Справа №22-ц-3371/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанціїСліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Ходаковській А.Б., Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 9 березня 2011 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль»(надалі ПАТ «ОСОБА_3 Аваль») звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_2, - 344 020,30 грн. в порядку ст. 28 КПК України. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач перебуваючи на посаді начальника відділення банку в порушення вимог внутрішніх інструкцій повинен був проводити ідентифікацію особи перевіряти документи та контролювати видачу кредитів. Кредитний комітет у відділенні існував формально. В результаті на підставі підроблених документів позивачу завдано збитки, які він просить стягнути в примусовому порядку.

Також, позивач вважав, оскільки постановою слідчого Баришівської міжрайонної прокуратури від 27.04.2010 року кримінальну справу частині вчинення службового підроблення посадовими особами) «Березанський ККП»та «ПП Аліса», що спричинили тяжкі наслідки, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 366 КК України та заволодіння грошовими коштами у особливо великих розмірах, вчинене шахрайським шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 України закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п. 8 КПК України у звязку із смертю ОСОБА_4

Також оскільки, вироком Березанського міського суду від 30.08.2010 року ОСОБА_2 засуджено за ст. 367 ч.2,75,76 КК України та вирок постановлено тільки стосовно ОСОБА_2, то позивач вважає за недоцільне проводити заміну відповідача чи залучати до участі у справі інших співвідповідачів. Зокрема, в діях інших працівників відділення банку було виявлено порушення посадових інструкцій, однак ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 понесли дисциплінарні стягнення, інші працівники відділення звільнилися з роботи.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 9 березня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»кошти в сумі 157 000 грн..

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення., ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційні скарги підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, .

Судом першої інстанції встановлено, - що вироком Березанського міського суду від 30.08.2010 року ОСОБА_2 засуджено за ст. 367 ч.2,75,76 КК України та визнано винним в тому, що він, будучи службовою особою, перебуваючи на посаді керівника Березанського відділення КРД ВАТ „ОСОБА_3 .Аваль", з яким 24.07.2007 р. було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно вимог ст. 135-1 КЗпПУ, в період часу з листопада 2007 року по квітень 2008 року в приміщенні відділення отримав від ОСОБА_4 заяви-анкети та інші документи на ім'я працівників КП „Березанський ККП" та ПП „Аліса", необхідні для отримання споживчих кредитів.

Не виконуючи вимог своєї посадової інструкції не провів ідентифікації фізичних осіб, від імені яких оформлявся споживчий кредит, за відсутності особисто позичальника та поручителя, передав, отримані ним від ОСОБА_4 документи заступнику начальника Березанського відділення КРД ВАТ „ОСОБА_3 Аваль" ОСОБА_5 для підготовки кредитних договорів, договорів поруки та формування кредитних справ. Після підготовки ОСОБА_5 договорів та формування кредитних справ ОСОБА_2, діючи як уповноважена особа ВАТ „ОСОБА_3 Аваль", в порушення вимог посадових інструкцій без проведення ідентифікації фізичних осіб, відсутності особисто позичальника та поручителя, підписав кредитні договори.

Таким чином, згідно кваліфікації дії ОСОБА_2, - за ч. 2 ст. 367 КК України вказує, що останній своєю бездіяльністю, яка виразилась в службовому недбальстві, тобто в неналежному виконанні службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що спричинили тяжкі наслідки.

Вирішуючи справу та ухвалюючи рішення в частині стягнення коштів в сумі 157 000 грн., суд першої інстанції, вірно визначився з характером спірних правовідносин, але неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування шкоди завданої банку. під час виконання відповідачем трудових обовязків, і як вважав позивач тільки діями відповідача, що підтверджується відповідно на думку позивача, з якою погодився суд першої інстанції, - вироком Березанського міського суду від 30.08.2010 року відносно ОСОБА_2М та тим, що з останнім 24.07.2007 р. було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої з наступних підстав.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю працівника). Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 р. № 14 (зі змінами, внесеними постановою від 28.03.1997 № 3 та від 03.12.1997 р. № 12) роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Постановою Верховної ОСОБА_6 України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12.09.1991 р. № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24, ОСОБА_2М не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконаною роботою), з якими підприємство повинно укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Посилаючись на вирок Березанського міського суду від 30.08.2010 року відносно ОСОБА_2 як на преюдиційний факт, суд першої інстанції не врахував, що вказаним вироком дії останнього кваліфіковано за ст.. 367 ч.2 КК України службова недбалість.

Відповідно вироком встановлено, що мали місце неправомірні дії та відповідно вони вчинені саме ОСОБА_2

Разом з тим, колегія суддів вважає, що шкоду позивачу завдано не тільки діями відповідача ОСОБА_2, а і іншими особами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого Баришівської міжрайонної прокуратури від 27.04.2010 року кримінальну справу в частині вчинення службового підроблення посадовими особами «Березанський ККП»та «ПП Аліса», що спричинили тяжкі наслідки, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 366 КК України та заволодіння грошовими коштами у особливо великих розмірах, вчинене шахрайським шляхом, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 України закрито на підставі ст. 6 ч. 1 п. 8 КПК України у звязку із смертю ОСОБА_4, який використовуючи своє службове становище та маючи вільний доступ до особових справ працівників, отримав копії паспортів, індифікаційних кодів та трудових книжок, особисто посвідчив їх підписи та їх підписав, імітуючи їх підписи, склав довідки з місця своєї роботи на імя своїх працівників, в які вніс завідомо неправдиві дані про завищений розмір заробітної плати, які надав працівникам банку для отримання кредитів та отримав кошти в касі банку, при цьому також сфальсифікував підписи своїх працівників, на імя яких ним було отримано кредитні кошти.

Крім того в матеріалах справи маються висновки службового розслідування (а.с. 91-104), оригінальність яких було підтверджено представником позивача, згідно яких за неодноразові грубі порушення внутрішніх нормативних документів та процедур Банку при видачі та супроводження споживчих кредитів, незадовільне виконання своїх посадових обов'язків (посадової інструкції, постанови Правління КРД № П-27/1 від 13.06.08р.; Кредитної політики щодо кредитування фізичних осіб ,У°П-108/2 від 12.10.2007 р. та ін.), Банку (посадової інструкції, додатку № 1 до Розпорядження заступника Голови Правління "ОСОБА_3 Аваль" №256Р від 08.08.2008 р. "Процедури візуальної оцінки заявників та верифікація документів заявників для працівників відділень, на яких покладено обов'язки з кредитування фізичних осіб"), в тому числі надання кредитних коштів без ідентифікації клієнта встановлено винні дії як відповідача так і інших працівників.

Враховуючи вказані обставини справи, скоєння ОСОБА_4 умисного корисливого злочину, вчинення умисного злочину відповідачем ОСОБА_2, винні дії інших працівників банку, які сприяли вчиненню злочинів, вимоги ст. 130 КЗпП України, положеннями якої встановлено гарантії при покладенні матеріальної відповідальності шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю працівника), колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що дії всіх названих осіб не повязані спільним наміром заподіяти шкоду підприємству, ступінь вини кожного із осіб, причетних до заподіяння шкоди позивачу, колегія суддів вважає, що відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди є частковою.

Оскільки вина в заподіянні шкоди позивачу вбачається як в діях ОСОБА_4, який скоїв корисливий злочин та фактично шахрайським шляхом заволодів коштами Банку та відповідно дії працівників банку безумовно сприяли у вчинені злочину останнім, то 50% розміру завданої шкоди колегія суддів покладає на ОСОБА_4, а інші 50% розміру шкоди на відповідача і інших працівників банку, які сприяли вчиненню злочину в рівних частинах, тобто із ОСОБА_2 підлягає стягненню 25% встановленого розміру шкоди.

Так, згідно зведеної довідки та додатків до неї, станом на 19 травня 2011 року, заборгованість за кредитами які було неправомірно видано як діями ОСОБА_4, та ОСОБА_2, так і іншими працівниками Банку складає 123 981,12 грн.

Приймаючи до уваги вказані обставини, стягненню із ОСОБА_2 підлягає 30 998,28грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судом першої інстанції ухвалено без дотримання вимог норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх суттєвих обставин у справи та без надання належної правової оцінки дослідженим доказам, а тому вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 30 998,28грн.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 9 березня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» - 30 998 (тридцять тисяч девятсот девяносто вісім) грн. ,28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 310 грн. державного мита та 120 грн. за інформаційно технічне забезпечення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

.

Головуючий:

Судді: