Справа № 2-136/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 березня 2011 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Порох К.Г., при секретарі Лукяненко О.В.,

За участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

«Про поділ спільного майна подружжя»

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2частину гаража, що є їх спільною сумісною власністю. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 29 березня 2005 року. За час шлюбу, влітку 1989 року, ними був збудований гараж, що знаходиться за адресою сел. Васильківка вул. Партизанська, 148а Васильківського району Дніпропетровської області. Правовстановлюючі документи на дану будівлю були оформлені на відповідача. До листопада 2010 року вона користувалася даним гаражем зберігала в ньому свої речі, інвентар, консервацію та інше. На даний час відповідач забороняє їй користуватися гаражем, змінив замки в ньому, заявив, що має намір його продати. Своїми діями відповідач грубо порушує її законні права з володіння, користування та розпорядження належної їй 1/2 частиною спільної сумісної власності. Просила суд визнати за нею право власності на 1/2частину гаражу, що знаходиться за адресою сел. Васильківка вул. Партизанська, 148а Васильківського району Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити, також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі: судовий збір, витрати на ІТЗСП та витрати, повязані з оцінкою майна. .

Відповідач позов не визнав, вказав, що вони розлучилися в 2005 році, він залишив їй все майно, позивачка користується квартирою, а він гаражем. Просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, оскільки з моменту розірвання шлюбу минуло понад 5 років.

Допитані в суді свідки пояснили : ОСОБА_3, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживало разом за адресою сел. Васильківка вул. Партизанська, 148/50. За період спільного проживання побудували гараж, яким користувалися обоє як в період шлюбу і після його розірвання. Позивачка ОСОБА_1 зберігала в ньому консервацію, інвентар, а ОСОБА_2 інструменти та інше. ОСОБА_4, що в листопаді 2010року на прохання ОСОБА_2 допоміг перевезти йому речі з гаража в інше місце.

Суд встановив такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, з 23.08.1986 року по 29 березня 2005 року,що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу. (а.с.5, 6).

Згідно довідки комунального підприємства «Синельниківське МБТІ»за ОСОБА_2 зареєстрована будівля гаража за адресою сел.. Васильківка вул. Партизанська, 148а на підставі Свідоцтва про право власності виданого Васильківською с/радою 18.07.2008 року (а.с.8).

З характеристики господарських будівель та споруд, що є додатком до технічного паспорту на гараж №148а вулиця Партизанська, селище Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, виданого на імя ОСОБА_2, вбачається, що роком забудови гаража та погреба в ньому, є 1990 рік, дійсна вартість споруди 15252грн. (а.с.17-21).

Таким чином суд встановив, що спірний гараж, збудований в 1990 році, під час перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя - сторін по справі.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В частині 3 ст. 368 ЦК України також зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України та ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України - у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбний договір та домовленість між сторонами в частині поділу спільного майна подружжя між сторонами відсутні, а тому при постановленні рішення по справі суд виходить з вимог закону про рівність часток спільного сумісного майна подружжя у сторін по справі.

Обмірковуючи позицію відповідача, який наполягав на застосуванні положень ст. 257ЦК України про загальний строк позовної давності тривалістю у три роки після розірвання шлюбу та ст.267 ЦК України про наслідки спливу позовної давності як підстави для відмови у позові, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Тобто, у результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, що набуте ними за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Таким чином першою умовою застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,є розірвання шлюбу. Другою суттєвою умовою застосування позовної давності є порушення прав на майно одним із співвласників. За таких умов позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи поділу, не будуть порушені колишньою дружиною або колишнім чоловіком.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу в березні 2005року не заявляв вимог про поділ гаража.

В статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу за усною домовленістю між собою спільно користувалося спірним гаражем до листопада 2010року, коли відповідач без домовленості з колишньою дружиною, що є співвласником будівлі , самостійно не змінив замки в ньому та заявив про намір продати гараж.

. За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності не сплив, а порушене право позивачки підлягає захисту, виходячи з вимог ст.15-16 ЦК України, де зазначено, що кожна особа маж право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оцінюючи всі обставини справи у їх сукупності та мотиви звернення до суду, суд вважає, що способом захисту права позивачки ОСОБА_1 є визнання за нею права власності на 1/2 частину гаража, що знаходиться по вул. Партизанській,148а в селищі Васильківка Дніпропетровської області.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

.

Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Витрати, повязані з оцінкою майна, до таких витрат не належить, а тому вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат, повязаних з оцінкою спірного гаража, в сумі 71,92грн. не може бути задоволена, оскільки не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

В ході розгляду справи судом встановлено, що загальна вартість спірного майна гаража складає 15252,00грн.,вартість 1/2 частини спірного майна складає відповідно 7626гривень( 15252,00грн :2= 7616грн.).

Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 76,26грн.та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120гривень, які підлягають стягненню ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60-61,68-70,72 Сімейного Кодексу України, ст.ст.15-16,257,267, 355, 368, 372, 392ЦК України,ст.10, 60, 79,80,88,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину гаража, що знаходиться по вул. Партизанській,148а в селищі Васильківка Дніпропетровської області.

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір -76грн.26коп.,витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: