АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 51 ( IІІ ) суддя Щеняєва І.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Неклеси В.І., Остапенко В.О.

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Кривий Ріг ( на теперішній час Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг») на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Кривий Ріг ( на теперішній час Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»)про визнання незаконним розпорядження, стягнення ненарахованої премії та моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Кривий Ріг, яке вподальшому переіменовано на Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про визнання незаконним розпорядження, стягнення ненарахованої премії та моральної шкоди, посилаючись на те, що його не було ознайомлено відповідно до вимог чинного законодавства під підпис з розпорядженням №196 від 10.02.2010р., а тому він не міг виконати це розпорядження і безпідставно був позбавлений премії.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати протиправними дії відповідача відносно переводу позивача та інших робітників доменного цеху №2 ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг без попередньої згоди на роботи по ліквідації сніжних заносів на ЖД стрілках підприємства, визнати п.2.21 діючого Колективного договору ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг на 2007-2008 роки недійсними, постановити окрему ухвалу у відношенні ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг про припинення та недопустимість використання примусової праці на підприємстві у зв`язку з сніговими заносами на ЖД стрілках.

Ухвалою Саскаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг про визнання незаконним п.2.21 діючого Колективного договору ВАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг на 2007-2008 роки закрито у зв'язку з тим, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг про визнання незаконним розпорядження, стягнення ненарахованої премії та моральної шкоди задоволено частково.

Визаноно незаконним розпорядження по доменному цеху №2 ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» №211 від 12.02.2010 року «Про невиконання розпорядження від 10.02.2010 року №196».

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 не нараховану премію за лютий 2010 року в розмірі 709,44 грн.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задовленні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, висновок суду щодо неналежного повідомлення позивача про тимчасове переведення на іншу роботу спростовується доводами самої позовної заяви, в якій зазначено, що 10.02.2010р. безпосередній керівник позивача в телефонному режимі, що було зумовлено ситуацією, повідомив позивача про його тимчасове переведення.

Переведення позивача здійснено з додержанням вимог ст. 33 КЗпП та відповідає п.2.21 Колективного договору ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг на 2007-2008 роки, а позбавлення премії здійснено відповідно до ст. 97 КЗпП України, ч.3 ст. 32 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг та Положення про оплату праці та преміювання робочих доменного цеху №2, затвердженого 03.07.2009р. та погодженого з профспілковою оргіназацією.

Крім того, позивачем не зазначено в чому саме полягала моральна шкода і з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працює електромонтером по ремонту обладнання та обслуговування доменного цеху №2 ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг.

Розпорядженням №211 від 12.02.2010 року позивача позбавлено виробничої премії за лютий 2010 року в розмірі 100% за порушення п. 10.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 9) та невиконання розпорядження по цеху від 10.02.2010р. №196 про переведення на роботу з прибирання снігу по графіку роботи 090.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з невідповідності вимогам ст. 147 КЗпП України дій відповідача при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення премії, яке не передбачене законодавством та Правилами внутрішнього трудового розпорядку ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг, та доведеності моральних страждань позивача в зв`язку із порушенням його законних прав та трудового законодавства, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1. догана;

2. звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисциплінарну відповідальнвсть можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п. 34 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг, затверджених протоколом конференції трудового колективу від 10.03.2006 року, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення, передбачене п. 30 Правил ( догана, звільнення). Притягнення працівників до матеріальної відповідальності за збитки, спричинені підприємству, а також додаткові заходи впливу, перераховані в п. 31 Правил, не являються заходами дисциплінарного стягнення та можуть застосовуватись разом з накладеним дисциплінарним стягненням. При цьому п. 31 передбачено накладення дисциплінарного стягнення та додаткових заходів впливу до працівників, які здійснили прогул, з`явились на робочому місцу в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, та не може бути застосовано до ОСОБА_4 при вирішенні питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ч.3 ст. 32 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ ОСОБА_3 Кривий Ріг, яким передбачено право адміністрації відповідача вибору конкретного заходу дисциплінарного стягнення з числа передбачених законодавством, а також додаткових заходів правового впливу, не може бути взято судом до уваги, оскільки ст. 147 та п.п. 30, 34 Правил не передбачено позбавлення виробничої премії, як заходу дисциплінарного впливу, а п. 31 Правил, який дозволяє застосування такого стягнення, чітко визначає коло осіб, що підпадають під його дію, та не може бути застосований у відношенні позивача ОСОБА_4

Таким чином, відповідачем притягнуто позивача ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням стягнення у вигляді позбавлення виробничої премії, яке не передбачено законодавством, а тому суд правомірно задовольнив позовні вимоги в частині визнання розпорядження по доменному цеху №2 ПАТ «ОСОБА_3 Кривий Ріг» №211 від 12.02.2010 року «Про невиконання розпорядження від 10.02.2010 року №196» незаконним та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_4 не нараховану премію за лютий 2010 року в розмірі 709,44 грн.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом, позивача незаконно позбавлено виробничої премії за лютий 2010 року в розмірі 100%, а тому доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди є безпідставними.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди необгрунтований відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 1 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, невиплату позивачеві належних йому сум, що призвело до моральних страждань, характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 1 000 гривень до 100 гривень.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кривий Ріг" ( на теперішній час - Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 Кривий Ріг") - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства "ОСОБА_3 Кривий Ріг" ( на теперішній час - Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 Кривий Ріг") на користь ОСОБА_4 з 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок до 100 (сто) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1