Справа № 2-153/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Качмар В.Я.

при секретарі - Кулик М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про визнання недійсним кредитного договору, визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить визнати недійсним кредитний договір №LVDRGA від 22.01.2008 року укладений між ним та відповідачем, визнати незаконними дії банку щодо підвищення процентної ставки з 01.10.2008 року, та зобовязати відповідача зарахувати здійснені позивачем платежі на погашення кредиту по обумовлених в договорі про його укладення процентній ставці 12 % річних.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, 22.01.2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №LVDRGA, на підставі якого банком надано позивачу кошти в розмірі 125000 дол.США: 100000 дол.США на споживчі цілі та 25000 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п.2.1.3., 2.2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 21.01.2028 року.

З 01.10.2008 банком було одноосібно підвищено процентну ставку по даному кредитному договору. Вважає такі дії відповідача незаконними, а умову договору про односторонню зміну процентної ставки недійсною.

Окрім цього, вважає, що при укладенні спірного кредитного договору зі сторони відповідача було вчинено обман, так як йому не було надано письмової інформації про умови кредитування і сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки по ньому.

Вказує, що оскільки єдиним законним засобом платежу є гривня та у відповідача не було генеральної та індивідуальної ліцензії Національного банку України для здійснення валютних операцій надання резидентам кредитів у іноземній валюті, то відповідач не мав права на укладення такого кредитного договору, що й слугує ще однією підставою для визнання такого договору недійсним.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, послались на обставини викладені у позовній заяві, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, через його безпідставність, послався на обставини викладені у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи, просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір №LVDRGA, на підставі якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти у розмірі 125000 дол.США на наступні цілі: 100000 дол.США на споживчі цілі, а також у розмірі 25000 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк з 22.01.2008 року по 21.01.2028 року. (а.с.8-10)

З метою забезпечення кредитних зобовязань між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок №209 по вул.Молодіжна в с.Рихтичі, Дрогобицького району, Львівської області. (а.с.11-15)

Відповідно до п.8.9. визевказаного кредитного договору невідємними додатками до спірного договору є: Додаток №1 детальний опис загальної вартості кредиту; Додаток №2 графік погашення кредиту за спірним кредитним договором. (а.с.16, 17)

З таких підстав, твердження позивача про те, що відносно нього вчинено обман, зокрема, не було надано інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, є голослівними.

Згідно п.2.3.1 вищевказаного кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку»від 12.12.2008 року, яким доповнено статтею 1056-1 ЦК України, зокрема, ч.2 встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, ч.3 умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, набрав чинності з 10.01.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Однією з таких підстав є підвищення облікової ставки Національного банку України та нестабільність курсової політики.

Окрім цього, абз.4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачено що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Листом від 29.09.2008 року відповідач повідомив позивача про підвищення розміру процентної ставки до 15,12% з 28.10.2008 року, через подорожчання грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки Національного Банку України та листом від 31.12.2008 року повідомлено, що з 02.03.2009 року розмір процентної ставки становитиме 17,52%, внаслідок зміни конюктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст.207, 640 ЦК та уклали кредитний договір до 10.01.2009 року і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити процентну ставку, то це вже є домовленістю сторін. Так як банком прийнято таке рішення до 10.01.2009 року (повідомлення про зміну розмір процентної ставки від 29.09.2008 року та від 31.12.2008 року), то таке підвищення процентної ставки є лише механізмом виконання цієї домовленості, який визначений у п.2.3.1. спірного кредитного договору. Тобто спочатку відбувається зміна процентної ставки, а потім надсилається повідомлення про це. З таких підстав, суд приходить до переконання, що відповідачем правомірно підвищено розмір процентної ставки.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_2 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом.

ОСОБА_2 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»№15-93 від 19.02.2003 року.

Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно п.2.3. глави 2 «Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій»затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року №275 за наявності банківських ліцензій та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

У ст.ст.47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність»визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 вищевказаного Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі генеральної (банківської) ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

ЗАТ Комерційний банк «ПриватБанк»Національним банком України видано Банківську ліцензію №22 від 04.12.2001 року та Дозвіл №22-1 від 04.12.2001 року, Дозвіл №22-2 від 29.07.2003 року, Дозвіл №22-3 від 21.09.2009 року на право здійснювати операції визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».(а.с.52, 53)

Таким чином, враховуючи наявність у відповідача генеральної ліцензії та дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, то кредитний договір не можна визнати з цих підстав недійсним, та враховуючи добровільність укладення спірних договорів між сторонами, законність та повноважність дій відповідача щодо підвищення процентної ставки, то суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»про визнання недійсними кредитного договору, визнання незаконними дій та зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя В. Я. Качмар