Справа № 2-1013/11
"27" вересня 2011 р.
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої -судді Савицької Л.Й.
при секретарі Змієвській І.А.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м. Новоград-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -
Позивач звернувся з позовом до суду та просив визнати відповідачів ОСОБА_2 та її неповнолітню доньку ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом в житловому будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік.
В обґрунтування позову зазначає, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1987 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який успадкував після смерті свого батька -ОСОБА_4. 05.01.1993 року його донька ОСОБА_2 як член його сім'ї зареєструвалася у належному йому будинку, однак фактично в ньому проживала тільки з 27.07.1996 року, тобто відразу після реєстрації свого шлюбу з ОСОБА_5 і до літа 1997 року, після чого з власної ініціативи залишила будинок. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 народила доньку -ОСОБА_3, у зв'язку з цим дитину було зареєстровано за місцем реєстрації її матері. Однак відповідач разом з дитиною в його будинку фактично не проживає. Дані обставини позбавляють його можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права.
Позивач та його представник за довіреністю в судове засідання не з'явилися. Представник позивача в письмовій заяві до суду просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, позов просила задовольнити, не заперечувала проти постановлення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Враховуючи те, що відповідачі про час і місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст. 76 ЦПК України належним чином, суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.
В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 1987 року належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.4). На даний момент в будинку значаться зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 (а.с.6-7), але не проживають в даному будинку, оскільки відповідач ОСОБА_2 виселилася з нього ще літом 1997 року, а її дитина взагалі в ньому ніколи не проживала. В добровільному порядку відповідачі не виписались, відповідач ОСОБА_2 тимчасово виїхала з міста та позивач з нею ніякого зв'язку не має. Дані обставини позбавлять позивача можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи його законні права.
Вирішити питання про зняття відповідачів із реєстрації в будинку, без визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право на користування житлом в ньому неможливо, так як згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"за відсутності заяви громадянина, зняття його з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин в ньому понад один рік.
Статтею 41 Конституції України, Главою 23 ЦК України (ст.ст. 316, 317, 319, 321), ст. 383 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, зокрема використовувати житло для проживання членів сім'ї, інших осіб.
Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні житловий будинок АДРЕСА_1, Житомирської області належить позивачу на праві приватної власності. Відповідачі по справі -ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 не проживають в даному будинку без поважних причин з літа 1997 року, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідача слід визнати таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 57-60, 212-215, 223, 224-294 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку м. Новоград-Волинський, Житомирської області та її неповнолітню дитину -доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку м. Новоград-Волинський, Житомирської області, такими що втратили право на користування житлом в житловому будинку АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік.
Рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за заявою відповідачки, яка може бути подана протягом 10 днів після одержання його копії.

Згідно ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуюча Л.Й. Савицька