Справа № 2-549/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2011 року Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі :

головуючого - судді Свистунової О.В.

при секретарі Каплуновій В.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2.

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17 березня 2011 року позовні вимоги позивача ОСОБА_4 в частині вимог до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди залишені без розгляду, а Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування… залучене до розгляду зазначеної справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на ті обставини, що працювала тривалий час на підприємстві відповідача ВАТ «Криворіжзалізорудком», а саме: в період з 26.07.1993 року вона працювала учнем машиніста конвеєро-дробильної сортувальної фабрики; з 01.10.1993 року по 29.08.1995 року машиністом конвеєру; з 04.06.1997 року грохотовщиком. У теперішній час працює прибиральницею службових приміщень.

Рішенням ЛЕК від 20.10.2009 року Українського науково - дослідного інституту промислової медицини їй було встановлено професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..( пиловий бронхіт, емфізема легень), астма 3 ст середнього ст.. важкості. Комісією в складі представників: санітарно-епідеміологічної станції Саксаганського району, шахти «Родіна»ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 5-ї міської лікарні, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань… було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного захворювання № 9 від 14.05.2010р., де в пункті 17 Акту… встановлено, що причиною отримання профзахворювань явився тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (15 років 4 міс.)

Крім того, в пункті 19 Акту… зазначено, що винними є адміністрації: шахти «Саксагань»ВО «Кривбасруда», шахти «Гігант»ВО «Кривбасруда», шахти «Родіна»ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізорудком».

За висновком МСЕК від 14.07.2010 року їй первинно встановлено - 30 % професійної втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи, з наступним переоглядом 01.07.2011 року. Позивачка посилається на те, що саме з вини підприємства в її житті відбулися негативні зміни в стані здоровя, а саме, вона втратила своє здоровя та працездатність і вважає, що саме підприємство - відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду, наявність якої полягає також і у зменшенні її матеріального рівня життя, оскільки змушена була змінити професію та перейти на таку що менше оплачується, а на її утриманні перебувають: неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка у зв»язку з вищевикладеним переносить моральні страждання та переживання, які носять тяжкий та постійний характер.

Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 346 000 гривень та згідно первісних вимог просила стягнути з відповідачів на його користь по 173 000 гривень з кожного.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 не була присутньою, про час та місце розгляду справи сповіщена належно, що підтверджено матеріалами справи. Про причини неявки суд не сповіщено.

Представник позивача, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначила щодо можливості розгляду справи за відсутністю її довірителя, оскільки остання, за станом свого здоровя не має змоги бути присутньою у судовому засідання та надала їй, як представнику, усі повноваження, що передбачені законодавством України. Представник в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просить суд, залишити позовні вимоги без розгляду, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 173 000 грн. з Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків і профзахворювань в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, позовні вимоги до ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»підтримала у повному обсязі та просить стягнути на користь позивачки, у відшкодування моральної шкоди - 173 000грн.. Вказала, що позов підтримує повністю, при цьому послалась на обставини вказані в позовній заяві та просила при винесені рішення врахувати що саме з вини підприємства-відповідача позивачці заподіяна шкода здоровю, вона отримала профзахворювання, втратила 30 відсотків професійної працездатності, являється інвалідом 3 групи, змушена звертатися за допомогою до лікарів, постійно проходити курси медикаментозного лікування, що підтверджується виписними епікризами, зазначила, що професійні захворювання змінили рівень її життєвої діяльності, їй необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Також пояснила, що позивачка знала про шкідливі умови праці, проте не знала і не повинна була знати про перевищення гранично - допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких вона захворіла, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання.

Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Зауважила, що позивачка перебувала у трудових відносинах не лише з їх підприємством, а і працювала на шахті «Саксагань»ВО «Кривбасруда», шахті «Гігант»ВО «Кривбасруда», шахті «Родіна»ВО «Кривбасруда»та припустила, що умови праці на зазначеному підприємстві також були шкідливі. Крім того зазначила, що ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення її здібностей, не надано доказів про перенесення позивачкою моральних страждань та переживань, позивачка не обґрунтувала розмір моральних страждань та переживань. Також вказала, що позивачка свідомо обрала місце роботи з шкідливими умовами праці, вона була ознайомлена про наявні на її робочому місці небезпечні та шкідливі виробничі умови праці. Через шкідливі умови праці позивачка мала підвищену оплату праці, додаткові відпустки, скорочений робочий час та отримувала спеціальні індивідуальні засоби захисту. Таким чином, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»не повинен виплачувати позивачці моральну шкоду.

Представник третьої особи Фонду соціального страхування… - не заперечував проти задоволення вимог позивачки в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

При обговоренні питання про спричинення позивачці ОСОБА_4 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, матеріальну шкоду, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках.

Як було встановлено у судовому засіданні, і цей факт підтверджено копією трудової книжки позивачки (а.с.5-6), в період з 26.07.1993 року вона працювала учнем машиніста конвеєро-дробильної сортувальної фабрики; з 01.10.1993 року по 29.08.1995 року машиністом конвеєру; з 04.06.1997 року грохотовщиком, саме з 24.12.1997 року переведена поверховим гохотовщиком 3 розряду дільниці ДСФ ш. «Родіна»ВО «Кривбасруда»яке було перейменоване у Криворізький державний залізорудний комбінат ( наказ Мінпромполітики України від 29.07.1998 року № 263), яке в подальшому було реорганізоване з 01.08.2001 року в ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». В теперішній час працює прибиральницею службових приміщень (з 08.12.2008 року).

Комісією в складі представників: санітарно-епідеміологічної станції Саксаганського району, шахти «Родіна»ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», 5-ї міської лікарні, Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань… було проведено розслідування та складено Акт розслідування професійного захворювання № 9 від 14.05.2010р. (а.с.7-8), де в пункті 17 Акту… встановлено, що причиною отримання профзахворювань явився тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (15 років 4 міс.).

Крім того, в пункті 19 Акту… зазначено, що винними є адміністрації: шахти «Саксагань»ВО «Кривбасруда», шахти «Гігант»ВО «Кривбасруда», шахти «Родіна»ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізорудком», у зв»язку з порушення вимог ст..13 Закону України «Про охорону праці»та ст..153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 14.07.2010 року позивачці первинно встановлено - 30 % професійної втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи, з наступним переоглядом 01.07.2011 року (а.с.9). Лікарями протипоказано: важка праця в умовах виробничого пилу, переохолодження. Та зазначено, що може працювати прибиральницею.

Відповідно до наданих виписних епікризів, позивачка з 2008 - 2010р.р. неодноразово знаходилась на лікуванні в Українському науково дослідному інституті промислової медицини, в звзку з погіршенням стану здоровя, згідно виписок з історії хвороб (а.с.10-19), лікарями рекомендовано: лікування в пульмонологічному відділенні, санаторно-курортне лікування у санаторіях пульмонологічного профілю, уникати переохолоджень.

Рішенням ЛЕК від 11.03.2010 року Українським науково - дослідним інститутом промислової медицини позивачці було встановлено професійні захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст..( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст..), у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою 3 ст. середнього ст.. важкості. ЛН першого-другого ст.

Суд вважає, що факт виплати позивачці одноразової допомоги, щомісячних страхових виплат не є підставою для відмови у задоволенні вказаного позову, оскільки виплата зазначених сум і суми у відшкодування моральної шкоди передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»у якості самостійних виплат. Крім того, в матеріалах справи є підтвердження того факту, що позивачка з питання відшкодування моральної шкоди не зверталась.

Також, суд відхиляє доводи представника відповідача ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»щодо допустимого засобу доказування факту моральної шкоди через їх неспроможність і суперечність змісту приписів ч. 2 ст. 59 ЦПК України, що базуються на законодавчій презумпції про високий ступінь вірогідності даних, гарантований суворим дотриманням правил, передбачених законом для форми (джерел) отримання певного роду даних, тоді як за п. 1.1 затвердженого наказом МОЗ України № 212 від 22.11.1995 Порядку на МСЕК лише покладається обовязок встановлювати факт спричинення моральної шкоди, а не виключається можливість доводити такий факт іншими доказами, що підтверджують положення п. 3.8 цього Порядку про комплексний розгляд лікарських висновків з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Відповідно до ст. 43 ОСОБА_7 України кожен вправі заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що забезпечується в тому числі належними, безпечними і здоровими умовами праці, обовязок створити які з впровадженням сучасних санітарно-гігієнічних засобів для запобігання виникненню професійних захворювань покладений ст. 153 КЗпПУ за трудовим договором на роботодавця. Небезпечні та шкідливі умові праці і фактори на робочому місці, про які згідно зі ст. 29 КЗпПУ попереджається працівник до фактичного допуску до роботи, за своєю природою є обставинами, що свідчать про ступінь ймовірності виникнення внаслідок виконання обумовленої трудовим договором роботи професійного захворювання з втратою працездатності, про виникнення якого сторонам трудового договору (ст. 21 КЗпПУ) заздалегідь невідомо, бо воно не є неминучим. У звязку з цим працівник, даючи розписку, засвідчує лише свою обізнаність з ризиком захворювання, виникнення якого припускається і не залежить від волі осіб, та з яким повязана втрата здоровя і працездатності, як професійної, так і загальної, а не дає згоду на втрату цієї працездатності. Вжиття з свого боку всіх можливих заходів для створення безпечних і нешкідливих умов праці для запобігання таким обставинам відповідач не довів, не спростувавши презумпцію своєї вини за ст. 614 ЦК України.

Відповідно до вищевказаного вбачається виникнення у позивачки права, а у відповідачів обовязку за ст. 237-1 КЗпПУ на виплату грошової суми за моральну шкоду, як про це відзначав Пленум Верховного Суду України в п.п. 6, 13 постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивачки була заподіяна шкода професійними захворюваннями, винним в отриманні позивачем професійних захворювань є в тому числі і відповідач у справі, і даний факт підтверджено письмовими матеріалами справи. Від професійних захворювань позивачка втратила працездатність в розмірі 30 % - та є інвалідом 3 групи. Від професійних захворювань позивачка переносить фізичний біль та моральні страждання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійних захворювань порушено звичайний для неї спосіб життя, вона вимушена витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.

Крім того, позивачка у заявлених вимогах посилається на те, що саме з вини підприємства в її житті відбулися негативні зміни в стані здоровя, а саме, вона втратила своє здоровя та працездатність і вважає, що саме підприємство - відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду, наявність якої полягає також і у зменшенні її матеріального рівня життя, оскільки вона змушена була змінити професію та перейти на таку, що менше оплачується, а на її утриманні перебувають: неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).

Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен виплатити позивачці моральну шкоду. Доводи представника відповідача - ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»про те, що вони не є належними відповідачами по справі, а належним відповідачем повинні бути інші підприємства де раніше працювала позивачка та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , є безпідставними, оскільки, правовідносини сторін виникли у 2010 році , тобто в період, коли було зупинено дію ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Крім того, саме право позивача полягає у виборі сторін, при зверненні до суду.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. До 2008 року обовязок відшкодування моральної шкоди, заподіяної, зокрема, внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні, та відповідні норми закону були зупинені законами про Державний бюджет відповідно за 2006 та 2007 роки.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 ОСОБА_7 України.

Враховуючи те, що у законодавстві, яке регулює данні правовідносини, відбувалися зміни, а також те, що позивачка є інвалідом, кожний рік проходить стаціонарно лікування, фізично страждає та морально переживає від отриманих нею професійних захворювань , суд вважає , причини пропуску строку звернення до суду поважними та приходить до висновку про необхідність їх поновлення.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачці ОСОБА_4 моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто 173 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, а саме: 30% втрати професійної працездатності, наявність встановленої у неї 3-ї групи інвалідності, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. А також вину підприємства у професійному захворюванні позивачки. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи.

Зважаючи на викладене, а також, керуючись ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо розмір відшкодування моральної шкоди слід взяти до уваги, крім вищенаведених обставин, відповідну тривалість впливу шкідливого виробничого фактору на позивачку, що у кінцевому результаті свідчить про ступінь їх вини у заподіянні шкоди. Таким чином, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити у 20 000 гривень.

Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивачки 30% , стан її здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в її житті, тривалість страждань і переживань, наявність у неї 3-ї групи інвалідності, а також той факт, що з 01.01.2010 року мінімальна заробітна плата становить 865 грн., а оскільки сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду справи, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання слід призначити у загальному розмірі 20 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивачка, а в задоволенні іншої частини позову позивачці слід відмовити.

Посилання представника відповідача ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на пропуск позивачкою строку звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивачки з 14.07.2010 року, від дати встановлення стійкої втрати працездатності в наслідок профзахворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV, необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року Про позовну давність, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання. Право застрахованої особи на отримання страхових виплат виникає під час дії законодавчих актів, які надають йому право на отримання відшкодування моральної шкоди. Крім того, згідно ст.8 ОСОБА_7 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_7 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_7 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_7 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_7 України гарантується. Згідно ч.3 ст.22 ОСОБА_7 України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно Рішення КСУ України від 08.10.2008 року №20-рп/2008, обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов»язків, полягає на підприємства заподіявши таку шкоду, зазначена норма також зазначена у вимогах ст.. 237-1 КЗпП України та ст.. 1167 ЦК України. А також, враховуючи ті обставини, що втрату працездатності позивачу було встановлено лише у 2010 році, і про право на звернення до суду із питання щодо відшкодування моральної шкоди позивачу стало відомо лише у 2010 році, крім того, за цей час позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, саме з 27.09.2010 року по 12.10.2010 року (а.с.19), що підтверджено письмовими матеріалами справи, суд поновлює позивачці строк позовної давності для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позову, у судовому засіданні, на підставі ст.. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст.. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачці відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності»страхових виплат.

Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача, на користь держави судові витрати, пропорційно до розміру позовних вимог, що задоволені судом, а саме: судовий збір в сумі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 07,50 грн., відповідно до вимог ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України та Постанови КМУ від 21.12.2005 року за № 1258 позивача по справі звільнити від сплати судових витрат на підставі ст.. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито та вимог ст.. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 2371 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована та мешкає за адресою: м. Кривий Ріг, м-н 5-й Зарічний, б. 34, кв. 36 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень (двадцять тисяч гривень 00 коп.) 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь держави судові витрати по справі: - судовий збір в розмірі - 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у суді в розмірі 07,50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Свистунова

Повне рішення суду виготовлено 17 березня 2011 року.

Суддя:

ОСОБА_8