АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (ІV) Леонідова О.В.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що з 13.09.1986 року по 22.07.2008 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем.

03.12.1988 року ними було придбано домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, яке було в подальшому перебудовано й за рішенням виконкому Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 20.07.2010 року видано свідоцтво на це майно на ім'я відповідача.

Просила суд вказане домоволодіння спільною сумісною власністю її та відповідача, визнати за нею право власності на ? частину вказаного домоволодіння.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на неврахування судом визнання позову відповідачем, факту придбання домоволодіння й здіснення його перебудови за спільні кошти подружжя, а також моменту виникнення права власності на новостворене майно у відповідності до положень ст. 331 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення не відповідає вказаним вимогам законності та обґрунтованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння, придбане подружжям під час шлюбу, станом на теперішній час як об'єкт нерухомості не існує, оскільки його переобладнано й здійснено його державну реєстрацію на ім'я відповідача вже після розірвання шлюбу, у зв'язку з чим об'єктом спільної сумісної власності подружжя можуть бути тільки грошові кошти, які витрачені на будівництвом нового будинку. Однак вимог про поділ таких грошових коштів позивач не заявила.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 13 вересня 1986 року по 22 липня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

03.12.1988 року за договором купівлі-продажу ними було придбане домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, яке було перебудоване до1990 р., під час шлюбу за спільні кошти, і сторони проживали в ньому однією сім'єю до розірвання шлюбу.

Рішенням виконкому Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області за № 222 від 20.07.2010 року на ім'я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на перебудоване домоволодіння, яке 17.09.2010 року зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 12,13).

Відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС України, (які були чинні на час виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічне положення містить діючий Сімейний кодекс України (ст.ст. 60, 63, 70).

Отже набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України) «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12 червня 1988 року № 16 (зі змінами і доповненнями), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

При цьому, належить виходити із того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними за час шлюбу нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності.

Таке ж роз'яснення містить й Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, яке діє на час вирішення спору (п. 23).

Факт придбання будинку у 1988 році та здійснення його перебудови до 1990 року за час шлюбу відповідач не оспорював під час розгляду справи у суді першої інстанції, визнавши позов, і не спростував його в суді апеляційної інстанції, пояснивши, що дійсно будинок фактично було перебудовано разом з позивачкою, за спільні кошти. Зазначений факт підтверджується характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, складеною КП ДОР «КБТІ», в якій зазначено рік побудови - 1990 (а.с. 18), рішенням сільради № 222 від 20.07.2010 року (а.с. 72).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що спірне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, сторонами нажите під час шлюбу, за спільні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про поділ спільного сумісного майна, не врахував встановлені в ході розгляду справи обставин, а саме: момент придбання будинку, завершення перебудови до 1990 року, відсутність будь-яких вкладень грошових коштів в будівництво після 2008 року - часу припинення шлюбних відносин, відсутність заперечень відповідача проти права позивачки на частину домоволодіння, його бажання продати будинок та поділити кошти з позивачкою (про що зазначалось ним в суді), та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, пов'язуючи свій висновок з державною реєстрацією ОСОБА_3 у 2010 році права власності на спірне нерухоме майно.

Районним судом не враховано, що несвоєчасне оформлення права власності у 2010 році,

а не відразу після завершення будівництва, пов'язане тільки з тривалим оформленням документів, а не з інших причин, що могли б впливати на виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно.

Колегія суддів вважає, що реєстрація права власності на нерухоме майно після розірвання шлюбу, яке нажите подружжям за час шлюбу, не змінює його правовий режим.

Не може погодитися колегія суддів з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_2 має право тільки на вартість будівельних матеріалів, використаних під час будівництва.

Оскільки спірне домоволодіння, є спільною сумісною власністю подружжя, то воно підлягає поділу з визначенням часток подружжя, які є рівними відповідно до ст. 70 СК України, тобто позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають судові витрати в загальному розмірі 3381,55 грн. (1306 грн. + 120 грн. + 1100 грн. + 735,55 грн. +120 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2011 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визначити частки у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рівними по 1/2 частці кожному з них, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, та визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 3381,55 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: