АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1584/11
Головуючий у 1-й інстанції Сорока
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Гальонкіна С.А. Корнієнка В.І.

При секретарі: Амеліній М.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 2 лютого 2011 року

У справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати при звільненні працівника, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди,-

Зустрічного позову позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання трудового договору,

Колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначав, що він з 2004 року працював у відповідача на посаді водія.

31.01.2010 року був звільнений за власним бажанням, однак йому не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки, вихідну допомогу.

Прохав змінити дату його звільнення з 31 січня 2010 року на день розгляду справи в суді. Стягнути на його користь на його користь компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток , вихідну допомогу , компенсацію за вимушений прогул та моральну шкоду.

В липні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом про розірвання трудового договору, вказавши, що відповідач в добровільному порядку не бажає в міському центрі

зайнятості розірвати трудовий договір. Прохала його розірвати в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 2 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано трудовий договір укладений між нею та ОСОБА_3 з 31 січня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати на користь держави в сумі 216 грн. 97 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 прохав рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні його позовних вимог, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зясувавши межі оскарження судового рішення, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що з 15.06.2004 року ОСОБА_3 працював у відповідача на посаді водія автобуса, та трудові відносини з ним було припинено 31.01.2010 року згідно з заявою ОСОБА_3

Остаточний розрахунок з ОСОБА_3 було проведено 10.02.2010 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належним звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗПП України власник повинен виплатити працівникові середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Місцевий суд вірно, за правилами визначеними ст. 212 ЦПК оцінив надані сторонами докази у справі та прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3

Так, відповідач у справі ОСОБА_6 надала суду докази щодо виплати ОСОБА_3 компенсації за невикористані відпустки та заробітної плати станом на січень 2010 року.

Про отримання цих коштів ОСОБА_5 написав розписку ( а. с. 23, 24,).

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 невірність проведеного з ним розрахунку не спростовано.

Колегія суддів приходить до висновку, що розрахунок середньоденної заробітної плати проведений позивачем ОСОБА_3 є невірний та не може братися до уваги в звязку з невірним розрахунком середньоденної заробітної плати.

Також з матеріалів справи вбачається відсутність порушень трудових прав ОСОБА_3 приватним підприємцем ОСОБА_4 в частині порядку розірвання трудового договору та внесення запису до трудової книжки працівника.

ОСОБА_6 діяла відповідності з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 N 260 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 р. за N 554/5745 яким затверджено «ПОРЯДОК реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю».

Так, причиною невнесення запису в трудову книжку ОСОБА_3 є небажання останнього зробити цей запис.( а.с. 47- 49).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Разом з тим як вбачається з судового рішення суд при постановленні судового рішення стягнув з ОСОБА_3 на користь держави 216 грн.97 коп. однак позивачу справі ОСОБА_2 звільнений від сплати державного мито при подачі позову. Тому державне мито відноситься на рахунок держави в разі відмови в задоволенні трудового позову працівника.

Після закінчення розгляду справи з ОСОБА_3 підлягає стягненю на коисть держави лише витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В звязку з цим судове рішення підлягає зміні в частині зменшення суми стягнутої на користь держави до 120 грн.

В іншій частині судове рішення зміні не підлягає.

Також колегія суддів не вбачає підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 2 лютого 2011 року змінити зменшивши суму коштів стягнутих з ОСОБА_3 на користь держави з 216 грн. 97 коп. до 120 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 2 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :

Згідно :