АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 27 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу та процентів за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 грудня 2008 року він надав ОСОБА_5 безпроцентну позику в сумі 66140 грн. строком до 05 лютого 2009 року. 31 грудня 2008 року ОСОБА_6 виступила поручителем ОСОБА_5, написавши власноруч розписку про те, що бере на себе зобовязання погасити зазначений борг. У встановлений строк ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6 борг не повернули, зобовязань за договором позики не виконали, тому просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму боргу за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 70776 грн. 86 коп., а також судові витрати.

27 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів за договором позики, посилаючись на те, що 29 березня 2008 року вона надала ОСОБА_5 безпроцентну позику в сумі 6000 грн. строком до 07 квітня 2008 року. Оскільки у встановлений строк відповідач кошти не повернула, просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь борг за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 7579 грн. 90 коп., а також витрати по справі.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 грудня 2009 року вищезазначені позови обєднані в одне провадження.

Під час розгляду справи позивачі збільшили розмір позовних вимог та просили стягнути суму боргу за договорами позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в розмірі 85397 грн. 97 коп., та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в розмірі 9026 грн. 83 коп., а також судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку, що розписка, написана ОСОБА_6 може бути розцінена як договір поруки, не звернув уваги на обставини, зазначені нею в запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2, залишив поза увагою, що вона не отримувала кошти в сумі, яка зазначені у розписці, а також не врахував, що взяті нею кошти це заборгованість ОСОБА_2 по заробітній платі, яку останній їй не виплачував. Також, судом не звернуто увагу, що розписки були написані нею та донькою під тиском з боку позивача, що позичені у ОСОБА_7 гроші вона повернула їй. Крім того, відмовивши їй у допиті заявлених нею свідків, суд порушив її право на захист та не дав змоги довести безпідставність позовних вимог позивачів.

В своїх запереченнях позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач у присутності ОСОБА_3 надав відповідачу грошові кошти в сумі 66140 грн., а відповідач зобовязалася повернути отриману суму до 05 лютого 2009 року. 31 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки, згідно якого остання взяла на себе зобовязання по сплаті замість її матері ОСОБА_5 суми боргу за вищезазначеним договором позики.29 березня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 6000 грн., а відповідач зобовязалась повернути отриману суму до 07 квітня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договірне зобовязання щодо позичених ОСОБА_5 у позивачів грошей, забезпечених порукою ОСОБА_6 відносно позики ОСОБА_5 у ОСОБА_2, відповідачами не виконано у встановлені строки, тому позовні вимоги позивачів, відповідно до ст. ст. 625, 554, 1049, 1050 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Положеннями ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції, керуючись положеннями вказаних норм матеріального права та з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання та трьох процентів річних від прострочених сум, обґрунтовано і вірно стягнув солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 80837,03 грн. та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 9237,10 грн.

Доводи ОСОБА_5 про те, що вона перебувала в трудових відносинах з ОСОБА_2, гроші у ОСОБА_2І не позичала, боргові розписки написано нею та донькою ОСОБА_6 під тиском, загрозами з боку ОСОБА_2, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, висновками суду.

Ці твердження фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Крім того, відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідачем ОСОБА_5 не надано будь-яких доказів на підтвердження її доводів щодо примінення до неї ОСОБА_2 при укладенні договору позики насильства.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_5, щодо необґрунтованості стягнення грошової суми з ОСОБА_6, оскільки останньою рішення суду не оскаржено, а ОСОБА_5 не має правових підстав для оскарження в цій частині рішення суду.

Твердження ОСОБА_5 щодо повернення нею ОСОБА_3 позичених грошей колегія суддів не бере до уваги, оскільки на їх підтвердження відповідачем не надано будь-якого письмового доказу, в той час, як відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: