РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-660/11

09 грудня 2011 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.,

при секретарі Лось Н.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору про виконання робіт та відшкодування збитків,

в с т а н о в и в:

24.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати договір на виготовлення продукції від 24.03.2008 року (далі - Договір) укладеного між ним та ОСОБА_3 та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 11000 грн., пені 5548 грн., інфляційні витрати у розмірі 1252 грн., 3% річних від простроченої суми 693 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. а усього на суму 23493 грн..

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2008 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір, згідно якого ОСОБА_3 зобовязався виготовити та укласти художній паркет в його квартирі, а він (ОСОБА_1А.), у свою чергу, оплатити виконання робіт. Вартість робіт з договором складає 21000 грн.. Виробник отримав аванс у розмірі 12000 грн.. ОСОБА_3 розпочав проведення робіт та зник. На даний час роботи не завершені, відповідач відмовляється у виконанні Договору тому він змушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання договору та стягнення заборгованості.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі, просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Посилається на те, що з позивачем у нього була домовленість про те, що роботи по укладанню художнього паркету будуть розпочаті після проведення інших робіт по ремонту квартири, а саме шпаклювання стін та інші роботи, що можуть підвищити вологість у приміщенні. Зазначив, що паралельно проводити такі роботи та укладати паркет не можливо, оскільки підвищена вологість може викликати деформацію паркету. Тому роботи по укладанню паркету він не проводив. Щодо грошей, які він отримав за виготовлення художнього паркету він повідомив, що витратив їх на закупівлю матеріалів та обладнання, що необхідні для виготовлення та укладки такого паркету. Також зазначені гроші йшли у рахунок підготовки підлоги для укладки паркету (демонтаж старої підлоги, підготовка матеріалу для монтажу підлоги, монтаж підлоги, вантажно-розвантажувальні роботи, заробітна плата тощо).

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що 24.03.2008 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали Договір, згідно якого виробник (ФОП ОСОБА_3М.) зобовязується виготовити та провести укладку художнього паркету, а замовник прийняти та оплатити виготовлену продукцію у відповідності із домовленістю сторін (а.с. 4).

23.03.2008 року та 23.04.2008 року ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 в рахунок виконання паркетних робіт кошти у розмірі 9000 грн. та 3000 грн. відповідно, про що склав розписки (а.с. 6, 7).

Протягом 2008 року ОСОБА_3 проводив підготовчі роботи для укладки паркету у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а саме демонтував підлогу та, з матеріалів демонтованої підлоги, підготовив основу для укладки паркету. Підготовчі роботи завершені у двох спальнях та коридорі. У вітальні підготовчі роботи на даний час не завершені (а.с 8).

25.05.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Міського голови із заявою, у якій просив прийняти міри до підприємця ОСОБА_3 для відшкодування моральних збитків (а.с. 9).

10.06.2009 року Міським головою було надано відповідь ОСОБА_1 у якій повідомляється, що проведено зустріч з підприємцем та відібрано у нього пояснення (а.с. 11, 12).

21.06.2010 року та 10.11.2010 року ОСОБА_1 надсилав листи до приватного підприємця ОСОБА_3 у яких повідомляв про наміри вирішити спір (а.с. 13, 14).

У судовому засіданні було зясовано, що ОСОБА_3 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець (а.с. 83-85). Суд ухвалив замінити фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 на фізичну особу ОСОБА_3 у відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України яка передбачає, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, зміна кредитора чи боржника у зобовязанні, також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

На підставі вищевикладеного у задоволені позовної вимоги про розірвання Договору судом вирішено відмовити за безпідставністю з наступних переконань.

Як вбачається з Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 03.03.2011 року була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3. Тобто з 03.03.2011 року одна із сторін за Договором вибула.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

У той же час, ст. 609 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки з 03.03.2011 року, з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, зобовязання за вищезазначеним договором вже є припиненими, правонаступництва такого зобовязання немає, тому позовна вимога про розірвання такого договору є безпідставною.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 суму боргу, що була отримана ним у вигляді авансу на виконання робіт у розмірі 11000 грн. судом вирішено задовольнити її з наступних підстав.

Як зазначалося вище 23.03.2008 року та 23.04.2008 року ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 в рахунок виконання паркетних робіт кошти у розмірі 9000 грн. та 3000 грн. відповідно, про що склав розписки (а.с. 6, 7).

Згідно показів позивача роботи по виготовленню художнього паркету у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не завершені, що підтверджується й актом обстеження квартири від 21.03.2011 року складеного ОСББ «Наш дім». Відповідач також не заперечував про те, що роботи з виготовлення художнього паркету ним не проводились. Тому умови Договору ОСОБА_3 не виконані, однак кошти за роботу ним частково отримані.

Ст. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зі змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема й відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 взяв в рахунок виготовлення паркетних робіт у ОСОБА_1 12000 грн.. Виконав робіт на 1000 грн.. Залишок становить 11000 грн.. Тобто своїми діями, а саме невиконанням умов Договору, завдав збитків на 11000 грн..

Посилання відповідача на те, що кошти, які він брав у ОСОБА_1 були витрачені у рахунок підготовки підлоги для укладки паркету (демонтаж старої підлоги, підготовка матеріалу для монтажу підлоги, монтаж підлоги, вантажно-розвантажувальні роботи, заробітна плата тощо) до уваги не приймаються, оскільки жодного належного доказу на підтвердження таких показів, а саме суми використаних коштів на їх проведення, відповідач суду не надав.

Суд приймає до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили той факт, що вони виконували у квартирі позивача підготовчі роботи, що позивачем також не оспорюється. Однак за показами свідків не можливо встановити вартість проведення таких робіт.

Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи, з метою визначення вартості проведених робіт, сторонами заявлено не було. Слід зауважити, що судом надавався час ОСОБА_3 для підготовки такого клопотання, однак клопотання заявлене не було.

Також ОСОБА_3 надав пояснення, що частину коштів використовував на закупівлю матеріалів та обладнання, що необхідні для виготовлення та укладки художнього паркету. Однак, як вбачається з показів, усе обладнання (фрези, шаблони тощо) знаходиться у відповідача. Актів приймання передачі такого обладнання не складалося.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ч. 2 цієї ж статті говорить про те, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач на підтвердження своїх показів надав докази на підтвердження отримання ОСОБА_3 коштів у сумі 12000 грн.. Відповідачем не надано належних доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_1. У проведенні будівельно-технічної експертизи сторони відмовилися.

Також слід відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 пені у розмірі 5548 грн., інфляційних витрат 1252 грн. та 3% річних 693 грн. з наступних підстав.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Ч. 3 ст. 549 ЦК України дає чітке визначення поняттю пені - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 1 та 2 ст. 551 ЦК України зазначають наступне, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається з умов Договору пеня за невиконання чи неналежне виконання його у мов сторонами не встановлювалася. Цивільним законодавством розмір пені за невиконання такого роду зобовязань також не встановлено.

Крім того, Договором також не встановлено й строку виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак позивач не надає жодного доказу, що відповідач прострочив виконання зобовязання. Так, у Договорі відсутній строк його виконання, ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення йому коштів сплачених ним в рахунок виконання Договору, а тому вважати виконання зобовязання простроченим є безпідставним, і , відповідно, стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних є також безпідставним.

Також слід відмовити позивачу й у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн..

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що йому завдано моральних збитків та пережитих ним моральних чи фізичних страждань.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з ОСОБА_3 на його користь сума заборгованості у розмірі 11000 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 37, 60, 208, 209, 211-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору про виконання робіт та відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість у розмірі 11000 грн. 00 коп..

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини у судовому засіданні 09.12.2011 року.

Повний текст рішення складено 14.12.2011 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба