Справа №2-7/11
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2011 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Комерзан Л.І.

за участю адвоката (тів) ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на наступні обставини.

8 березня 2008 року в м.Татарбунари Одеської області померла тітка позивача по лінії його батька ОСОБА_5, яка мешкала в м.Татарбунари АДРЕСА_1, що належала їй на праві власності. За життя 4 березня 2008 року вона вчинила на користь відповідачки заповіт, згідно якого заповіла їй все майно, яке належало тітці на день смерті.

Позивач вважає, що даний заповіт не відповідає вимогам цивільного законодавства України, а також волевиявленню тітки, так як вона мешкала одна, у звязку зі станом її здоровя в останні дні її життя за нею доглядала відповідачка і за цей догляд тітка їй сплачувала відповідні кошти. З відповідачкою тітка не перебувала ні в яких родинних відносинах. Крім того, в останні дні свого життя поведінка тітки була неадекватною, вона дуже хворіла, погано бачила і позивач впевнений, що під час підписання заповіту вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. З урахуванням того, що заповіт складений 4 березня, а тітка померла 8 березня, тому позивач впевнений, що цей заповіт не відповідає волевиявленню тітки, а тому не може бути документом, що відповідає останній волі померлої і її бажанню та повинен бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідачка дійсно здійснювала догляд за покійною ОСОБА_5, в звязку з її похилим віком та хворобою, так як вона перенесла інсульт. ОСОБА_5 майже до останнього дня була адекватною, розуміла, що відбувається навкруги, сама отримувала пенсію, розмовляла з усіма хто її відвідував. Дійсно вона не могла підписати заповіт так як погано бачила, тому його підписала стороння людина в присутності свідків. В звязку з цим, відповідачка вважає, що заповіт вчинений на законних підставах, а тому позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2008 року державним нотаріусом на дому було посвідчено заповіт, який від імені ОСОБА_5 підписала ОСОБА_6, в звязку з тим, що заповідач погано бачить і не може сама його прочитати та підписати (а.с.5).

08 березня 2008 року заповідач ОСОБА_7 померла (а.с.6).

Судом були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, лікарі, які консультували та лікували ОСОБА_5 в звязку з її захворюваннями на протязі тривалого періоду часу, а саме ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, лікар-психіатр ОСОБА_20, які дали свідчення про стан здоровя ОСОБА_5, в звязку з чим відносно неї було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

З акту №411 від 18.05.2011 року додаткової посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи (а.с.188-193) вбачається, що комісія експертів, оцінивши пояснення свідків, медичну документацію, з урахуванням додаткових документів, наданих на експертизу, прийшла до висновку, що ОСОБА_5 за своїм станом і віком на момент складання заповіту 04.03.2008 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт, в порядку ч.ч.1,2 ст.1247 ЦК України, складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У відповідності ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 04.03.2008 року, за декілька днів до своєї смерті, вчинила на користь відповідачки ОСОБА_4, яка на той час була її доглядальницею в звязку з тривалою хворобою ОСОБА_5, односторонній правочин, а саме заповіла їй все своє майно, перебуваючи на той час в такому фізичному стані, який не давав їй можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що на час розгляду справи було доведено відповідними доказами, а саме поясненнями свідків та висновком посмертної судово-психіатричної експертизи. А тому, враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а заповіт вчинений на користь відповідачки ОСОБА_4 має бути визнаний недійсним, в порядку ч.2 ст.1257, якою передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Частиною 4 ст.1257 ЦК України встановлено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.225, 1233, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст.58-60, 61, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 березня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь