АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4341/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.,

при секретарі Солодової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічними позовами ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання кредитного договору недійсним та розірвання кредитного договору, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив з урахуванням уточнених позовних вимог ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/14655/2/18782 від 26 червня 2008 року, а саме:

- заборгованість по тілу кредиту в розмірі 90 054,68 доларів США, що по курсу НБУ станом на 13 липня 2010 року еквівалентно 711 720,14 грн.;

- заборгованість по відсотках за користування кредитом 15936,36 доларів США, за курсом НБУ станом на 13 липня 2010 року становить 125948,24 грн.;

- пеню за порушення строків повернення кредиту 28104 долари США, що за курсом НБУ станом на 13 липня 2010 року становить 222117,14 грн.;

- пеню за порушення строків повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 35600 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 липня 2010р., складає 281 359,84 грн.,

- всього 169 696,50 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 липня 2010 року становить 1 341 145,37 грн. та судові витрати по справі у розмірі 182 гривень..

В обґрунтування позовної заяви позивач вказував на те, що 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Ерсте Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Ерсте Банк, та відповідачем було укладено кредитний договір №014/14655/2/18782 про надання кредиту в сумі 93160 доларів США, строком користування до 20 травня 2018 року, зі сплатою 13,0% річних за користування кредитом. Відповідно до зазначеного Кредитного договору Відповідач зобовязаний до 15 числа кожного місяця здійснювати часткове погашення кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів згідно з Графіком та Планом, що є додатком до Кредитного договору. Відповідач істотно порушив умови кредитного договору не виконав своїх кредитних зобовязань, своєчасно не сплативши платежі. 22 січня 2009 року ними було направлено відповідачу повідомлення-вимогу , в якому вимагав дострокове погашення кредиту, на яке останній не відреагував і кредит не погасив.

01 лютого 2010 року відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним з посиланням на Закон України „ Про захист прав споживачів, посилаючись на те, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі, чого не було зроблено, про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений ( п.1.4 Договору зазначає що мета кредитування-споживчі цілі, які саме в договорі не зазначається). в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача (жодної інформації про це йому не було надано, через що він був позбавлений можливості обєктивно оцінити всі наявні форми кредитування та зробити свідомий обґрунтований вибір. Не було йому надано інформації про існуючі типи відсоткової ставки та про тип , який був застосований у його випадку. Також не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило отримання ним кредитних коштів, за кредитним договором, на умовах які не мають потрібних споживачеві властивостей - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків як передбачено ст. 7 Закону. ОСОБА_3 просить визнати Кредитний договір №014/14655/2/18782 від 26 червня 2008 року між ним і Позивачем недійсним.

06 квітня 2010 року ОСОБА_3 доповнив позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що дії сторін щодо укладення та виконання спірного кредитного договору в валюті, відмінній від гривні України (долари США) не відповідають діючому законодавству та тягнуть за собою недійсність Кредитного договору.

26 липня 2010 ОСОБА_3 подав доповнення до позовної заяви від 06 квітня 2010 року до ПАТ «Ерсте Банк» про розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, якими керувались сторони при укладенні Кредитного договору. Станом на день отримання кредиту щомісячний платіж у гривневому еквіваленті складав 6217, 75 грн.( за курсом 484,97 грн. за 100 дол.США станом на 26 червня 2008 року). На теперішній час його курс складає 789,60 грн. за 100 дол.США станом на 26 липня 2010 року. В момент укладання Договору сторони Договору виходили з того, що така зміна обставин не настане. Події, що викликали ускладнення у виконанні договору, а саме зміна офіційного курсу іноземних валют та девальвація гривні майже у два рази, є істотною зміною обставин, мали місце та стали відомими сторонам після укладення договору, а саме з 2009 року. Зміна обставин зумовлена причинами, які він як заінтересована сторона не міг усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності , які від нього вимагаються. Події, які викликали ускладнення добросовісного виконання умов Договору не могли ним бути передбачені та прийняті до уваги при підписанні самого договору, так як він не міг спрогнозувати, що через кілька років після підписання угоди змушений буде сплачувати вдвічі більший платіж у валюті отримання доходу , одночасно з кризовим зменшенням самого доходу. Зараз виконання договору порушило співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило його, як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладанні договору Мова йде про збільшення ціни отримуваного ним за договором та взагалі веде до того, що даний договір перестає мати для нього будь яку цінність, в процесі виконання. Зменшення цінності отримуваного ним за Договором відбувається в силу суттєвої зміни договірної рівноваги у звязку з істотним підвищенням вартості виконуваного та в силу зменшення цінності отримуваного ним за договором. Суттєва зміна цінності та навіть повна втрата цінності отримуваного ним за договором відбулася в результаті серйозних змін у ринковій ситуації( наслідки стрімких та не передбачуваних інфляційних процесів щодо договірної ціни). Із суті та змісту Договору, а також звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни зазначених обставин несе він, як позичальник. Він не приймав на себе ризик зміни та відповідальність у випадку ускладнення у виконанні договору. Вважає, що збільшення суми щомісячного платежу на 3905,63 грн. або на 38,58% від погодженого при підписанні Договору рівня є для нього істотною зміною обставин, якими він керувався при укладанні Кредитного договору.

09 липня 2010 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ПАТ „ Ерсте Банк про визнання кредитного договору недійсним, при цьому посилаючись на те, що її чоловіком ОСОБА_3 без її згоди на те, 26 червня 2008 року було укладено Кредитний договір №014/14655/2/18782. Стаття 65 СК України передбачає що дружина, чоловік розпоряджаються майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним , як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3, про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» 1341 145( один мільйон триста сорок одна тисяча сто сорок пять) гривень 37 коп. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» судові витрати у розмірі 1820 гривень. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та розірвання договору відмовити. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати Кредитний договір №014/14655/2/18782 від 26 червня 2008 року недійсним, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Ерсте Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Ерсте Банк, та відповідачем було укладено кредитний договір №014/14655/2/18782 про надання кредиту в сумі 93160 доларів США , в якому визначено порядок і умови його ( ар. сп. 7-13).

Як вбачається з фактичного платіжного календарю ( ар. сп. 15-16) відповідачем проводилось часткове погашення сум кредиту та процентів по ньому , однак , станом на 16 вересня 2009 року у нього виникла заборгованість по сумі кредиту , процентам та пені загалом у розмірі 129596,81 доларів США ( ар. сп. 6)

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює і з посиланням на положення ст..ст. 526,530,536, 610-612,1050,1054 ЦК України , закону України „ Про банки та банківську діяльність постановив оскаржуване рішення про стягнення вище вказаної заборгованості за кредитним договором.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели , чи могли призвести до неправильного вирішення справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Так, посилання в апеляційній скарзі на порушення позивачем діючого законодавства в звязку з визначенням валюти кредитування в доларах США були вивчені при ухваленні оскаржуваного рішення і правомірність дій позивача підтверджена посиланнями суду першої інстанції на норми діючого законодавства .

Вивчені судом першої інстанції були і питання , зазначені в апеляційній скарзі щодо необхідності ліцензування діяльності позивача при здійснення валютних операції і зазначено обґрунтований висновок про правомірність і достатність документування останнього .

Так, зокрема , відповідно до положень ст.. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку , встановленому спеціальним законодавством України. Регулювання правовідносин у сфері валютного регулювання і валютного контролю відбувається на підставі положень Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Положеннями ст.ст. 47 ,49 закону України „ Про банки та банківську діяльність визначено , що банки проводять свою діяльність , зокрема, кредитні операції із розміщення залучених коштів, від свого імені , на власних умовах та на власний ризик , на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Коштами таких операцій у відповідності до ст.. 2 того ж закону визначено гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Тобто уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк .

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Виходячи з вище наведеного , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в іноземній валюті банком , що має відповідну генеральну ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України, на здійснення кредитних операцій у валюті , що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Виходячи з вище наведеного , колегія суддів вважає , що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює .Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели , чи могли призвести до неправильного вирішення справи не встановлено , а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню , а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст..ст. 303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді