Справа № 22-ц-509/11 Головуючий у І інстанції Карпович В.Д,
Категорія 54 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Калиновському Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 4 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»про порушення прав споживача ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач звернувся з позовом, який обґрунтовував тим, що 20 лютого 2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір відповідно до якого, банком позивачу було надано готівковий валютний кредит на придбання нерухомості, за невиконання якого позивачу необхідно нести санкції передбачені договором. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 22 липня 2009 року, по справі за позовом ОСОБА_1І визнано неправомірним необґрунтоване збільшення розміру процентної ставки та зобов'язати ЗАТ «ПриватБанк», здійснити перерахунок сплачених коштів за весь період користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. 20 квітня 2010 року, позивач отримав від відповідача лист датований 25. 03.2010 року, яким банк повідомляв позивача про те: у позивача існує прострочена заборгованість та при не сплаті можуть бути негативні наслідки.

Вважаючи, що в даному випадку відповідач застосував щодо нього нечесну підприємницьку практику, просив визнати неправомірним та таким, що порушує його права та інтереси споживача фінансових послуг, що є нечесною та агресивною щодо нього підприємницькою практикою відповідача, стягнути з банку на його користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., та судові витрати.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 4 серпня 2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними та такими що порушують права позивача його інтереси як споживача фінансових послуг, що є нечесною та агресивною щодо нього підприємницькою практикою ПАТ КБ «ПриватБанк», що міститься в оскаржуваному зверненні та стягнуто заподіяну моральну шкоду неправомірними діями в сумі 3 000грн.

Не погоджуючись з даним рішенням апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті спору, з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЩІК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови "Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини сторін поширюється ст. ст. 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», - визнав неправомірними дії банку з надіслання листа від 25.03.2010 року, які визнав нечесною та агресивною підприємницькою практикою.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна з наступних підстав, -

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між ними виникли зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів»до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Застосовуючи до цих правовідносин норми Закону України «Про захист прав споживачів»судом першої інстанції не враховано, що ці правовідносини регулюються іншими нормами права.

Таким чином, надавши позивачу кредитні кошти, на підставі ст. ст. 526, 629, 1049, 1054 ЦК України, банк має право вимагати виконання позивачем свого обов'язку щодо своєчасного та повного погашення заборгованості.

Таке право банком було реалізоване шляхом направлення листа.

Враховуючи вказані норми права, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що в діях банку є винні дії, які б дали підставу для задоволення вимог позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вищенаведені вимоги закону. та задовольняючи вимоги позивача частково, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З урахуванням наведеного рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 4 серпня 2010 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»про порушення прав споживача відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: