АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Солодова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду дніпропетровської області від 29 вересня 2010 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем за договором купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем за договором купівлі-продажу квартири.

27 вересня 2010 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2008 року, реєстровий № 1-2353.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2010 року заяву ОСОБА_4І задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись її необгрунтованність.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Таке забезпечення допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і ці обставини та докази їм повинні бути викладені в заяві про забезпечення позову. Згідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п.4, де вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи суд, постановляючи ухвалу від 29 вересня 2010 року обґрунтовано мотивував її тим, що невжиття заходів по забезпеченню позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та застосував такі засоби забезпечення, як арешт на спірне нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 звернувся до суду у вересні 2009 року з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання його покупцем за договором купівлі-продажу квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо не вірно вказаної вартості арештованого майна, яка на думку відповідача складає 160 000 грн., нічим не підтверджені , а тому не можуть бути прийнятті до уваги. Суд же при вирішенні питання виходив із того , що згідно до договору купівлі-продажу від 13 листопада 2008 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 за 13170 грн., які продавець одержала до підписання договору. З технічного паспорту спірної квартири вбачається , що відновлювальна вартість квартири складає 43450 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_4 , який є громадянином ОСОБА_6 Молдова , не підтвердив документально свою особу та законність його перебування на території України , також не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки позивач надав суду посвідчення на тимчасове проживання в Україні , з якої вбачається місцем реєстрації ОСОБА_4 являється м. Запоріжжя, а також останній має ідентифікаційний код , виданий Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією, тобто персональній номер фізичної особи - платника податків в Україні відповідно до "Державного реєстру фізичних осіб".

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог ст.. ст.151,152 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду дніпропетровської області від 29 вересня 2010 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді