АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 46 ( 4 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«02» лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5А.( в наступному після реєстрації шлюбу з 23.08.2008р. ОСОБА_3А.) про розподіл спільного сумісного майна, посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачкою за договором купівлі-продажу було придбано однокімнатну квартиру № 103 у будинку № 79 на 5 мікрорайоні Зарічний у м. Кривому Розі, яка є їхнім спільним сумісним майном. У звязку з тим, що на теперішній час він з відповідачкою разом не проживає, розділити спірну квартиру в натурі неможливо, просив суд визнати за ним та за відповідачкою право власності на Ѕ спірної квартири за кожним, залишити квартиру у приватній власності ОСОБА_5, а на його користь стягнути вартість Ѕ частини квартири.

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, відповідно до заяви від 15 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 просив суд розділити спільне сумісне майно подружжя АДРЕСА_1 Зарічному в м. Кривому Розі між ним та ОСОБА_3 в рівних частках, визнавши за ним право власності на Ѕ ідеальну частку квартири (а.с. 201).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог з тих підстав, що рішення є незаконним і необґрунтованим. Так, суд помилково прийшов до висновку, що 10тис. доларів США для купівлі квартири відповідач отримала в дар, а з пояснень свідків вбачається, що ці гроші були отримані відповідачкою на підставі договору позики; не прийнято до уваги доводи про те, що гроші не були особистою власністю ОСОБА_3, а були спільним сумісним майном подружжя, тому спірна квартира, яка була придбана на взяті в борг кошти, є спільною сумісною власністю подружжя.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає рішення законним, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 10 жовтня 1987 року по 2007 рік сторони перебували у шлюбі. 13.12.1994 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 було придбано однокімнатну квартиру № 103 у будинку № 79 на 5 мікрорайоні Зарічний у м. Кривому Розі (а.с. 7).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю сторін, оскільки джерелом придбання обєкту нерухомості являються відповідачу даровані кошти.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

А згідно ст. 63 СК України дружина то чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Такі самі правові підстави набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно передбачено ст. ст. 22, 24 КпШС, чинного на час придбання спірного майно.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Враховуючи зазначене в те, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 1994 року із зазначенням покупцем лише ОСОБА_5, колегія вважає, що вона, як спільне майно подружжя, підлягає поділу між сторонами з визнанням права власності за кожним по Ѕ частці квартири згідно позовних вимог ОСОБА_1

При цьому колегія дійшла до висновку про безпідставне посилання суду першої інстанції на те, що джерелом придбання даного обєкту нерухомості є кошти, 10тис. доларів США, даровані ОСОБА_7 саме відповідачці для придбання квартири.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст. 44, ст. 46 ЦК України в редакції 1963р. повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад 100 карбованців, за винятком угод зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством СРСР і УРСР. Недодержання простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Суд на зазначені положення Закону уваги не звернув і пославшись на підтвердження факту дарування грошей відповідачці ОСОБА_7, на показання свідків та відсутність обовязків повернень грошей, дійшов помилкового висновку про придбання спірної квартири на даровані відповідачці гроші.

Відсутність договору дарування грошей для придбання відповідачкою квартири, спростовується і наявністю в матеріалах справи наданої суду самою відповідачкою договору позики від 08 жовтня 1994 року (тобто на час шлюбних відносин сторін) 10тис. доларів США (а.с. 22).

Враховуючи викладене та те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, і розглядаючи спір суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, колегія дійшла до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, колегія вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1308,48грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, а саме 1158,48грн. судового збору, 150грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції. Також колегія вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 500грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.п. 1, 3 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розділити спільне сумісне майно подружжя квартиру №103 в буд. №79 на 5 мікрорайоні Зарічному в м. Кривому Розі між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, визнавши за кожним із них право власності по Ѕ частці вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1308,48грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, а саме 1158,48грн. судового збору, 150грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції та 500грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: