АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності
Доповідач: Малінська С.М.
Рішення

іменем України

14 листопада 2011р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді Малінської С.М. , ,

суддів - Швецової Л.А.,Даниленка В.М.

при секретарі : Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, треті особи: Харківська міська рада , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Київської районної ради м. Харкова , Комунальне підприємство « Харківське міське бюро технічної інвентаризації» , орган приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_7 про визнання недійсною приватизації житла і скасування реєстрації приватної власності на житло , визнання права власності на 1/3 частку квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Київської районної ради м. Харкова , Комунальне підприємство « Харківське міське бюро технічної інвентаризації « , орган приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_7 про визнання частково незаконною приватизацію , визнання права власності на 1/4 частку квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

23.01.2008 року позивач ОСОБА_3 звернулась у суд з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з моменту народження , 13.07.1985 року по теперішній час вона проживає зі своєю родиною дідусем, ОСОБА_4 , бабусею - ОСОБА_5 та дядьком - ОСОБА_6 у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1. У лютому 2006 року позивачу стало відомо , що 27.01.1999 року квартира була приватизована на імя відповідачів та видано свідоцтво про право власності р.н. 2А-99-156133 та зареєстрована в КП « ХМБТІ».

На момент приватизації позивач разом зі своїм братом проживали у спірній квартирі однією сімєю. Мати позивача ОСОБА_7 виписалася зі спірної квартири , а дядько ОСОБА_6 в квартирі не проживав , а тільки був прописаний.

Позивач просив визнати недійсною приватизацію спірної квартири , визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1999 року , скасувати реєстрації спірної квартири .

02.04.2008 року ОСОБА_3 звернулась з додатковою позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, треті особи: Харківська міська рада , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Київської районної ради м. Харкова , Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» , орган приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_7 , у якій просила визнати недійсною приватизацію спірної квартири , визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1999 року , скасувати реєстрації спірної квартири , виключити з складу осіб , що мають право на приватизацію спірної квартири ОСОБА_6 , визнати за позивачем , ОСОБА_3, право власності на 1/3 частину квартири , поновивши її порушене право, забовязати орган приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради видати нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру , забовязати КП « ХМБТІ» зареєструвати за нею право власності на 1/3 частину вищевказаною квартири.

11 червня 2008 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись у суд з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Київської районної ради м. Харкова , Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації « , орган приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради , ОСОБА_7 про визнання частково незаконною приватизацію , визнання права власності на 1/4 частку квартири. Позивачі послались на те , що з метою врегулювання спору по справі вони уклали мирову угоду.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 М,Д, та ОСОБА_6 подали до суду заяву про мирову угоду , згідно якої вони просили суд визнати за кожним право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2008 року визнано мирову угоду , укладену ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за якою : визнано незаконною та скасована приватизація квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним розпорядження № 5912 від 27.01.1999 року та свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1999 року , № 2а-99-156133. Скасовано правову реєстрацію на імя ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на право спільної сумісної власності на спірну квартиру. Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 М,Д, та ОСОБА_6 право власності на ? частку вищевказаної квартири.

10 серпня 2010 року ОСОБА_4 помер (а.с.108).

Не погодившись з рішенням суду , 27.09.2011року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу , у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити , а його залучити у якості третьої особи , оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт послався на те , що судом порушено вимоги ст. 175 ЦПК України , щодо визнання мирової угоди ; визнавши за позивачами право власності на частку спірного житлового приміщення судом порушено вимоги ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду». Апелянт вважає , що позови подані не з метою захисту порушених прав , а для уникнення від матеріальної відповідальності ОСОБА_6, оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 року на користь апелянта з ОСОБА_6 стягнуто 205254, 68грн.

Заслухавши суддю-доповідача , осіб , що приймали участь у справі ,дослідивши матеріали справи , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково , рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1;4;5 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладання сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі , суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права , свободи чи інтереси інших осіб , суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

У порушення вищевказаних норм процесуального права , суд першої інстанції ухвалив по справі рішення , хоча норми процесуального права вимагають у разі задоволення заяви про визнання мирової угоди ,постановити ухвалу про закриття провадження у справі та визнання мирової угоди.

Крім того , мирова угода містила тільки угоду сторін про визнання права власності за позивачами на ? частину спірної квартири , але суд вийшов за межі мирової угоди , визнавши незаконною та скасувавши приватизацію спірної квартири , визнавши недійсним розпорядження № 5912 від 27.01.1999 року та свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1999 року , № 2а-99-156133 , скасувавши правову реєстрацію на імя ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Визнаючи незаконною та скасовуючи приватизацію спірної квартири , суд першої інстанції виходив з того , що приватизація відбулася на підставі частково невідповідних дійсності свідчень про склад осіб , які проживали на час приватизації в вищевказаній квартирі.

Але з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст. 8 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» передання займаних квартир ( будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї , які постійно мешкають у даній квартирі (будинку ) , в тому числі тимчасово відсутніх , за якими зберігається право на житло.

Згідно до ст. 17 ЦК УРСР , в редакції 1963року , який діяв на момент приватизації спірної квартири , місцем проживання неповнолітніх , які не досягли пятнадцяти років , визнається місце проживання їх батьків( усиновлювачів).

Як вбачається з матеріалів справи 27.01.1999 року квартира АДРЕСА_1. була приватизована на імя ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та видано свідоцтво про право власності р.н. 2А-99-156133 та зареєстрована в КП « ХМБТІ».

В позовній заяві ОСОБА_3 вказала , що на момент приватизації її матір ОСОБА_8 виписалася із спірної квартири , а позивачці на той час- на 27.01.1999 року було 13 років , її дата народження 13.07.2985року( а.с.6).

З ксерокопії паспорту ОСОБА_3 вбачається , що вона зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с.6 зв.).

Таким чином , у відповідності до вищевказаних норм права , місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_7 , було місце проживання її батьків , а не місце проживання бабусі та дідуся.

Посилання суду першої інстанції на довідки з лікарні та навчального закладу є безпідставними , оскільки не свідчать про те , де фактично проживала позивачка та суперечать вимогам чинного на час приватизації квартири цивільного законодавства.

На підставі наведеного , судова колегія вважає . що судом першої інстанції безпідставно визнано незаконною та скасовано приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним розпорядження № 5912 від 27.01.1999 року та свідоцтво про право власності на житло від 27.01.1999 року , № 2а-99-156133. Скасовано правову реєстрацію на імя ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на право спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Визнаючи за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на ? частки спірної квартири , суд порушив вимоги ст. ст. 1, 8 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» .

Відповідно до ст. 1 вищевказаного закону приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир ( будинків) , кімнат у квартирах та одноквартирних будинках , де мешкають два і більше наймачів , та належних до них господарських споруд державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно до ч.1 ст. 8 цього закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами , створеними місцевою державною адміністрацією , та органами місцевого самоврядування , державними підприємствами , організаціями , установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Після визнання судом першої інстанції приватизації спірної квартири незаконною та визнання розпорядження за № 5912 від 27.01.1999 року та свідоцтва про право власності на житло недійсними , суд фактично повернув сторони у первинний стан , квартира АДРЕСА_1 знову стала належати до державного житлового фонду.

Наступне передання у спільну власність спірної квартири здійснюється уповноваженими на це органами , передбаченими ч.1 ст. 8 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» . Таким чином , суд першої інстанції незаконно переклав на себе компетенцію органів приватизації державного житлового фонду.

На підставі наведеного , судова колегія вважає за необхідне , рішення суду першої інстанції скасувати , відмовити у визнанні мирової угоди , відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 17 ЦК УРСР в редакції 1963року ; ст.ст. 1; 8 ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» ; ст.ст. 175, 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307 ; 308; 313-315 ; 317 ; 319 ; 325 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2008 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у визнанні мирової угоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

судді :