Справа № 22-ц-1485/2011
Провадження № 22-ц/38/11
Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Гордійко О.Є.
Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2011 року

м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „ІНУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2011 року задоволений позов публічного акціонерного товариства „ІНУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК і з відповідача ОСОБА_6 стягнуто на користь банку 22306 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором та 343 грн. 06 коп. у повернення судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач посилається на відсутність її вини у невиконання умови договору про обовязкове страхування предмета застави (автомобіля), оскільки договором було передбачено обовязкове страхування у конкретній страховій компанії, щодо якої було оголошення про ліквідацію, але позивач не повідомив її (позивачку) з якою компанією вона має укласти договір страхування. Крім того, на думку апелянта, рішення суду всупереч вимогам ст.ст. 60,212,213 ЦПК України, ґрунтується не на здобутих доказах, а на припущеннях. Також апелянт вважає, що з неї незаконно стягнуті судові витрати, зважаючи на те, що вона є інвалідом ІІ групи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 3.3.4 кредитного договору боржник, тобто ОСОБА_6, зобовязана застрахувати передане у заставу майно у страховій компанії АСТ „Вексель. Відповідачем був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу, автомобіля ВАЗ 21112, 17 лютого 2009 р. Строк дії даного договору згідно з п.3.14 його закінчився 18 лютого 2010 року. Банком на ім'я ОСОБА_6 надіслана вимога про страхування заставленого майна від 23 березня 2010 року, яку відповідач отримала 27 березня 2010 року (а.с. 56,57). З тексту даної вимоги вбачається, що кредитор вимагав укласти договір страхування майна, переданого банку в заставу для забезпечення кредитного договору з акредитованою Банком страховою компанією. Дана вимога відповідачем не виконана. Таким чином, висновок суду про невиконання боржником умов кредитного договору відповідає матеріалам справи і ґрунтується на наявних доказах.

Із змісту вимоги про страхування заставленого майна від 23 березня 2010 року встановлено, що банк не зазначав конкретну страхову компанію з якою належить укласти договір страхування. Ставилась вимога укласти договір з акредитованою банком страховою компанією. Дану вимогу кредитора, яка ґрунтується на умовах кредитного договору, відповідач не виконала і до часу звернення з позовом до суду. Відповідно до приписів ст. 1052 ЦК України позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики. Посилання апелянта на норми ч.2 ст. 613 ЦК України не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки, як вже зазначалось вище, відсутні докази на підтвердження того, що боржник вимагала від кредитора надання їй інформації про акредитовані банком страхові компанії.

Помилковими є доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального закону щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито інваліди І і ІІ групи звільняються від сплати державного мита в дохід держави. Розподіл судових витрат між сторонами у цивільній справі здійснюється відповідно до ст. 88 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Звільнення від відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: