АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 34 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 грудня 2009 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем ГАЗ 2705, державний номер НОМЕР_1 із саморобним причепом, державний номер НОМЕР_2, належними на праві власності ОСОБА_4, рухаючись по автодорозі Кіровоград-Кривий Ріг Запоріжжя 36 км. + 100 м., не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та, виїхавши на зустрічну смугу допустив зіткнення з автомобілем Тойота Камрі, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_6 підтверджується постановою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2010 року. Належний позивачу автомобіль відновленню не підлягає, згідно експертного дослідження сума збитку становить 173912 грн. 02 коп. Моторно-транспортне бюро повернуло частину збитків в сумі 25499 грн. 47 коп. Вважає, що шкода нанесена також ОСОБА_4, на тій підставі, що він є власником не тільки транспортного засобу, а й причепа, тому просив суд стягнути з відповідачів солідарно 208093.47 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. - моральної шкоди, а також витрати у справі.

Під час розгляду справи позивач зменшив вимоги, та просив стягнути солідарно з відповідачів 152967 грн. 71 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також витрати у справі: судовий збір в сумі 1529 грн. 68 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 1200 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 3000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 149412 грн. 55 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати у справі: судовий збір в розмірі 1494 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1200 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення в частині часткової відмови в позові про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 152967 грн. 71 коп. та 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу адвоката в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 4000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для покладення обовязку по відшкодуванню шкоди спричиненої позивачу на обох відповідачів, оскільки відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки в даному випадку повинні нести володільці як мікроавтобусу так і причепу, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на паркову автомобіля, пославшись на наявність у позивача гаража, для його зберігання, залишивши поза увагою, що позивач вимушений був винаймати інший автомобіль який і ставив у гараж. Крім того, суд неправомірно відмовив у стягненні витрат на правову допомогу та на лікування позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.12.2009 року о 05-40 годин ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_4 із саморобним причепом державний номер НОМЕР_5, рухаючись по автодорозі Кіровоград-Кривий Ріг-Запоріжжя 36км + 100м, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням та виїхав не смугу зустрічного руху де допустив зіткнення із належним ОСОБА_2 автомобілем Тайота, під його керуванням.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно звіту № 151 про оцінку страхового відшкодування, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Тойота Камрі д/н НОМЕР_3, в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 203763,33 грн.

Згідно висновку судово автотоварознавчої експертизи № Д38/11/10 від 27.11.2010 року, сума матеріального збитку, нанесеного власникові автомобіля Тойота Камрі р/н НОМЕР_3 становиті 173912,02 грн. Відповідно квитанції № 043939 від 26.1.2010 року проведення зазначеної експертизи становить 1200 грн. Моторно транспортним бюро позивачу відшкодовано 25499,47 грн. з суми спричиненого збитку.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ця шкода повинна бути відшкодована, особою, яка її завдала.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як убачається із матеріалів справи, шкода позивачу завдана винними діями ОСОБА_6, що підтверджено постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда, під час керування ним на підставі довіреності, наданої йому ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованою в реєстрі за № 897.

Таким чином, обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, повинен бути покладений саме на ОСОБА_6 який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи представника позивача про те, що судом не надано належної правової оцінки діям ОСОБА_4 щодо причепу, який належить до предметів, що становлять підвищену небезпеку, які, на його думку, сприяли неправомірному заволодінню причепом ОСОБА_6, а участь причепу в механізмі дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні шкоди позивачу представник вважає достатньою підставою стверджувати про наявність спільного обовязку ОСОБА_4 і ОСОБА_6 по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема: поясненнями ОСОБА_6, який стверджував, що причеп із двору ОСОБА_4 він взяв самовільно, тобто без відома та згоди власника причепу; протоколом огляду причепу після дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого механічних пошкоджень його не виявлено; висновком № 1608/19, 1609/09 від 21 квітня 2011 року комплексного комісійного експертного транспортно-трасологічного дослідження саморобного автомобільного причепу, належного ОСОБА_4, згідно якого будь-яких слідів, що могли б свідчити про його (причепа) контактування з іншим транспортним засобом, а також слідів ремонтно-відновлюваних робіт не виявлено (а.с. 211-213), тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд при вирішенні питання щодо визначення її розміру обґрунтовано та з урахуванням розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та з урахуванням вимог розумності та справедливості (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України) визначив цей розмір у 5000 грн.

Твердження представника позивача щодо неврахування судом інших доводів позивача в обґрунтування моральної шкоди колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивача про те, що судом всупереч ст. 22 ЦК України відмовлено у відшкодуванні позивачу витрат на паркову автомобіля в розмірі 2400 грн., оскільки ним не зазначено яким чином ці витрати повязані з відновленням позивачем свого порушеного права, як і не надано доказів на підтвердження його доводів, щодо вимушеності позивача брати інший автомобіль та зберігати його у своєму гаражі, а свій транспортний засіб зберігати на відкритій автостоянці.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_6 витрат понесених ОСОБА_2 на лікування, на проведення автотоварознавчого дослідження та на правову допомогу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат повязаних з розглядом справи.

Як убачається із матеріалів справи між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги по цивільній справі.

Згідно квитанції прибуткового касового ордера ОСОБА_2 у суді першої інстанції понесено витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Витрати в сумі 103,09 грн. понесені ОСОБА_2 на лікування підтверджується лікарняним листом (а.с. 45 т. 1) довідкою, наданою Комунальним закладом «Поліклінічним відділенням Міської лікарні № 4» (а.с.46 т. 1) та копією чека від 20 грудня 2009 року (а.с. 47 т. 1).

Витрати понесені позивачем на проведення автотоварознавчого дослідження, повязаного з дорожньо-транспортною пригодою, механічним пошкодженням транспортного засобу та з розглядом у суді заявленого позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненою позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, підтверджено квитанцією, розмір яких становить 850,00 грн. та які відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, повязаних з розглядом судової справи

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на лікування, на проведення автотоварознавчого дослідження та на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині, відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені в суді апеляційної інстанції: по сплаті судового збору в сумі 145,50 грн., 120,00 грн. витрат інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2011 року в частині відмови у стягненні витрат на лікування, на проведення автотоварознавчого дослідження, на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на лікування в сумі 103 грн. 09 коп., на проведення автотоварознавчого дослідження 850 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції: по сплаті судового збору в сумі 145,50 грн., 120,00 грн. витрат інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: