Справа № 2-1770/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

04 квітня 2011 року Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі: головуючого судді- Бершадської О.В.

при секретарі- Матірна Н.А.

за участю адвоката- Телевної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору сектор у справах громадянства , еміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського ВМ УМВС України в Кіровоградській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, яким просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: житлового будинку № 21, що розташований в м. Кіровограді по провулку Мінському; усунути їй (позивачу) перешкоди в користуванні житловим приміщенням- житлового будинку № 21, що розташований в м. Кіровограді по провулку Мінському , шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за вказаною адресою. Зазначає, що вказане житлове приміщення належить їй на праві власності з 1999 року. Відповідач перебувала в шлюбі з її сином по 16.04.2009 року, спільних дітей у них не було. З 2006 року вона зареєструвала свою невістку в будинку , як члена сім»ї . 14.05.2009 року її син ОСОБА_3 помер. З січня 2009 року, після припинення шлюбних стосунків із її сином відповідач добровільно забрала всі свої речі та виїхала з будинку, проте з реєстрації не знялась . Вважає, що оскільки відповідач більше року в її будинку не проживає , а тільки залишається зареєстрованою , при цьому участі в утриманні якого не приймає, комунальні платежі та інші витрати на утримання житла не несе, що покладає на неї (позивача) додаткові фінансові витрати та негативно впливає на її фінансовий стан, при цьому не може отримати субсидію, в зв»язку з чим порушуються її (позивача) права , як власника, житлового будинку , що перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні її власністю, а відтак, відповідач не проживаючи в будинку більше року втратила своє право на користування даним житловим приміщенням відповідно до вимог ст. ст. 391, 405 ЦК України. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх обгрунтування послались на обставини, які виктратили право користуванн

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, повідомлялась ( а.с. 47,52 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - сектор у справах громадянства , еміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського ВМ КМВ УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явилась, повідомлялась , надала заяву про розгляд справи у їх відсутності ( а.с. 51 ).

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів , що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними надвірними будівлями , що знаходиться в м. Кіровограді по провулку Мінському,21. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, видане 17 березня 1999 року Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру№ 5-509 ( а.с. 11 ).

Згідно виписки з будинкової книги та довідки №666 від 19.11.2010 року квартального комітету №28 Кіровського району м. Кіровограда в житловому будинку з відповідними надвірними будівлями , що знаходиться в м. Кіровограді по провулку Мінському,21, який належить позивачу є зареєстрованим - відповідач ОСОБА_2 ( а.с.13-14,16 ). Згідно акту від 01.12.2010 року , який складено головою квартального комітету №28 та сусідами , які були допитані в судовому засідання, як свідки, підтверджено факт непроживання відповідача ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку більше одного року. Вказане не було спростовано стороною відповідача, а також не надано доказів того, що зі сторони позивача чинились перешкоди користування квартирою.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Також, було з»ясовано, що відповідач не набула самостійного права на житло з підстав передбачених законом, оскільки відповідачем суду не надано будь-яких доказів того, що позивач з нею укладала договори найму, оренди чи відбулося її вселення як члена сім»ї (ст.ст. 61, 64 ЖК України, ст. 810 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу , власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном .

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об»єктом власності особи може бути , зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру , користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати , дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім»ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням ( ст. 156 ЖК України). Частина 2 ст. 405 ЦК України перадбачає, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Стороною позивача доведено, що відповідач не набула самостійного права на житло з підстав передбачених законом, її проживання та реєстрація в квартирі позивача перешкоджає останній розпорядитись своїм майном.

Такий висновок суду не суперечить ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, оскільки право на користування житлом підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи, а права відповідача не порушуються, оскільки вона не набула самостійного права на проживання в квартирі позивача з підстав передбачених законом. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 379, 382, 383, 391, 405 ЦК України , ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням: житлового будинку № 21, що розташований в м. Кіровограді по провулку Мінському.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим приміщенням- житлового будинку № 21, що розташований в м. Кіровограді по провулку Мінському , шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів, з дня отримання його копії.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда

ОСОБА_4