Справа № 2-264/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2011 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача- 1 Коломийської міської ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради та ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення Коломийської міської ради від 25.12.2007 року №973-23/2007 року про передачу земельної ділянки по вул..Міцкевича,108 в м.Коломия у власність ОСОБА_6 та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ №150747 на імя ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що є власником будинку по вул.Міцкевича,110 в м.Коломия,за будинком закріплена земельна ділянка. Вказує,що набув права користування земельною ділянкою,оскільки набув право власності на вищевказаний будинок. З позивачем межує відповідачка, ОСОБА_6,яка проживає в будинку по вул.Міцкевича,108 в м.Коломия.Їй було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських споруд площею 1000 кв.м. на підставі рішення Коломийської міської ради від 25.12.2007 року. На підставі цього рішення відповідачці було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вказує,що такими діями Коломийська міська рада порушила його право як суміжного користувача,оскільки відповідачці ОСОБА_6 часткового передана земельна ділянка біля його будинку,яка належить йому як землекористувачу. Вказує,що відповідачка пішла на обман,акт узгодження між усіма особами ,які межують з ділянкою відповідачки ,він як землекористувач не підписував і не узгоджував. Крім цього вказує,що технічні документи по землевідведенню були складені некоректно,ґрунтуючись на акті узгодження земельної ділянки,яку позивач не підписував. Просить суд ухвалити рішення ,яким визнати недійсним та скасувати рішення Коломийської міської ради від 25.12.2007року №973-23/2007 року про передачу земельної ділянки по вул.Міцкевича,108 в м.Коломия у власність ОСОБА_6 та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЖ №150747 на імя ОСОБА_6,який зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею,договорів оренди землі за № 010 829 700 742.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача з позовними вимогами не згідні.

Так,відповідач ОСОБА_6 , вказала,що погодження проекту відведення земельної ділянки проводились у відповідності до чинного законодавства,а саме з органом по земельних ресурсах,природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами та органами архітектури,що нею і було зроблено. Вказує,що вона не є фахівцем даних установ,відповідно не могла порушити порядок підготовки матеріалів по наданню їй земельної ділянки. Вказує,що їй належить будинок по вул.Міцкевича,108 в м.Коломия,за ним закріплена земельна ділянка в користування,а рішенням Коломийської міської ради від 25.12.2007 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.10 га для обслуговування будинку та господарських споруд,в подальшому виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Вказує,що жодних прав позивача вона не порушила,оскільки приватизувала земельну ділянку в розмірі 0.1417 га, на його ділянку не зазіхала. Межі земельної ділянки були погоджені узгоджувальною комісією Коломийської міської ради. Вказує,що оскільки позивач не надав суду жодних доказів того,що він має право власності,право оренди чи право постійного користування землею,відповідно вона при приватизації земельної ділянки не зобовязана була з ним здійснювати будь-які погодження земельної ділянки. Просить у позовних вимогах позивача відмовити.

Відповідач-1 представник Коломийської міської ради позов не визнала, вказала,що обмір та облік земель було проведено згідно діючого порядку на час проведення таких дій. Вказує на те,що позивач ніколи не був зареєстрованим належним чином землекористувачами, тому його право не може бути порушеним. Позивач не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України. Вказує на те,що межі повинні погоджуватись тільки з власником. Просить в позовних вимогах відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів ,представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Позивач є власником будинку,що розташований в м.Коломия по вул.Міцкевича,110 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 7.05.1982 року,посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори (т.1,а.с.4-5). Будинок розміщений на земельній ділянці площею 2238 кв.м.,що закріплена за даним будинковолодінням. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 16.03.1994 року (т.2 а.с.62) позивачу передано у приватну власність земельну ділянку по вул.Міцкевича,110 в м.Коломия, однак до цього часу ділянка не оформлена належним чином,Державний акт на право власності на цю земельну ділянку відсутній. Сусідами позивача є відповідачка ОСОБА_6 ,яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка користується земельною ділянкою суміжною з земельною ділянкою позивача. У відповідності до договору купівлі-продажу від 29 березня 1985 року, відповідачці ОСОБА_6 належить будинок №108 по вул.Міцкевича в м.Коломия (т.1 а.с.76-78), в користування за відповідачкою було закріплено земельна ділянка площею 0.1417 га. Рішенням Коломийської міської ради від 25.12.2007року (т.1 а.с.7) відповідачці було передано у власність земельну ділянку площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по цій же адресі. На підставі рішення Коломийської міської ради від 17.09.2008року відповідачці був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.94),який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею,договорів оренди землі за № 42. Рішенням Коломийської міської ради №1057-25/2008 від 27.02.2008р. відповідачці було передано у приватну власність земельну площею 0.0417 га за адресою проживання для ведення садівництва,а 19.11.2008р. їй було видано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку,який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею,договорів оренди землі за №71. Межі земельних ділянок були узгоджені відповідною узгоджувальною комісією по розгляду земельних спорів,в компетенцію яких входять розгляд питань узгодження меж землекористування в натурі в разі непогодження з межами суміжних землекористувачів при вирішення питань приватизації земельних ділянок (т.1 а.с.8,85,91).

Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право,згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. На час прийняття спірного рішення Коломийською міською радою позивач не був і не є на даний час власником земельної ділянки.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним рішення Коломийської міської ради від 25.12.2007 року №973-23/2007 року про передачу земельної ділянки по вул.Міцкевича,108 в м.Коломия у власність ОСОБА_6 то суд приходить до висновку,що оскаржуване рішення було прийняте відповідно до ст.118 Земельного кодексу України , тому на думку суду дана вимога є безпідставна,оскільки Земельний кодекс України не виключає можливості передачі земельної ділянки громадянам у користування з подальшою приватизацією. Доводи позивача про те,що відповідачці надана земельна ділянка яка не була узгоджена з ним як суміжником не заслуговують уваги, оскільки позивач не оформив право власності або користування земельною ділянкою в порядку,зазначеному ст.125 Земельного кодексу, не мав державного акту на право власності чи договору на користування землею,відповідно відповідачка змушена була звернутись до відповідної комісії для узгодження меж між суміжниками. Крім цього, відповідачка пропонувала позивачу погодити межі ділянки за принципом добросусідства,передбаченого ст.103 ЗК України, однак позивач відмовився цього роботи.

Ст.118 Земельного кодексу України, яка передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок,а саме рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічної документації та документів,що підтверджують розмір земельної ділянки. Підставою для прийняття даного рішення була заява відповідачки, технічна документація по приватизації земельної ділянки,яка була виготовлена у відповідності до ст.56 Закону України «Про землеустрій». Зауважень щодо передачі земельної ділянки у власність у висновках відділу архітектури та містобудування,відділу земельних ресурсів, які є складовими технічної документації відсутні. При прийнятті рішення норми ст.141 ЗК України не було порушено оскільки позивач не набув права власності чи права користування на спірну земельну ділянку відповідно до ст.125 ЗК України. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами, однак позивач не є ні власником ні землекористувачем сусідньої земельної ділянки згідно ст.125 ЗК України.

У відповідності до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Оспорюване позивачем рішення міської ради прийняте в межах її повноважень. Як субєкт права власності міська рада має право володіти,користуватись і розпоряджатись землями комунальної власності в повному обсязі,встановленому для них нормами публічного права. Оскільки позивач в справі не набув права власності або права користування земельною ділянкою в порядку,визначеному ст.ст.125,126 Земельного кодексу України,тому його права на земельну ділянку,передану у власність відповідачу не порушені. У відповідності з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його права,навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Позивач в справі не є власником спірної земельної ділянки,у нього відсутній договір оренди на земельну ділянку. Відповідачка виготовила всю необхідну документацію та погодила її в установленому порядку в Коломийськіому відділі архітектури та містобудування (т.1 а.с.91),Коломийському міському відділі земельних ресурсів (т.1 а.с.92),технічна документація була виготовлена у встановленому законом порядку (т.2 а.с.5,7)

Згідно із статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, передбачений статтею 124 ЗК України. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані в статті 126 ЗК України, зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою - державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки. Оскільки позивач не набув права власності чи права користування на спірну земельну ділянку відповідно до ст.125 ЗК України. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами, однак позивач не є ні власником ні землекористувачем сусідньої земельної ділянки згідно ст.125 ЗК України.

У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обовязковим і оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам,права і свободи чи інтереси яких порушені,незнані або ос порені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів,їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості,однак позивач не надав суду доказів права власності,права користування,чи права оренди земельної ділянки,тому суд приходить до висновку,що погодження з позивачем не повинно бути,оскільки на момент приватизації земельної ділянки відповідачем власником земельної ділянки була Коломийська міська рада,узгоджувальна комісія якої погодила межі відповідно до матеріалів інвентарної справи. Зазначення позивачем в позовній заяві,що Державним актом порушено його право самостійно господарювати на землі всупереч ст.95 ЗК України, суперечить ст.96 ЗК України,якою зобовязано не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів,а також порушує вимоги ст.118 п.1,2,9 ЗК України.

Суд приходить до висновку ,що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні,тому в позові слід відмовити.

На підставі наведеного та ст.ст.319,321,326,381 ЦК України, ст.ст.118,119,125,126,141,152,198 Земельного кодексу України в діючій редакції,Законів України «Про місцеве самоврядування», «Про землеустрій», керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом десяти днів, з дня проголошення рішення, через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя:

ВеселовВ. М.