Справа №22-ц-1991/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Мельник
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Суханової Є.М. ,

суддів: Мельника Я.С., Данілова О.М.,

при секретарі: Ходаковській А.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору удаваним правочином та про визнання кредитного договору таким, що укладений в національній валюті України гривні , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати кредитний договір № 2612/0908X71-009 від 04 .09.2008р укладений між відповідачем та ним-удаваним правочином. Застосувати наслідки удаваного правочину та визнати кредитний договір № 2612/0908X71-009 від 04 .09.2008р укладений між відповідачем та ним в національній валюті України-гривні та вважати, що кредит був наданий в сумі 257 08 7,10 грн. на умовах, визначених у договорі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2010 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, мотивуючи тим, що рішення ухвалене з грубим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було вірно встановлено,що 04.09.2008р між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір на купівлю та під заставу нерухомості № 2612/0908X71-009, згідно якого відповідач зобовязався надати позивачу грошові кошти в сумі 53000 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 257 087,10 грн., а позивач зобовязався повернути кредит,сплатити відсотки за користування кредитом та виконати всі свої зобовязання згідно договору.

04.09.2008р між ОСОБА_4Н та позивачем був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, продаж якої вчинено за 381 000 грн. (частково за кредитні кошти).

04.09.2008р між відповідачем та позивачем було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом ОСОБА_5, а 04.09.2008р між відповідачем та ОСОБА_3Ф було укладено договір поруки, яка взяла на себе зобовязання відповідати за виконання позивачем своїх зобовязань по кредитному договору, що підтверджуються копією кредитного договору ,копією договору купівлі-продажу,копією іпотечного договору та договору поруки (а.с. 7-17).

Відповідно до ст. 235 ЦК України "Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили".

Відповідно до п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 0б.11.2009р №9 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин,але між ними насправді встановлються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину,за удаваним правочином права та обов"язки сторін виникають,але не ті,що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи,що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати,що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм,що регулюють цей правочин.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що з укладеного сторонами по справі кредитного договору, не вбачається, що відповідач намагався приховати інший правочин, укладаючи кредитний договір № 2612/0908X71-009 від 04.09.2008р в іноземній валюті. З позивачем було укладено лише кредитний договір в іноземній валюті з неприхованим визначенням в ньому порядку здійснення розрахунку за придбану позивачем по справі квартиру в національній валюті.

Також міський суд правильно визнав безпідставними посилання позивача на ті обставини, що відповідач, як агент валютного контролю,не мав права за законом надавати позивачу кредит в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії НБУ, оскільки відповідач має ліцензію (а.с.66),дозвіл (ас,63), додаток до дозволу (а.с. 64-65) та лист Національного банку України від 07.12.2009р на підставі яких відповідач по даній справі має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Суд першої інстанції, оцінюючи факти і відповідні їм правовідносини, а також надані та обєктивно досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку по справі, що позов є безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення.

Судова колегія, при розгляді даного спору, вважає, що міський суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта про неправомірність надання кредитних коштів в іноземній валюті являються безпідставними, оскільки правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, яка наявна у відповідача.

Доводи апелянта на невідповідність кредитного договору положенням ЗУ «Про захист прав споживачів»не є суттєвими, оскільки після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а твердження про удаваність правочину спростовуються матеріалами справи, а саме кредитним договором (а.с. 7-12) а також тим, що немає жодного прихованого договору, за яким сторони дійшли згоди діяти на інших умовах, ніж це передбачено вищезазначеним правочином.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: