Справа №22-ц-3228/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія45Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Панасюка С.П.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4 та обслуговуючий кооператив гаражів Протон, про поділ майна колишнього подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року до суду звернулася ОСОБА_3 з позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ майна колишнього подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що від 9 вересня 2000 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 1 липня 2008 року. Під час шлюбу було придбано майно, щодо поділу якого виник спір між подружжям. Уточнивши в процесі судового розгляду зміст позовних вимог, просила поділити майно, набуте під час шлюбу з відповідачем і виділити їй майно на загальну суму 6374 грн. 40 коп. та стягнути з відповідача грошову компенсацію однієї другої частки вартості капітального гаражу в ОГК Протонв сумі 21982 грн. 50 коп. та однієї другої частки вартості автомобіля в сумі 32290 грн. 70 коп.. з урахуванням загального розміру сплати за автомобіль в період шлюбу, а відповідачу виділити майно на загальну суму 114388 грн. 04 коп. і вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що ведення спільного господарства з позивачем було припинено 3 квітня 2007 року, а 2 квітня 2007 року він оформив кредит, за рахунок якого купив автомобіль. Тому вважав, що позивачка має право лише на частину першого внеску в розмірі 10% ціни автомобіля, який становить 9300 грн. за вирахуванням допомоги матері на суму 4003 грн., що становить 2650 грн..

У судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на те, що ведення спільного господарства з відповідачем було припинено 24 квітня 2008 року, коли вони посварилися і він вигнав її з квартири з дитиною, куди вона більше не поверталась. Під час перебування у шлюбі за рахунок спільного сімейного бюджету були придбані меблі, предмети побуту і техніки, автомобіль, капітальний гараж у гаражному кооперативі, який після припинення ведення спільного господарства відповідач без її згоди переоформив на ім'я своєї матері, яка проживає в іншій місцевості, і продовжує користуватися гаражем.

Відповідач і його представник позовні вимоги у судовому засіданні визнали частково, посилаючись на те, що ведення спільного господарства з позивачкою було припинено 3 квітня 2007 року, а напередодні позивачем за рахунок кредитних коштів було придбано автомобіль. Оплата першого внеску у розмірі 9300 грн. за винятком допомоги матері у розмірі 4003 грн. була зроблена за рахунок коштів сімейного бюджету і тому позивачка має право на частку у розмірі 2 650 грн. Капітальний гараж у гаражному кооперативі перебуває у володінні його матері ОСОБА_4 на підставі її членства і тому не є спільною власністю колишнього подружжя і не підлягає поділу. Фотоапарат є його особистим майном, оскільки подарований матір'ю. Доказів придбання під час шлюбу іншого майна позивачкою не надано і проти поділу іншого майна, виходячи з принципу рівності та стягнення грошової компенсації різниці не заперечував.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Розділено майно, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 загальною вартістю 107 898 грн. 77 коп.

Виділено ОСОБА_3 в натурі майно загальною вартістю 20662 грн. 26 коп. і ОСОБА_2 - загальною вартістю 87 236 грн. 51 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 927 грн. 5 коп. грошової компенсації частини вартості автомобіля, 21982 грн. 50 коп. - грошової компенсації половинивартостівідчуженогокапітального гаражу №13/5 у обслуговуючому кооперативі Протон м. Славутича, 244 грн. 80 коп. судових витрат, а всього - 39 154 грн. 35 коп..

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 1240 грн. 92 коп. судових витрат за проведення експертиз.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового по суті справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі від 9 вересня 2000 року, який був розірваний рішенням Славутицького міського суду Київської області від 1 липня 2008 року, яке набрало законної сили 12 липня 2008 року.

Спільне проживання та ведення спільного господарства між подружжям було припинено 24 квітня 2008 року.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу вона мала на меті якнайшвидше припинити шлюб з відповідачем без встановлення судом строку на примирення, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства, що і підтвердила у судовому засіданні. З протоколом судового засідання не знайомилась.

Вирішуючи у цій справі позов про поділ майна колишнього подружжя, суд вірно виходив з того, що подружжя фактично припинило спільне проживання і ведення спільного господарства 24 квітня 2008 року, тобто, до розірвання шлюбу між ними.

Відповідно до п.2 і 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.2 цієї статті особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно ч.6 цієї статті суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За ч.7 цієї статті, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як визначено в ч.1 ст.61 цього кодексу, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.2 цієї статті об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі ст.63 цього кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Як передбачено ч.1 ст.69 цього кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ч.1 ст.70 цього кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як визначено ч.1 і 2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ч.4 цієї статті за згодою подружжя допускається присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Судом встановлено з матеріалів справи, що подружжям під час шлюбу було придбано майно загальною вартістю 107 898 грн. 77 коп., яке є їх спільною сумісною власністю і може бути розділено між ним в натурі.

При поділі в натурі всього обсягу майна подружжя, придбаного під час шлюбу, що є об'єктом права спільної сумісної власності, суд вірно виходив із закріпленого у ч.1 ст.70 СК України принципу рівності часток дружини і чоловіка, враховував інтереси кожного з подружжя, їх дитини, майнове та сімейне становище кожного з подружжя, інші обставини, що мають істотне значення та засади справедливості і розумності.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи вартість автомобіля становить 66 581 грн. 41 коп.

Як видно з виписки по кредитному договору ОСОБА_2 за період від 3 квітня 2007 року до 13 листопада 2008 року, заяв про конвертацію іноземної валюти та платіжних доручень в іноземній валюті, долучених до справи, за час шлюбу, до часу припинення спільного проживання та ведення спільного господарства, тобто, від квітня 2007 року до квітня 2008 року включно по кредитному договору було сплачено у перерахунку на національну валюту по курсу НБУ 33 854 грн. 10 коп.

У зазначеній частині вартості автомобіля він є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, виходячи з принципу рівності часток подружжя.

В іншій частині спірний автомобіль є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2, оскільки оплата автомобіля у цій частині здійснюється за рахунок його власних коштів після фактичного припинення спільного проживання та ведення спільного господарства з позивачкою.

Доводи відповідача та його представника про те, що у оплаті першого внеску по кредитному договору приймала участь мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (третя особа у справі) у розмірі 4003 грн. і тому ця сума є особистою приватної власністю відповідача, суд вірно не прийняв до уваги, оскільки ця обставина не підтверджена доказами того, що ця сума грошей була подарована особисто відповідачу.

Крім того, позивачка пояснила, що ці кошти були надіслані матір'ю відповідача, як матеріальну допомогу сім'ї у зв'язку з пошкодженням їх попереднього автомобіля під час ДТП, який вони у подальшому продали і за рахунок цих коштів оплатили перший внесок по кредитному договору на придбання нового автомобіля.

З долучених до справи копій квитанцій про грошові перекази ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 від 22 лютого 2007 року на суму 1703 грн. та від 5 березня 2007 року на суму 2300 грн. не вбачається, що ці перекази були особистим подарунком відповідачу ОСОБА_2

На час надходження зазначених переказів на ім'я одного з подружжя сторони проживали спільно і вели спільне господарства, а отримані кошти використали в інтересах сім'ї з метою придбання в кредит автомобіля, який є їх спільною сумісною власністю, а тому ці грошові перекази суд вірно вважав безповоротною матеріальною допомогою подружжю з боку матері чоловіка ОСОБА_4, так як вона не пред'явила в подальшому вимог до подружжя про повернення цієї суми.

Вирішуючи питання про те, кому з подружжя виділити автомобіль, який є неподільною річчю, суд вважав правильним виділити автомобіль відповідачу, враховуючи, що він фактично ним користується, між ним та банком оформлений кредитний договір, умови якого він продовжує виконувати, а також те, що частка автомобіля, яка є особистою приватною власністю відповідача у сукупності з його часткою у справі спільної власності на нього є більшою за частку, на яку має право позивачка.

Як компенсацію однієї другої частки позивачки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, враховуючи, що рівноцінного майна, яке можливо виділити позивачці в натурі, немає, а також враховуючи матеріальне становище відповідача, суд правильно вважав за можливе стягнути з нього половину оплаченої вартості цієї частки, що становить 16 927 грн. 50 коп.

При поділі в натурі іншого майна подружжя суд враховував засади рівності, пропорційності та рівноцінності майна, взяв до уваги обставини його фактичного використання та потреби у подальшому використанні, враховував приєднання предметів побутової техніки до квартирних комунікацій та можливість їх відокремлення без зниження споживчих властивостей і вважав правильним виділити позивачці в натурі майно загальною вартістю 20 662 грн. 26 коп., а відповідачу, крім автомобіля, інше майно загальною вартістю 20 655 грн. 10 коп.

Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу подружжям за рахунок спільних коштів було придбано капітальний гараж №13/5 у гаражно-будівельному кооперативі Протону місті Славутичі вартістю 43 965 грн., яка встановлена висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Зазначений гараж був оформлений на ім'я відповідача ОСОБА_2, що підтверджується листом голови ОКГ Протоні не заперечувалося відповідачем та його представником.

Правовстановлюючих документів на право власності на капітальний гараж №13/5 у ОКГ Протонсторонами не надано.

Судом вірно встановлено, що переоформлення гаражу на ім'я ОСОБА_4 у зв'язку з його продажем відповідачем та правлінням ОКГ Протонбуло проведено з порушенням п.3.5. Статуту ОКГ Протон, оскільки гараж був придбаний під час шлюбу і на його відчуження необхідна була згода другого члена сім'ї - другого з подружжя незалежно від розірвання шлюбу, оскільки за правилами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє режиму спільної сумісної власності подружжя.

Переоформивши його на ім'я своєї матері, відповідач позбавив позивачку права розпорядження, володіння та користування гаражем №13/5 в ОКГ Протон, яке передбачено ст.63 СК України, і чим заподіяв їй матеріальних збитків.

Як компенсацію однієї другої частки вартості спірного гаражу, на який мала право позивачка та який відповідач без її згоди продав, враховуючи, що рівноцінного майна, яке можливо виділити позивачці в натурі, немає, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, суд прийшов до правильного висновку щодо необхідності стягнення з відповідача половини вартості спірного гаража, яка становить 21 982 грн. 50 коп.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо поділу майна між сторонами і стягнення з відповідача на користь позивачки грошових компенсацій вартості частини автомобіля та половини вартості відчуженого капітального гаражу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Олійник В.І.

ОСОБА_5