Головуючий 1 інст.-Яремчук В.І.
Доповідач Карімова Л.В.
Справа 22-ц 4631/ 2011 р.
Категорія-позбавлення батьківських прав
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Коршун І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи управління у справах дітей Харківської міської ради, прокуратура Московського району м. Харкова про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилалася на те, що відповідач записаний батьком у свідоцтві про народження сина, однак не відвідує його , не приймає участі в його вихованні, не проявляє ніякої батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у звязку має заборгованість за аліментами, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. У липні 2010 року на засіданні опікунської ради відповідач пояснив, що він з сином не знайомий та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, не заперечуючи проти доводів позову ОСОБА_3, а також проти того, що він був засуджений вироком суду за ухилення від сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5, зазначав, що це не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Представники управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та прокуратури Московського району м. Харкова вважали за доцільне задовольнити позов ОСОБА_3 за заявленими підставами та позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_5.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено: ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення таухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення ним норм матеріального права.

Вказує на те, що суд не взяв до уваги його фіктивну відмову від сина в липні 2010 року, заявленої в комісії з питань захисту прав дитини, оскільки в майбутньому не мав наміру не приймати участі у вихованні сина, а також й те, що часте спілкування з сином без сумісного проживання з ним могло привести до травмування дитини.

Вважає, що судом не прийнята до уваги й його посилання на те, що фактично у нього не було заборгованості за аліментами, оскільки він фактично надавав матеріальну допомогу на сина, але це не оформлював належним чином.

Зазначає, що суд не врахував вказівки Верховного Суду України при розгляді зазначеної категорії справ.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як правильно встановлено районним судом та підтверджується матеріалами справи

ОСОБА_2 тривалий час не проживає та ніяким чином не спілкується з неповнолітнім сином ОСОБА_4, не проявляв до нього будь-якої батьківської турботи, хоча мав таку можливість.

Зазначені обставини не оспорювалися ОСОБА_2 й у суді апеляційної інстанції. При цьому відповідач зазначав, що ОСОБА_3 не перешкоджала йому в спілкуванні з сином. Він фактично має іншу сімю, де народилася дитина ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання ОСОБА_2, що така його поведінка була лише на користь сина ОСОБА_5, є безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач виконував свої обовязки по участі у вихованні сина, передбачені ст.ст. 150-151,155,157 СК України, ОСОБА_2 до суду першої або апеляційної інстанції не надано.

Крім того, сам відповідач не оспорював й наявності того факту, що за ухилення його від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 він був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2010 року.

За таких обставин доводи апелянта про те, що він не має заборгованості за аліментами, надавав матеріальну допомогу синові, судова колегія вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, і найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив перш за все з інтересів неповнолітнього ОСОБА_4, умов його проживання з матірю та її родиною, де дитина зростає та виховується в умовах турботи, та доказів ухилення ОСОБА_2 . від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

При цьому судом першої інстанції врахований відповідно до вимог ст. 19 СК України висновок органу опіки і піклування - рішення виконавчого комітету Московської районної в місті Харкові ради № 106/16 від 27.07.2010 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини та водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків щодо дитини.

Враховуючи ці вимоги закону та сукупність доказів щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення районного суду постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1ч.1 ст. 307, ст.ст. 313-315,317,319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірна, суддя: