АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підземних роботах. Висновком МСЕК від 22.07.2009 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65%, з них: 10% - первинно по радикулопатії, 5% - первинно по деформуючому артрозу, 5% - вегетативно-сенсорній поліневропатії, 5% - первинно по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5 % - по туговухості та 35% - повторно по трудовому каліцтву, а також третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 125000 грн. та 300 грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 65000 грн., а також - на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування заочного рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, судом допущено порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи та проведено заочний її розгляд за відсутності законних на те підстав, не проведено й фіксування судових процесів за допомогою технічного засобу.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди, відсутні докази в підтвердження протиправності поведінки відповідача, при цьому акт розслідування професійного захворювання не може бути належним доказом в підтвердження цього, оскільки його складено з порушенням вимог діючого законодавства. Крім того, судом першої інстанції не зясовано причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу, працюючи на підземних дільницях на шахті «Октябрська» ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» у професіях: кріпильника, гірничого робітника очисного вибою, а також слюсарем по ремонту обладнання пульпонасосних станцій хвостового господарства БУ тресту «Кривбасшахтопроходка», на ВАТ «Суха Балка» у професіях: підземного гірничого робітника, підземного кріпильника, виконував роботи протягом 13 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, виробничого шуму, важкої праці, параметри яких перевищували нормативи.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 12 вересня 2009 року у ОСОБА_4 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом 1) радикулопатія шийна і попереково-крижова на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; 2) двосторонній плечелопатковий періартроз (ПФ 1-2 ст), деформівний артроз, в сполученні з періартрозами ліктьових і колінних суглобів; 3) вегетативно-сенсорна поліневропатія рук 1 ст. з периферичною ангіодистонією, нейродистрофією та трофічними порушеннями на кистях; 4) хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст., ЛН 1 ст.; 5) нейросенсорна приглухуватість 1 ст. з легким зниженням слуху.

Актом № 18 розслідування хронічного професійного захворювання від 13.03.2009р., встановлена причина зазначених професійних захворювань виконання робіт в умовах запиленості повітря робочої зони, виробничого шуму, важкої праці, параметри яких перевищували нормативи, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 22.07.2009 року ОСОБА_4 встановлено стійку втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65% безстроково, з них: 10% - первинно по радикулопатії, 5% - первинно по деформуючому артрозу, 5% - вегетативно-сенсорній поліневропатії, 5% - первинно по хронічному обструктивному захворюванню легень, 5 % - по туговухості та 35% - повторно по трудовому каліцтву, а також третю групу інвалідності.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 18 розслідування хронічного професійного захворювання від 13.03.2009р. (а.с. 8-11) причиною професійних захворювань ОСОБА_4 є тривалий стаж роботи в умовах запиленості повітря робочої зони, виробничого шуму, важкої праці, параметри яких перевищували нормативи, які виникли у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що акт № 36 розслідування хронічного професійного захворювання від 08.10.2009 року не може бути допустимим доказом у справі з підстав некомпетентності висновків, які він містить, оскільки вищезазначений акт не оскаржувався й не визнавався недійсним й на момент розгляду справи є чинним.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4, моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний та амбулаторний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 22.07.2009 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Не погоджується й колегія суддів з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи та проведення заочного її розгляду за відсутності законних на те підстав, не проведення фіксування судових процесів за допомогою технічного засобу на суть ухваленого рішення не впливають й відповідно не можуть бути підставою для його скасування.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, період роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, відсутність погіршення стану його здоровя, тривалість роботи позивача у відповідача та на інших підприємствах, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача зі 65000 грн. до 20000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4, з 65000 грн. до 20000 грн. (двадцяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: