Справа № 2-8/2011 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2011 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2008 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № VIUWGA, згідно якого Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»надав ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 92633 гривні 80 копійок строком до 29 січня 2018 року із сплатою 16,08% ,на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В жовтні 2008 року Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 18,12%, а з 01 лютого 2009 року Банк знову підвищив відсоткову ставку до 29,52% річних. З моменту укладення Договору і до сьогоднішнього дня позивач добросовісно, у строки, визначені Договором, виконує звій обовязок по сплаті щомісячного платежу у сумі 1293 гривні 52 копійки, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. На сьогоднішній день ПАТ КБ «ПриватБанк»нараховує позивачу заборгованість, ставить вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку. В звязку з тим, що вона не надавала письмової згоди на запровадження Банком нової відсоткової ставки, крім того, їй не було відомо про підвищення ставки, ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року до ставки 29,52% річних; зобовязати відповідача здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 16,08 % річних починаючи з 01.02.2009 року за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року, шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків; визнати недійсним умови підпункту 2.3.1. та підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору № VIUWGA від 29.01.2008 року, в частині щодо такої події як право Банку здійснити одностороннє розірвання договору, як такі що не відповідають вимогам чинного законодавства; стягнути з відповідача грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 16, 23, 203, 212, 215, 526, 628, 632, 634, 643, 652, 653, 1054, 1055, 1056-1, 1167 ЦК України, ст.. 48 Конституції України, Законом України № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», Закону України від № 1822-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Правилами надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, ст. ст. 10, 11, 57-64, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково. Визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року до ставки 29,52% річних.

Зобовязати відповідача здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 16,08% річних, починаючи з 01.02.2009 року, за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року, шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків.

Визнати недійсними і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, умови кредитного договору № VIUWGA від 29.01.2008 року, викладені у підпункті 2.3.1. пункту 2.3, також положення підпункту 2.3.3 пункту 2.3 в частині щодо права Банка в односторонньому порядку розірвати договір при відмові Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди тисячу гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк«ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 120 (сто двадцять) гривень.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________________

Справа № 2-8/2011 р.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2011 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

при секретарі Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2008 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № VIUWGA, згідно якого Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»надав ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 92633 гривні 80 копійок строком до 29 січня 2018 року із сплатою 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В жовтні 2008 року Банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку до 18,12%, а з 01 лютого 2009 року Банк знову підвищив відсоткову ставку до 29,52% річних. З моменту укладення Договору і до сьогоднішнього дня позивач добросовісно, у строки, визначені Договором, виконує звій обовязок по сплаті щомісячного платежу у сумі 1293 гривні 52 копійки, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії. На сьогоднішній день ПАТ КБ «ПриватБанк»нараховує позивачу заборгованість, ставить вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку. В звязку з тим, що вона не надавала письмової згоди на запровадження Банком нової відсоткової ставки, крім того, їй не було відомо про підвищення ставки, ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року до ставки 29,52% річних; зобовязати відповідача здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 16,08 % річних починаючи з 01.02.2009 року за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року, шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків; визнати недійсним умови підпункту 2.3.1. та підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору № VIUWGA від 29.01.2008 року, в частині щодо такої події як право Банку здійснити одностороннє розірвання договору, як такі що не відповідають вимогам чинного законодавства; стягнути з відповідача грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну вимогу із підстав, зазначених у позовній заяві, а її представник пояснив: 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та Мурованокуриловецьким відділенням ЗАТ КБ «ПриватБанк»було укладено кредитний договір у сумі 92633,80 гривень з обовязком виплати 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 січня 2018 року. Відповідно до п 1.1 Договору ОСОБА_1 щомісячно, повинна надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1293,52 гривні. З моменту укладання кредитного договору ОСОБА_1 жодного разу не були допущені затримки з погашення відсотків, комісії та основної суми боргу або інші порушення умов договору, в тому числі щодо страхування майна за мій рахунок на користь банку. З жовтня 2008 року без передбаченого Договором повідомлення, без обґрунтування розміру нової відсоткової

ставки Банком була збільшена відсоткова ставка до 18,12 %. З 01.02.2009 року Банком знову здійснено підвищення розміру відсоткової ставки за кредитом до 29,52 % річних. В звязку з тим, що ОСОБА_1 не було відомо про підвищення відсоткової ставки і вона не надала своєї письмової згоди банку на запровадження нової відсоткової ставки, Банк неправомірно застосовує до неї підвищену відсоткову ставку та санкції у звязку з несплатою нею таких відсотків.

Крім того, дії Банку щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки з 01.02.2009 р. за наданим кредитом порушують приписи ч.ч. 2 і 3 ст. 1056-1 ЦК України; п. 2 ст. 3 розділу ІІ Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»; ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність. Тому умова Договору, передбачена пп. 2.3.1 п. 2.3 Кредитного Договору про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09.01.2009 р. і не створює ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за Кредитним Договором повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами Договору. Є недійсною умова пп. 2.3.3 п. 2.3 Кредитного Договору, щодо права Банка в односторонньому порядку розірвати договір при відмові Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, оскільки правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Позивач вважає, що Банк порушив вимоги ст.ст. 18, п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»і тим самим порушив її права та законні інтереси, умови Кредитного Договору містять дискримінаційні стосовно позичальника правила зміни відсоткової ставки, та є несправедливою умовою договору (такою, що в супереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника).

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив суду: Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 Кредитного Договору, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за 7 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

29.09.2008 року ОСОБА_1 було направлено листа про те, що, починаючи із 30.10.2008 року, відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 18,12% на рік. ОСОБА_1 прийняла такі зміни умов договору, про що свідчить відсутність у неї заборгованості за кредитом на той період. 31.12.2008 року. 31.12.2008 року Банком було прийнято рішення про підняття відсоткової ставки до 29,52% на рік. Цей лист також був відправлений ОСОБА_1 рекомендованим листом.

Частина 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»дозволяють Банку приймати рішення про зміну відсоткової ставки і, в той же час, ніяким нормативним документом не зобовязує вручати повідомлення про це Позичальнику під розписку.

Представник відповідача наголошує, що, виходячи з положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, а також враховуючи, що заборгованість по кредитному договору у ОСОБА_1 утворилася лише з березня 2009 року, можна зробити висновок, що Позичальник прийняла умови договору про зміну відсоткової ставки і приступила до їх виконання.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши всі подані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення.

Так, судом встановлено, що 29 січня 2008 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № VIUWGA, згідно якого Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»надав ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 92633 гривні 80 копійок із сплатою 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із строком погашення до 29 січня 2018 року (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 1.1 Договору періодом сплати вважається період з 25 по 30 число кожного місяця, а щомісячний платіж ОСОБА_1 складається із суми 1293 гривні 52 копійки і включає в себе заборгованості по кредиту, відсотки, винагороду, комісію.

Із пояснень позивача в судовому засіданні та поданих нею квитанцій (а.с. 21-25) слідує, що ОСОБА_1 добросовісно, в строки, обумовлені договором, щомісячно сплачувала заборгованість за договором кредиту в сумі від 1295 гривень до 1400 гривень. З пояснень позивача слідує, що сплата нею сум вищих, ніж передбачено у п. 1.1. Договору (1293 гривні 52 копійки), зумовлена не прийняттям умов Банку про збільшення відсоткової ставки, а можливістю дострокового погашення кредиту.

Суд надає віри таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються і не суперечать і Договору, і доказам про його виконання. Зокрема, суми сплачувані ОСОБА_1 по кредиту практично не змінювалися протягом усього часу виконання нею умов Договору, а також далеко не відповідають сумам, які вона мала б сплачувати, якби прийняла умови Банку про збільшення відсоткової ставки.

Згідно п. 2.3.1. Договору, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). У вищезазначеному порядку Банк може збільшувати відсоткову ставку в межах кількості пунктів, на які збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за 7 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

З 01 жовтня 2008 року Банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 18,12 %. З 01 лютого 2009 року Банком здійснено підвищення розміру відсоткової ставки за Кредитом до 29,52 % річних.

Доводячи, що Банк мав право збільшувати відсоткову ставку, і що про це він повідомив Позичальника завчасно, представник відповідача посилається на п. 2.3.1 Договору, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на листи-повідомлення, зокрема, № 20.1.3.2/6-37654 від 31.12.2008 року (а.с. 38-39) та реєстр № 250ір на рекомендовані листи, відправлені КБ «ПриватБанк»09.01.2009 року (а.с. 49-50).

Суд не може вважати такі докази в справі належними, оскільки наявність у Банку такого листа не означає, що він був відправлений Позичальнику, а запис в реєстрі відправки кореспонденції не свідчить про те, що саме цей лист був відправлений Позичальнику і що він (Позичальник) його отримав. Зокрема, вихідна дата на листі 31 грудня 2008 року, реєстр сформовано 09 січня 2009 року, а штамп поштового відділення про прийом листів до відправки від 08 січня 2009 року. Позивач суду стверджує, що лист-повідомлення про зміну та збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, вона не отримувала.

Частина 1 ст. 212 ЦК України дійсно дає право особам, які вчиняють право чин, обумовити настання або зміну прав і обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні; а ч. 2 ст. 632 ЦК України дозволяє змінювати ціну договору після його укладення лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Як вбачається із пояснень представника відповідача та листа Банку Позичальнику (а.с. 38), відсоткова ставка за кредитним договором в розмірі 29,52% на рік запроваджується Банком з 01 лютого 2009 року.

Отже, Банк, змінюючи з 01 лютого 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором, мав протягом семи календарних днів після цього повідомити Позичальника.

Статтями 4, 11, 15 Закону України „Про захист прав споживачів, ст. 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Правилами надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту (далі Правила), затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, регулюється порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Зокрема, пункт 1.3 Правил встановлює, що банки зобовязані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами. Згідно частини пятої п. 3.4 Правил, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Відповідно до п. 3.5. Правил, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Як уже зазначалося вище, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»дозволяє зазначати про можливість зміни відсоткової ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Перелік подій, які можуть бути розцінені як «інші випадки», не є необмеженим. Тлумачення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»має відбуватися з урахування положень п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими встановлення дискримінаційних відносно споживача правил зміни відсоткової ставки є несправедливою умовою договору (тобто такою, яке всупереч принципу добросовісності своїм наслідком має істотний дисбаланс договірних прав та зобов'язань на шкоду споживачеві - ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Враховуючи практику укладення договорів кредитування «ПриватБанку», коли банк розробляє власну типову форму договору, умови якої є однаковими для кожного пересічного клієнта, та не змінюються банком за вимогою клієнта, то, згідно визначення статті 634 Цивільного кодексу України, такий договір є договором приєднання. І тому споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, у тому числі відносно зміни відсоткової ставки за кредитом.

За таких обставин, положення договору кредиту, що дають Банку можливість змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, є дискримінаційними у тому значенні, яке вкладене в це поняття Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, бажання Банку під «іншими випадками»розуміти той перелік факторів, що викладений у п. 2.3.1. Договору, є несправедливим та дискримінаційним, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Одночасно, суд враховує, що а ні представник відповідача в судовому засіданні, а ні тексти поданих ним суду листів-повідомлень про збільшення відсоткової ставки (а.с. 36-37, 38-39) не доводять, що підняття Банком відсоткової ставки було обґрунтоване настанням хоча б одного чинника, наведеного у п. 2.3.1 Договору.

Пропозиція Банку щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди, у разі непогодження із змінами, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому Банк повинен був надати Позичальнику розрахунок нової реальної вартості кредиту.

Крім того, зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача як споживача. Згідно частини п'ятої пункту 3.4 згаданих вище Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. У спірному Договорі таке правило не наведене а ні у вигляді математичної формули, а ні навіть у вигляді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів.

Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В даному випадку відповідач порушив цю вимогу закону, тому що зміну вищевказаного договору провів в односторонньому порядку без письмової згоди Позичальника.

В даний час кредитний договір № VIUWGA від 29 січня 2008 року є діючим правочином, відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 643 Цивільного кодексу України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні, позивач не надавала згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Це положення Закону вступило в законну силу з 10 січня 2009 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданої Банком (а.с. 19), листа про підвищення відсоткової ставки (а.с. 38), пояснень представника відповідача в судовому засіданні, процентна ставка по Кредитному Договору підвищилася відповідачем з 01.02.2009 року, тобто після набранням чинності згаданим вище положенням ст. 1056-1 ЦК України. Тому, оскільки ОСОБА_1 не надавав свою згоду на зміну відсоткової ставки за Договором, відсоткова ставка повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, умова Договору, передбачена пп. 2.3.1 п. 2.3 Кредитного Договору про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09.01.2009 р. і не створює ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за Кредитним Договором повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами Договору.

Відповідно до пп. 2.3.3 п. 2.3 Кредитного Договору при виникненні кожної з наступних подій зокрема, відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного Договору згідно статті 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії Договору Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 N 2121-III передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах, передбачених законодавством.

Тому, виходячи з зазначеного, пп. 2.3.3 п. 2.3 Кредитного Договору, відповідно до яких Банк на власний розсуд має право згідно ст. 651 ЦК України в односторонньому порядку розірвати договір у разі відмови Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п. 2.2.7 даного Договору порушують права та законні інтереси позивача, містять дискримінаційні стосовно неї правила зміни відсоткової ставки, та є несправедливою умовою договору (такою, що в супереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника). Таким чином, підпункт 2.3.3 пункту 2.3 Кредитного Договору підлягає визнанню недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із пояснень представника відповідача в судовому засіданні та тексту зазначених вище листів-повідомлень про збільшення відсоткової ставки, Банк лише перерахував умови, за настання яких можливе збільшення відсоткової ставки, однак так і не довів, на підставі якої з них вказане збільшення відбулося.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню, так як відповідач не мав права змінювати в односторонньому порядку спірну угоду, піднімати розмір процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки це є порушенням Конституційного права громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, норм цивільного законодавства України та інших законів України.

На думку суду, до часткового задоволення підлягає вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди. Представник позивача, а потім на запитання представника відповідача і сама позивач, обґрунтували вимогу про моральну шкоду тим, що ОСОБА_1 завжди була законопослушною і добросовісним Позичальником, а після підняття відсоткової ставки Банком, вона почала отримувати листи від відповідача з погрозами про застосування щодо неї та її сімї якихось заходів примусу, в тому числі виселення з власного будинку, заборони виїзду за кордон і таке інше. Крім того, відповідні служби відповідача практикують дзвонити до Позичальників в будь-які дні та години доби з такими самими погрозами. Через таке погіршилося самопочуття ОСОБА_1, Банк принизив честь і гідність її як добропорядної, добросовісної та законопослушної громадянки, вона вимушена шукати захисту від неправомірних рішень Банку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а полягає моральна шкода, в тому числі, у приниженні честі і гідності (ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні доведено, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк»прийняв протиправне рішення про підняття в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором, нарахував заборгованість по зобовязанню, предявив до суду позов про звернення стягнення на іпотечний будинок та виселення з нього всіх членів сімї позивача, чим принизив честь і гідність ОСОБА_1 як добропорядної, добросовісної та законопослушної громадянки. Крім того, порушився звичайний ритм життя позивача та її сімї, які вимушені шукати захисту від неправомірних рішень Банку, їздити у судові засіданні та доводити свою порядність у виконанні взятих на себе зобовязань.

Враховуючи ці обставини, які стверджуються листами Банку (а.с. 55, 56, 57) а також процесуальну поведінку відповідача, який за наявності очевидних доказів протиправності своїх рішень не визнає позов, матеріальне положення відповідача, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно зазнала приниження своїх честі і гідності, однак її моральні страждання та дискомфорт, який вона відчуває у суспільстві через таке приниження, не можуть бути оцінені в пять тисяч гривень. Суд оцінює моральну шкоду, заподіяну ПАТ КБ «ПриватБанк»ОСОБА_1, в одну тисячу гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України відповідача слід зобов`язати повернути позивачу судові витрати, понесені нею у зв`язку з пред`явленням цього позову, які підтверджуються відповідними квитанціями, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, позивачем ОСОБА_1 при зверненні з цим позовом до суду сплачено 120 гривень (а.с. 26) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 16, 23, 203, 212, 215, 526, 628, 632, 634, 643, 652, 653, 1054, 1055, 1056-1, 1167 ЦК України, ст.. 48 Конституції України, Законом України № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», Закону України від № 1822-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Правилами надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, ст. ст. 10, 11, 57-64, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково. Визнати неправомірними дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року до ставки 29,52% річних.

Зобовязати відповідача здійснити коригуючу операцію щодо зниження відсотків за користування кредитом згідно письмово погоджених сторонами 16,08% річних, починаючи з 01.02.2009 року, за кредитним договором № VIUWGA від 29.01.2008 року, шляхом надання відповідного протоколу засідання кредитного комітету відповідача про зменшення відсотків.

Визнати недійсними і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, умови кредитного договору № VIUWGA від 29.01.2008 року, викладені у підпункті 2.3.1. пункту 2.3, також положення підпункту 2.3.3 пункту 2.3 в частині щодо права Банка в односторонньому порядку розірвати договір при відмові Позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди тисячу гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк«ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 120 (сто двадцять) гривень.

На рішення протягом десяти днів з моменту його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ____________________