Справа № 1519/2-1581/11
МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1519/2-1581 2011 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2011 року м.Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря Тітової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

21.06.2010 року позивачі звернулись з вищезазначеним позовом до ОСОБА_4, в якому просили визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений від 14.10.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того позивачі вважали можливим перевести на них рішенням суду права покупців та визнати за ними та відповідачем ОСОБА_4 право власності на спірне майно в рівних частках.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 послалися на те, що між ними та ОСОБА_4 існувала домовленість про спільну покупку спірної квартири.

Однак, відповідач ОСОБА_4 в порушення такої домовленості, заволодівши їх грошима, самостійно уклала договір купівлі-продажу із ОСОБА_5

В процесі розгляду справи в порядку ст. 33 ЦПК України ухвалою суду до участі в справі у якості співвідповідача була залучена ОСОБА_5, що на час вчинення такої процесуальної дії відповідало вимогам ЦПК України.

Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в який позов визнала.

Оскільки визнання відповідачем ОСОБА_4 позову суперечило закону та не відповідало фактичним обставинам справи відповідно до ч.3 ст. 174 ЦПК України ухвалою суду в попередньому судовому засіданні було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжений судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи та в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою.

Дослідивши обставини справи, наявні докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 був отриманий кредит у АКБ Райффайзенбанк Україна на придбання квартири АДРЕСА_1.

14.10.2005 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність спірну квартиру АДРЕСА_1.

Договір був нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за № 3181.

Відповідно до умов договору сторони підтвердили в присутності нотаріуса, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, відповідає їх внутрішній волі, умови договору відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у ньому.

Нотаріус пересвідчився у тому, що на момент здійснення правочину покупець ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Сторони угоди підтвердили, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного, не є правочином зловмисним.

18.10.2005 року договір був у встановленому порядку зареєстрований у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом КП ОМБТІтаРОН№ 8665233.

Суд не погоджується з твердженнями позивачів про те, що такий правочин може бути визнаний частково недійсним з підстав визначених ст. 230 ЦК України.

Так, вимоги ст. 230 ЦК України розповсюджуються на випадок, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Статтею 230 ЦК України врегульовані виключно правовідносини сторін даного правочину.

Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, за якою право звернення із позовом в порядку ст. 230 ЦК України надано сторонам правочину.

Так, за п. 20 Постанови правочин визнається вчиненим під впливом обману випадку навмисного введення іншої сторонни правочину в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Позивачами по такій справі є ті особи, які уклали угоду під впливом обману та в звязку із цим, шляхом подання позовної заяви, намагаються поновити свої порушені права через суд.

Відповідачами можуть бути ті особи, які шляхом обманних дій уклали для себе вигідну угоду та за позовом позивача притягуються до цивільної відповідальності, тобто визнанню такої угоди недійсною.

Наявність умислу в діях відповідача у справі, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Виходячи з вимог ст. 230 ЦК України право вимагати визнання договору недійним надано виключно стороні договору, яка діяла під впливом обману (чи його правонаступникам в сенсі матеріального та процесуального правонасутпництва).

Так, позивачі у справі не є сторонами спірного правочину, а наявність умислу в діях ОСОБА_4 чи ОСОБА_5, які за процесуальним положенням є обидві відповідачами у справі, та сам факт обману спростовується змістом спірного правочину.

Суд не приймає на увагу показання допитаного свідка ОСОБА_6, оскільки вона про жодні обставини укладення правочину між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд не повідомила.

Суд також критично оцінює доводи позивачів про те, що наявність договору купівлі-продажу від 14.10.2005 року, за яким позивачі та відповідач ОСОБА_4 продали квартиру АДРЕСА_2 свідчить про домовленість між сторонами на придбання саме за ці грошові кошти і саме спірної квартири та не може бути підставою для задоволення позову, оскільки укладення договорів купівлі-продажу по вул. Ген. Петрова та вул. Гайдара в м. Одесі в одну й ту саму дату не доводить факту обману при укладенні угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та факт заволодіння нею грошима позивачів, як і факт їх витрати на купівлю спірної квартири.

Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 він був вчинений позивачами та відповідачем ОСОБА_4 за 6.000 грн., а квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_4 за 151.500 грн., що на час укладення угоди було еквівалентно 30.000 доларів США.

При таких обставинах суд дійшов висновку про те, що позов з підстав, визначених ст. 230 ЦК України пред*явлений неналежними позивачами, а оскільки цивільно-процесуальне законодавство не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду, ця обставина є підставою для відмови в позові.

Крім того, доказів, що спірним правочином порушуються права позивачів ними в процесі розгляду справи не надано, сам факт обману при укладенні договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження в процесі розгляду справи та спростовується змістом спірного договору.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких позовних вимог, вимоги ОСОБА_4 про переведення на них рішенням суду права покупців та визнання за ними та відповідачем ОСОБА_4 права власності на спірне майно в рівних частках є необгрунтовними.

Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м.Одеси шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

23.05.11