою, а у випадку надання кредиту в іноземній валюті здійснюється подальший обовязковий продаж валюти через касу банку, згідно з чинним законодавством України.

На підставі вимог п.1.4 Кредитного договору було проведено банківську операцію по здійсненню валютно-обміної операції згідно квитанції №163_86_6 від 06 травня 2008р. (а.с.18).

06 травня 2008р. від ОСОБА_1 було прийнято в касу банку готівкою 87058,00грн. для переведення на поточний рахунок ТОВ «Кіа центр Одеса», що підтверджується квитанцією №463_56 від 06 травня 2008р. (а.с.19).

Різниця, яка утворилася внаслідок зазначених банківських операцій склала 1024,00доларів США, яка була добровільно сплачена ОСОБА_1, що підтверджується квитанцією №463_56 від 06 травня 2008р.

Також за платіж за видачу готівки позивачкою було сплачено 2,5;% від основної суми кредиту, тобто 442,86 дол. США, що підтверджується квитанцією №463_55 від 06.05.2011р.

Суд вважає, що усі вищевказані банківські операції були здійсненні відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, що власноруч був підписаний позивачкою по справі.

Посилання позивачки та її представника на те, що готівкою вона не отримувала ніяких грошових коштів, а банківська операція по видачу готівки не мала місця, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони спростовуються документами, що є в матеріалах справи, а саме заявою ОСОБА_1 від 06 травня 2008р. на видачу готівки, а також квитанцією №163_86_6 від 06.05.2008р. відповідно до якої остання отримала готівкою 17239,21 доларів США (а.с.41,42).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Встановлено, що позивачкою 06.05.2008р. власноруч було підписано кредитний договір №40/АА-00028.08.2 з умовами якого вона була ознайомлена. Договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам встановленим законом. Додаток № 1 до кредитного договору № 40/АА 00028.08.2 від 06.05.2008р. є невідємною його частиною, що було відомо позивачці при його укладенні та підписі.

На протязі трьох років позивачка Кредитний договір не оскаржувала та сплачувала кредитні кошти.

Вимоги позивачки, щодо надання їй кредитних канікул за кредитним договором ще раз підтверджують, що вищевказаний договір був підписаний ОСОБА_1 та укладений з метою настання правових наслідків, що обумовлені ним і фактично підтверджують факт того, що позивачка визнає умови укладеного нею Кредитного договору.

Суд вважає, що вимоги позивачки про надання їй кредитних канікул за кредитним договором не ґрунтуються на законі і не можуть бути предметом судового розгляду, оскільки до компетенції суду не входить можливість надання позивачу кредитних канікул за кредитними договорами.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання положення додатку №1 до кредитного договору № 40/АА 00028.08.2 від 06.05.2008р. недійсним та стягнення грошових коштів - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 202, 203, ч. 1 ст. 215, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання положення додатку до кредитного договору недійсним та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда

12.12.11