Справа №22-ц-4433/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїКоцюрба
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Яворського М.А.

Суддів - Коцюрби О.П., Ігнатченко Н.В.

При секретарі Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Бородянської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа: управління Держкомзему про визнання рішення сесії селищної ради і рішення постійно діючої комісії селищної ради з питань врегулювання земельних відносин про відмову дати дозвіл на передачу земельної ділянки у власність незаконними, свідоцтв про право на спадщину за законом і Державних актів на право приватної власності на землю недійсними та зобовязання органу місцевого самоврядування розглянути заяву про приватизацію у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

До Бородянського районного суду Київської області з вказаною позовною заявою звернулася ОСОБА_3 В І., мотивуючи свої вимоги тим, що по рішенню зборів уповноважених членів колгоспу ім. Леніна в смт. Городянка, Київської області від 20 лютого 1982 року їй було виділено земельну ділянку під город площею, 0,07 га. Наділення зазначеної земельної ділянки їй було проведено весною 1982 року в районі будинковолодіння № 39 по вул. Набережна в смт. Бородянка, Київської області з конфігурацією по довжині 150 м., з однієї сторони - шириною біля 5 м., а з іншої сторони - шириною біля 6 м.. З лівої сторони вона межувала із земельною ділянкою ОСОБА_4, а з правої сторони - із земельною ділянкою ОСОБА_5 З моменту наділення земельної ділянки і на час її звернення з позовною заявою до суду, загальна площа і конфігурація земельної ділянки фактично не зазнали змін, за винятком переданих нею кількох кв.м. під територію Церкви євангельських християн баптистів. Весь період часу, земельна ділянка використовується нею за цільовим призначенням, як город. Правомірність виділення цієї земельної ділянки ніким до часу звернення нею до суду не оспорювалось, будь-яких рішень органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки у неї в порядку ст. 27 ЗК України в редакції 1992 року не приймалося.

Після її звернення, влітку 2010 року із заявою до відповідача - Бородянської селищної ради Київської області, про передачу їй в приватну власність земельної ділянки під город в районі вул. Набережна 39 в смт. Бородянка, Київської області та згідно отриманого листа від відповідача, на засіданні постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин Бородянської селищної ради Київської області від 18 липня 2007 року ій було відмовлено в дачі дозволу на приватизацію зазначеної земельної ділянки по причині її приватизації покійною сусідкою ОСОБА_4 на підставі рішення 8-ї сесії 23 скликання від 25 жовтня 1999 року Бородянської селищної ради Київської області, а в подальшому переходу її у власність ОСОБА_2 в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2- іншого відповідача по справі.

За таких обставин, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову, зазначила, що воно є незаконним.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що

ОСОБА_3 на законних підставах в порядку ст. ст. 58, 78 ЗК Української РСР в редакції 1970 року було виділено в 1982 році земельну ділянку в районі вул. Набережнв, 39, в смт. Бородянка, Київської області під огород, площею 0.07 га, за рахунок вилучення земельної ділянки після смерті в 1981 році ОСОБА_6 вітчима ОСОБА_2, вона є належним землекористувачем і використовує земельну ділянку за цільовим призначенням.

З такими висновками Бородянського районного суду Київської області колегія суддів не погоджується так як Бородянський районний суд Київської області застосовуючи норми ЗК Української РСР в редакції 1970 року не врахував вимоги ст. 20 вказаного кодексу де, в частині пятій зазначено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчуються записами в земельно-кадастрових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та господарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

ОСОБА_3 не надано суду визначених ЗК Української РСР в редакції 1970 року доказів про закріплення за нею права землекористування стосовно спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 36 ЗК Української РСР в редакції 1970 року передбачені підстави припинення землекористування, де, частиною третьою передбачено, що припинення права користування землею проводиться за рішенням (постанови) органів, які надали земельні ділянки.

Суду не надано відповідного рішення про те, що після смерті в 1981 році ОСОБА_6, у нього вилучалась земельна ділянка в певних розмірах.

З незрозумілих причин, Бородянський районний суд Київської області зробив висновок про те, що рішенням правління колгоспу ім. Леніна смт. Бородянка, Київської області та зборів уповноважених, в 1982 році для позивачки виділялася земельна ділянка в розмірі 0.07 га. саме із земельної ділянки померлого ОСОБА_6, що не підтверджено жодним доказом, в тому числі і самим рішенням правління колгоспу та зборами уповноважених, так як в них відсутня адреса наданої позивачці земельної ділянки.

Крім вказаного, суд неправомірно застосував норму ст. 78 ЗК Українсько/ї РСР в редакції 1970 року щодо розмірів земельних ділянок, так як ця норма стосується земелекористування робітників, службовців та інших громадян, які проживають в сільській місцевості, а не щодо членів колгоспного двору.

Вирішуючи даний спір на користь ОСОБА_3, Бородянський районний суд Київської області вказує на порушення її конституційних прав землекористувача, в той же час своїм рішенням порушив вже використані конституційні права земелекористувача

померлої ОСОБА_4, щодо якої прийнято рішення 25 жовтня 1999 року у відповідності до ст. 14 Конституції України та ст. 9 ЗК України в редакції 1990 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Позивачк з даним позовом звернулася до суду в липні 2010 року, а оскаржуване нею рішення прийняте 25 жовтня 1999 року, тобто, нею пропущено строк для звернення до суду із даним позовом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2011 року підлягає скасуванню і по справі необхідно ухвалити новее рішення про відмову позивачці в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2011 року скасувати,та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Бородянської селищної ради, ОСОБА_2, третя особа: управління Держкомзему про визнання рішення сесії селищної ради і рішення постійно діючої комісії селищної ради з питань врегулювання земельних відносин про відмову дати дозвіл на передачу земельної ділянки у власність незаконним, свідоцтв про право на спадщину за законом і Державних актів на право приватної власності на землю недійсними та зобовязання органу місцевого самоврядування розглянути заяву про приватизацію у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: