Справа №2-1/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 січня 2011 року м.Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, згідно якого позивачем застраховано легковий автомобіль «ВАЗ-21124», державний номер: АЕ 7056 ВХ. 22 листопада 2007 року в м.Синельникове Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення зазначеного застрахованого автомобіля з автомобілем «Мерседес», державний номер: АЕ 2346 АІ, під керуванням ОСОБА_2. 23 листопада 2007 року до позивача від страхувальника ОСОБА_4 надійшло письмове повідомлення про настання страхового випадку. 21 січня 2008 року Українським центром після аварійного захисту «Експерт-Сервіс»складено звіт спеціаліста №13 експертного авто товарознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21124»становить 6368,87 грн. За складання вказаного акту позивач перерахував на рахунок Центру 500,00 грн. 04 лютого 2008 року позивачем отримано деталізовану довідку відділення ДАІ, згідно якої фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 22 листопада 2007 року, підтверджують винність ОСОБА_2 у настанні цієї пригоди. Отже, особою, винною у настанні страхового випадку, є ОСОБА_2. Згідно довідки відділення ДАІ власником автомобіля «Мерседес»є ОСОБА_1. Таким чином, позивач вважає, що належними відповідачами по справі є власник автомобіля ОСОБА_1 та особа, яка винна в ДТП, тобто ОСОБА_2 15 лютого 2008 року позивачем складено страховий акт №266-11966/08 р. і 04 березня 2008 року на підставі цього акту та заяви страхувальника платіжним дорученням №355 позивачем перераховано страхове відшкодування на вказаний страхувальником ОСОБА_4 рахунок в розмірі 6451,87 грн. Відповідачам надсилалися претензії з метою досудового врегулювання спору, але страхове відшкодування позивачу не відшкодоване. Також позивач вважає, що у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України відповідачі повинні також сплатити на його користь 3 % річних від простроченої суми, що складає 99,15 грн. та індекс інфляції в розмірі 305,88 грн. Отже, загальна сума заборгованості складає 7365,90 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, а також судові витрати по справі в розмірі 193,57 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що він не є належним відповідачем. Так, 03 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість щодо купівлі-продажу належного йому автомобіля «Мерседес-Бенц», державний номер: АЕ 2346 АВ, із подальшим оформленням документів про право власності на імя ОСОБА_3 В забезпечення зобовязань ОСОБА_3 надав йому завдаток, а решту грошей зобовязався віддати через місяць, оскільки він продавав квартиру і мав намір розрахуватися повністю після продажу квартири. У звязку з цим ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 довіреність на його імя та на імя його дружини і згідно цієї довіреності ОСОБА_3 мав право користуватися вказаним автомобілем, передавати права керування автомобілем ОСОБА_3 права не мав. Автомобіль був переданий у користування ОСОБА_3 Після спливу місячного строку ОСОБА_3 з ОСОБА_1 не рахрахувався і після дзвінка попросив почекати ще 2 3 місяці, на що ОСОБА_1 погодився. Коли пройшло більше чотирьох місяців ОСОБА_3 знову намагався відстрочити купівлю автомобіля, але мати ОСОБА_1 наполягала на його поверненні чи сплати грошових коштів і тоді ОСОБА_3 пригнав автомобіль до воріт приватного підприємтсав «Престиж»в м.Дніпропетровську та покинув його. Коли автомобіль побачила мати ОСОБА_1, зясувалося, що він був відчинений з пошкодженнями лівої сторони памперу, лівої блок фари, лівого переднього крила та іншими незначними пошкодженнями. ОСОБА_1 дзвонив з цього приводу ОСОБА_3, але останній на дзвінки не відповідав. Про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 нічого не знав і дізнався про це у березні 2009 року, коли на його адресу надійшла претензія страхової компанії. Оскільки автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_3, який незаконно передав право керування ним ОСОБА_2, вважає, що відповідальність у даному випадку повинні нести особи, які зазначені у довіреності на керування автомобілем, тобто ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5, а також особа, визнана винною у ДТП, тобто ОСОБА_2, тому просить у задоволенні позовних вимог до нього відмовити.

У судове засідання представник позивача не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги не визнали і підтримав свої заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пояснив, що 22 листопада 2007 року в м.Синельникове Дніпропетровської області він їхав разом зі ОСОБА_3 на автомобілі «Мерседес-Бенц». Кому належить цей автомобіль він не знав, але ОСОБА_3 ним користувався. В дорозі ОСОБА_3 стало зле і він попросив ОСОБА_2 сісти за кермо, пояснивши, що у нього є всі необхідні документи на автомобіль. ОСОБА_2 погодився і сів за кермо. В дорозі біля заправки назустріч виїхав моторолер, який створив йому перешкоди у русі, що змусило його маневрувати, внаслідок чого він зачепив автомобіль «ВАЗ-21124». Вважає, що у дорожньо-транспортній пригоді винний водій моторолера, а не він.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам.

Третя особа ОСОБА_3 підтвердив пояснення відповідача ОСОБА_2 Вважає, що власником автомобіля є ОСОБА_1, який і повинен відповідати за цим позовом.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено і сторонами не оскаржував ся факт того, що автомобіль «ВАЗ-21124»був застрахований Акціонерним Страховим товариством «АИС-Поліс», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Страхувальником є ОСОБА_4 Цей факт підтверджується договором добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави від 05 листопада 2007 року.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 листопада 2007 року і в якій мало місце зіткнення зазначеного застрахованого автомобіля з автомобілем «Мерседес», державний номер: АЕ 2346 АІ, під керуванням ОСОБА_2 доводиться протоколом огляду транспортного засобу автомобіля «ВАЗ-21124»від 18 січня 2008 року, актом службового розслідування від 15 лютого 2008 року, довідкою ДАІ від 04 лютого 2008 року, копією постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2007 року, якою ОСОБА_2 був визнаний винним за ст.124 КУпАП.

Платіжним дорученням №335 від 04 березня 2008 року на рахунок ОСОБА_4 позивачем була перерахована страхова сума 6451,87 грн., що вбачається з копії платіжного доручення.

У відповідності до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, оскільки позивачем зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком і страхувальник ОСОБА_4 отримав страхове відшкодування, позивач має право вимагати відшкодування розміру понесених ним витрат від особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

Суд приходить до висновку, що зазначені у позовній заяві відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особами, винними у дорожньо-транспортній пригоді не є.

Так, судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що зазначений у позовній заяві автомобіль «Мерседес-Бенц»дійсно належить ОСОБА_1. В матеріалах справи є копія довіреності, з якої вбачається, що 03 серпня 2007 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 бути його представниками в усіх питанням, повязаних зі вказаним автомобілем, для чого надав їм право користуватися (керувати) автомобілем, подавати та одержувати необхідні довідки та документи тощо. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу 03 серпня 2007 року.

Сторонами не заперечувався той факт, що за цією довіреностю автомобіль «Мерседес-Бенц»був переданий ОСОБА_3 в користування з метою подальшої купівлі автомобіля останнім. Дорожньо-транспортна пригода сталася 22 листопада 2007 року, тобто в той час, коли автомобіль знаходився в користуванні ОСОБА_3, у користуванні ОСОБА_1 автомобіль не був.

У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що власник автомобіля «Мерседес-Бенц»ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 та його дружині довіреність на право користування зазначеним автомобілем і фактично автомобіль був переданий у користування ОСОБА_3 На час дорожньо-транспортної пригоди 22 листопада 2007 року автомобіль був у користуванні ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі довіреності - користувався ним.

Отже, у даному випадку суд вважає, що власник зазначеного автомобіля ОСОБА_1 фактично автомобілем не володів, тому він не є належним відповідачем у даній справі.

ОСОБА_3 володів вказаним автомобілем на відповідній правовій підставі на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тому саме він повинен відповідати за даним позовом і відшкодувати в порядку регресу страхове відшкодування позивачу. Однак ОСОБА_3 за даним позовом відповідачем не є і залучення його до участі у справі в якості відповідача можливо лише за клопотанням позивача у відповідності до вимог ч.1 ст.33 ЦПК України. Від позивача вказаного клопотання не надходило, тому у даній справі стягнути зі ОСОБА_3 суму страхового відшкодування суд не має можливості.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то у відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Тобто шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовує особа, яка не лише фактично керувала транспортним засобом, а і мала відповідні правові підстави на керування ним.

Як було зясовану в судовому засіданні, ОСОБА_3 мав право на керування автомобілем на підставі довіреності, але під час руху передав керування автомобілем ОСОБА_2, який жодної правової підстави на керування автомобілем не мав. Отже, суд приходить до висновку, що відсутність правових підстав на керування автомобілем «Мерседес-Бенц»у ОСОБА_2 звільняє його від обовязку відшкодовувати здійснені позивачем страхові виплати, навіть при встановленні його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належними відповідачами по справі, тому суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою.

На підставі викладеного, керуючись ст.1187 ЦК України, ст.ст.10, ч.1 ст.33, ст.ст.60, 61, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати на нього апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Головуючий: Ю.В. Гречко