АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3) Доповідач -Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"25"жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідапча ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Некрасової Катерини Олександрівни.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка", Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка", Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ВАТ "Суха Балка", ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" (на теперішній час ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1977 року по 2008 рік працював на різних посадах на підприємствах відповідачів у шкідливих умовах праці, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Рішенням ЛЕК від 04.02.2010 року йому встановлено професійне захворювання, а висновком МСЕК від 31.03.2010р. вперше встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 60% та третя група інвалідноті, з наступним переоглядом 01.03.2011 року.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Суха Балка» 100 000 грн., з ВАТ «Кривбасзалізрудком» 80 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ " Кривбасзалізрудком "у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн., з ПАТ "Євраз Суха Балка" 35 000 грн. та на користь держави з кожного відповідача судові витрати по справі.

В апеляційні скарзі ПАТ "Кривбсзалізрудком" просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ "Кривбасзалізрудком"скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову оскільки, позивачем не надано медичного висновку про встановлення факту заподіяння йому моральної шкоди, судом не враховано роз'яснень у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», також суд першої інстанції неправомірно послався на ст.ст. 153, 237-1 КЗпПУ, ст. 1167 ЦК України, оскільки позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, і такі роботи законодавчо дозволені.

Крім того, судом порушені норми процесуального права, а саме: згідно ухвали Жовтневого районного судуд м. Кривого Рогу від 04.04.2011 року судом було зупинено провадження до розгляду справи за позов ПАТ «Кривбасзалізрудком» поданого до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, однак судом було поновлено провадження по справі до розгляду даної справи по суті. Також судом не розглянуто клопотання представника позивача від 21.04.2011 року, про залишення позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком» , без розгляду.

В апеляційні скарзі ПАТ "Євраз Суха Балка" також просить рішення суду скасувати в частині стягнення з підприємства моральної шкоди і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом помилково до врегулювання спірних правовідносин застосовано положення загальних норм діючого законодавства ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, 1167 ЦК України замість спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При укладанні трудового договору відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди із- за цієї підстави. Судом не враховано роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та безпідставно стягнуто моральну шкоду без призначення медико-соціальної експертизи. Позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди та пропущено тримісячний строк звернення до суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ "Євраз Суха Балка"та ПАТ "Кривбасзалізрудком" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 1977 по 1991р. працював на різних посадах ПАТ "Кривбасзалізрудком", з 1995 по 2008р.. слюсарем з ремонту гірничого устаткування та з 2008 р. по 2010 р. слюсар черговий та з ремонту устаткування на ПАТ "Євраз Суха Балка".

Висновком МСЕК від 31.03.2010р. первинно ОСОБА_3 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% із них 30% по радикулопатії, 25% по ВСП і 5% -ХОЗЛ, та встановлена 3 група інвалідності (а.с. 24-25).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків на виробництвах відповідачів, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, але помилково визначив, що вказані, правовідносини, крім зазначених правових норм, регулюються ст.ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд у мотивувальній частині рішення послався також на норми ЦК України, які не можуть застосовуватись до цих правовідносин, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане і виробництвом.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що районним судом застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1167 ЦК України.

Як вбачається з акту №26 розслідування хронічного професійного захворювання від 16.03.2010 р., причина професійного захворювання позивача ОСОБА_3- робота на протязі 27 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та 26 років 10 місяців - важкої фізичної праці, рівні яких перевищують нормативні, тобто в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідачів про відсутність вини підприємств у заподіянні ОСОБА_3 моральної шкоди в результаті отриманих ним професійних захворювань є безпідставними.

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню позивачу було встановлено 31.03.2010 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 24-25), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, тому суд першої інстанції обґрунтовано в рішенні суду послався на ст. 237-1 КЗпП України і Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008р. № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), в якому зазначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено.

Також спростовуються й доводи відповідачів щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач відчуває задишку при фізичному навантаженні, біль у суглобах, професійне захворювання має стійкий больовий синдром, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

21 квітня 2011 року від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про залишення позовних вимог до ПАТ «Кривбасзалізрудком» без розгляду, яку розглянути суд по суті не міг, оскільки 06 квітня 2011 року провадження по даній справі було зупинено до розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом адміністративного позову ВАТ «Кривбасзалізрудком»..

Ухвалою суду від 16 травня 2011 року провадження по справі за позовом ОСОБА_3 було відновлено і призначено цивільну справу до розгляду на 14.06.2011 року. До початку розгляду справи 03.06.2011р. представник позивача скориставшись своїми правами подав до суду заяву про поновлення розгляду справи до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що спростовує посилання в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції процесуального права.

Інші доводи відповідачів, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"№ 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача, не врахував ступінь вини кожного з відповідачів у заподіянні моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ "Кривбасзалізрудком" на користь позивача з 25 000 грн. до 10 000 грн., з ПАТ "Євраз Суха Балка"з 35 000грн. до 20 000грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка"та Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2011 року змінити.

Виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на матеріальний закон - ст. 1167 ЦК України, який не регулює ці правовідносини.

Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка"з 35 000 грн. до 20 000грн. з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" з 25 000грн. до 10 000грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя - доповідач: Л.В. Митрофанова