Справа № 2010/2-353/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

06.04.2011

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2 Адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувсь до суду з позовом, в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 01 вересня 2007 року між ним та відповідачем та визнати за ним право власності на житловий будинок № 8 по в-ду Червоного Міліціонера, стягнути з відповідача втрати на юридичну допомогу в розмірі 400,00 гривень посилаючись на те, що згідно з умовами указаного вище договору він передав у власність відповідача належний йому зазначений вище житловий будинок, а відповідач прийняв на себе зобов*язання довічно утримувати його, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в його довічному безплатному користуванні даний будинок. З моменту укладання договору відповідач не виконував зобов*язання, передбачені договором, не витрачав кошти на підтримання житлового будинку та надвірних будівель в належному стані. Він давав гроші на ремонт будинку, оскільки його турбувала доля садиби. Він змушений проживати у сторонніх людей, просити їх про допомогу.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав посилаючись на його безпідставність та пояснивши, що позивач являється його рідним дідом, стосунки між ними нормальні, дід багато років тому назад звернувся до суду з позовом до свого сусіда і коли дізнався, що з укладенням договору довічного утримання він позбавлений можливості продовжувати далі судовий процес в якості позивача запропонував йому тимчасово, до розгляду справи у суді, розірвати договір довічного утримання з переведенням права власності на будинок на його ім.*я, а після закінчення судового процесу знову укласти аналогічний договір, на що ОСОБА_5 відповів відмовою, що і слугувало причиною звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних мотивів.

01 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, який посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Дергачівського РНО Харківської області (а.с.5).

Згідно умов даного договору позивач передав у власність відповідача житловий будинок з надвірними будівлями № 8 по в*їзду Червоного Міліціонера в м. Дергачі, а відповідач зобов*язувався довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в його безплатному довічному користування зазначений житловий будинок з будівлями. Грошова оцінка матеріального забезпечення визначена сторонами у розмірі 200,00 гривень на місяць з індексацією у встановленому законом порядку.

З довідки КПТІ «Інвенрос»від 08.07.2010 року вбачається, що житловий будинок № 8 по в-ду Ч. Міліціонера в м. Дергачі зареєстрований по праву приватної власності в цілому за ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 01.09.2007 року р. № 3457 (а.с.19).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 за станом здоровя та віком потребував стороннього догляду та допомоги. Тобто, в силу ст. 744 ЦК України є субєктом договору довічного утримання. Відповідно до вказаної норми закону набувач майна зобовязаний надавати відчужувачу усі види матеріального забезпечення відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 підтвердили, що відповідач опікувався позивачем, провідував його у лікарні, купував йому одяг, харчування, необхідні ліки, капітально відремонтував будинок, добудував його, опікувався його станом здоровя.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що позивач у даний час проживає в нього, чому саме він не знає, про ймовірні конфліктні ситуації між сторонам йому нічого не відомо. Свідок ОСОБА_9 декілька разів говорив позивачу, щоб той повертався жити додому, однак, позивач відмовляється.

Позивач стверджував, що його побив відповідач, який являється його рідним онуком, однак, як вбачається з матеріалу № 2427 про відмову в порушенні кримінальної справи, оглянутому у судовому засіданні, про проведення перевірки за заявою ОСОБА_4, Дергачівським РВ ГУМВС України в Харківській області, постановою від 13 серпня 2010 року у порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відмовлено в зв*язку з відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст. 296 ч.1, 129 ч.1 КК України. Крім того, даний матеріал містить пояснення сусідів позивача - ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з яких вбачається, що ОСОБА_4 інколи зловживає спиртними напоями, періодично влаштовує сварки, скандали зі своїми близькими, постійно провокує всіх на скандал, погрожує як рідним так і сусідам. Ніяких погроз в адресу ОСОБА_4 зі сторони сім*ї вони жодного разу не чули.

Наведена вище норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків. Виконанням обовязку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобовязання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обовязків.

Перелік видів утримання (догляду) та обовязки набувача визначений в п. 6 договору. Доказів невчинення хоча б однієї із визначених зазначеними положеннями договору дій позивачем надано не було.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_5 виконував свої обовязки згідно з умовами договору.

Згідно статті 88 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 744, 755 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59, 60, 61, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко