Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1222/11

07.02.2011 року, Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „Кредитпромбанк про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті недійсним та перерахування кредиту за курсом 5,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ „Кредитпромбанк про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті недійсним та перерахування кредиту за курсом 5,05 грн., зазначаючи, що ВАТ «Кредитпромбанк» за дорученням Кременчуцька філія з ним уклали кредитний споживчий договір в іноземній валюті за № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року на 23000 доларів США строком погашення до 22.10.2010 року з відсотковою ставкою 16 % річних. Відповідно графіку встановлено щомісячне погашення кредиту по 810 доларів США.

До даного договору укладений договір застави № 12/114-ЗМК/1-07 від 23.10.2007 року, предметом якого є автомобіль марки RENAULT, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний № BI2248AC, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 558874, виданого 27.08.2005 р. Кременчуцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області та другий договір застави № 12/114-ЗМК/1-08 від 03.12.2008 року, предметом якого є автомобіль IVECO, модель 40С11V-ПЕ, 2000 року випуску, Шасі № ZCFC001, РЕЄСТРАЦІЙНИЙ № НОМЕР_2, який належить майновому поручителю ОСОБА_2 (третя особа) на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС № 098885, виданого 03.12.2008 р. Кременчуцьким ВРЕР.

Укладений другий споживчий кредит № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року на суму 10000 доларів США строком погашення до 24.12.2009 року з відсотковою ставкою 20% річних, щомісячним погашенням 510 доларів США.

З моменту укладення договору ним оплачується кредит в доларах США щомісяця.

За кредитним договором № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року у перерахунку на гривні відповідно до курсу долара на момент укладення договору сума, передбачена графіком до виплати становить 61900 грн. Наразі виплачено 68992 грн., тобто фактично сплачена сума значно перевищує суму, передбачену графіком кредитного договору. Одночасно банк наполягає на начебто несплаченій заборгованості за кредитом у сумі 2212,35 доларів США, та ще й пені у розмірі 200,00 доларів США.

За кредитним договором № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року у перерахунку на гривні відповідно до курсу долара на момент укладення договору сума, передбачена графіком до виплати становить 147359 грн. Наразі виплачено 142909 грн.

З листопада 2007 року по жовтень 2008 року він сплачував кредит за курсом 5,05 грн. Починаючи з листопада 2008 року кредитні договори сплачуються за курсом 6,6 грн., з грудня 2008 року і до нині - за курсом 7,7 грн. Таким чином, він переплачує значно більше, ніж передбачає оформлений кредит.

Просив суд визнати споживчі кредитні договори № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року на суму 23000 доларів США та № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року на суму 10000 доларів США, укладені між відповідачем ВАТ «Кредитпромбанк» за дорученням Кременчуцька філія та мною, ОСОБА_1, недійсними.

Визнати договори застави № 12/114-ЗМК/1-07 від 23.10.2007 року , укладений між відповідачем ВАТ «Кредитпромбанк» і мною, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, та № 12/114-ЗМК/1-08 від 03.12.2008 року, укладений між відповідачем ВАТ «Кредитпромбанк» і третьою особою (майновим поручителем) ОСОБА_2 недійсними.

Зобов`язати ВАТ «Кредитпромбанк» здійснити перерахунок усіх, отриманих від позивача, платежів у національній валюті відповідно курсу на момент укладення кредитних договорів.

Зобов`язати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна те майно, яке було передано у заставу за договорами № 12/114-ЗМК/1-07 від 23.10.2007 року та № 12/114-ЗМК/1-08 від 03.12.2008 року, а саме: є автомобіль марки RENAULT, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний № BI2248AC, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 558874, виданого 27.08.2005 р. Кременчуцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області та автомобіль IVECO, модель 40С11V-ПЕ, 2000 року випуску, Шасі № ZCFC001, РЕЄСТРАЦІЙНИЙ № НОМЕР_2, який належить майновому ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС № 098885, виданого 03.12.2008 р. Кременчуцьким ВРЕР.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги свого довірителя підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву.

Суд розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дав повну оцінку доказам зібраним по справі у їх сукупності, приходе до наступного.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» за дорученням Кременчуцька філія уклали кредитний споживчий договір в іноземній валюті за № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року на 23000 доларів США строком погашення до 22.10.2010 року з відсотковою ставкою 16 % річних. Відповідно графіку встановлено щомісячне погашення кредиту по 810 доларів США.

До даного договору укладений договір застави № 12/114-ЗМК/1-07 від 23.10.2007 року, предметом якого є автомобіль марки RENAULT, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний № BI2248AC, який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 558874, виданого 27.08.2005 р. Кременчуцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області та другий договір застави № 12/114-ЗМК/1-08 від 03.12.2008 року, предметом якого є автомобіль IVECO, модель 40С11V-ПЕ, 2000 року випуску, шасі № ZCFC001, РЕЄСТРАЦІЙНИЙ № НОМЕР_2, який належить майновому поручителю третій особі ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС № 098885, виданого 03.12.2008 р. Кременчуцьким ВРЕР.

Також між позивачем та відповідачем укладений другий споживчий кредит № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року на суму 10000 доларів США строком погашення до 24.12.2009 року з відсотковою ставкою 20% річних, щомісячним погашенням 510 доларів США.

З моменту укладення договору позивачем ОСОБА_1 оплачується кредит в доларах США щомісяця, що підтверджується доданими до справи квитанціями.

За кредитним договором № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року у перерахунку на гривні відповідно до курсу долара на момент укладення договору сума, передбачена графіком до виплати становить 61900 грн. Виплачено 68992 грн., що перевищує суму, передбачену графіком кредитного договору.

За кредитним договором № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року у перерахунку на гривні відповідно до курсу долара на момент укладення договору сума, передбачена графіком до виплати становить 147359 грн. Виплачено 142909 грн.

З листопада 2007 року по жовтень 2008 року позивач сплачував кредит за курсом 5,05 грн. Починаючи з листопада 2008 року кредитні договори сплачуються за курсом 6,6 грн., з грудня 2008 року - за курсом 7,7 грн.

Кредитні договори суперечать діючому законодавству, значно погіршують становище позивача, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством в Україні. А саме, відповідач, надавши кредит в доларах США порушив норми статті 99 Конституції, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст.ст. 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України».

Ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено , що відносини банка з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В укладених договорах споживчого кредиту № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року та № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року відповідно до п. 1.1 банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти в іноземній валюті 23000 і 10000 доларів США відповідно, які позивач повинен сплатити з відсотками в строк до 22.10.2010 року та 24.12.2009 року відповідно. У заявах на видачу кредитів визначено еквівалент курсу долара 5,05 грн.

У п. 2,7 договору № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року вказано, що у забезпечення повернення кредиту укладено договори застави, у яких вказане майно, що передається у заставу. Це ж підтверджується і договорами застави від 23.10.2007 року та 03.12.2008 року.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у звязку з чим грошове зобовязання у договорі повинно бути виражене в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.1 ст. 192 ЦК України відповідно якої законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобовязання повинно бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу зокрема за зобовязаннями відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 198 ГК України, виконання грошових зобовязань учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Згідно цієї ж статті грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобовязань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території Україні.

Згідно Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролюю який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права і обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, а саме п.1 ст. 3, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

У відповідності з підпунктами «а», «в» та «е» підпункту 6.1 та 6.2 Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України від 30 травня 2007р. № 200, фізичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівку іноземну валюту, як засіб платежу у наступних випадках:

- сплати мита, інших податків і зборів (обовязкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

- сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

- оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Із цього випливає, що виданий відповідачем споживчий кредит в доларах США суперечить переліченим нормативним актам і законодавству.

Згідно підпункту 6.3, пункту 6 зазначених Правил фізичні особи, а також юридичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівку іноземну валюту, як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на вїзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.

Таким чином, погашення кредитів в іноземній валюті в списках немає.

Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 визначених Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти-субєкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівку іноземну валюту, як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать(орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках, що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.

Таким чином, використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. НБУ нікому ніяких ліцензій, в т.ч. і позивачу, не надавав, і при укладенні договорів відповідач не вимагав, що є порушенням даного нормативного акту, та також тягне визнання договорів недійсними.

Відповідно до п.1 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно п. 2 та 3 ст. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, повязаних з торгівлею іноземною валютою з правом відкривати на території України пункти обміну валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Підпунктами (В), (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно п.5 ст. 5 Декрету НБУ індивідуальної ліцензії однієї із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Таким чином, відповідач при наданні кредиту позивачу за споживчим договором у доларах США, а також отримання від позивача платежів по кредитах у доларах США за період з жовтня 2007 року по теперішній час порушує норми закону: статтю 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; статтю 524 Цивільного кодексу України, яка визначає, що зобовязання повинно бути визначено в грошовій одиниці України гривні; статтю 3 Закону України №2346-Ш «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка визначає, що гривня, як грошова одиниця ( національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України; статті 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 р. «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», які чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та статтю З Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. «Про системи валютного регулювання і валютного контролю», яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливої добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушення цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моральні суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громадян ( публічного інтересу).

Подальше виконання договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України - принципу справедливості. Умови укладеного відповідачем з позивачем кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача, споживачеві кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на відповідача позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним.

Виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів позивача. З даних договорів не вбачається, що ризик зміни обставин несе позичальник. Окрім того, порушення закону зі сторони відповідача і перекладання свого ризику на позивача у зв`язку з обвалом курсу долару є порушенням співвідношення майнових інтересів. Це свідчить про порушення принципу, передбаченого ст.. 6 ЦК України, тобто сторони в договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, а в ст. 192, ст.. 524 ЦК України вказано, що законним платежем на всій території України є гривня. Це закріплено і в основному законі Конституції України. Видавши кредит валютою в доларах США, банк порушив ст. 3 Закону України «Про платіжні системи», де вказано, що єдиним платіжним засобом на території України є гривня.

Законом України «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України» № 3583, Верховна Рада України заборонила видавати кредити в іноземній валюті.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 3 Закону України № 2346 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 6 Постанови НБУ № 200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», ст.ст. 3, 13, 16, 192, 203, 215, 216, ч.1 ст. 524, ч. 3 ст. 533, 546, 548 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 88, 209, 212, 214 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ „Кредитпромбанк про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті недійсним та перерахування кредиту за курсом 5,05 грн. - задовольнити частково.

Визнати споживчі кредитні договори № 12/114-КМК-07 від 23.10.2007 року на суму 23000 доларів США та № 12/152-КЕК-07 від 25.12.2007 року на суму 10000 доларів США, укладені між ПАТ «Кредитпромбанк» за дорученням Кременчуцька філія та ОСОБА_1 - недійсними.

Визнати договори застави № 12/114-ЗМК/1-07 від 23.10.2007 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3, та № 12/114-ЗМК/1-08 від 03.12.2008 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» і майновим поручителем ОСОБА_2 недійсними.

Зобов`язати ПАТ «Кредитпромбанк» здійснити перерахунок усіх, отриманих від ОСОБА_1, платежів у національній валюті відповідно курсу на момент укладення кредитних договорів.

Стягнути з ПАТ «Кредитпромбанк» на користь ОСОБА_1 за сплачені на інформаційно-технічне забезпечення при розгляді справи 120 грн. та держмито в розмірі 1700 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: