АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 26 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«20» липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Турік В.П., Михайлів Л.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком») про відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працюючи на різних підприємствах тривалий час у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 25.11.2009р. йому первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності. При переогляді у 2010 році підтверджено стійка страта працездатності в розмірі 60% та 3 група інвалідності.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача 60000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з ПАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_2 стягнуто 30тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 8,50грн. та 15грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; визначений судом першої інстанції розмір суми моральної шкоди не відповідає засадам розумності; позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізорудком» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у 1978 році працювава на посаді підземного гірничого робочого,, до 1982 року підземним бурильником шпурів, по 1993 рік підземним прохідником з веденням бурових робіт, з 2003 року по 2009 рік підземним прохідником.

Висновком МСЕК від 25.11.2009 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60%, а при повторному огляді висновком МСЕК від 09.11.2010р. підтверджено 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 4-7).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №56 розслідування професійного захворювання від 12.10.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Саксаганської райСЕС встановлена причина професійного захворювання позивача тривалий стаж роботи (21 рік 7 міс.) в умовах важкої праці, яка перевищувала гранично-допустимі норми, локальної вібрації, рівень якої перевищував ГДР та в умовах несприятливого мікроклімату, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню та 3 групу інвалідності позивачу було встановлено 25.11.2009 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 4), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач постійно відчуває болі у суглобах,, відчуває почуття оніміння і слабкість в руках, обмежений у рухах, через постійні болі не може переносити невеликі вантажі, стан його здоровя не поліпшується, а тому зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Інші доводи ПАТ «Кривбасзалізорудком», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у звязку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: