АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2011 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів
при секретарі

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кредитної спілки «Альянс» про визнання договорів недійсними, вивчивши матеріали справи

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 27 липня 2010 р. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, Кредитної спілки «Альянс» про визнання договорів недійсними. В позовній заяві зазначала, що з 19 червня 1982 р. перебуває з відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, з моменту укладення шлюбу і по теперішній час вони проживають однією сім'єю.

28 серпня 2007 р. на адресу: АДРЕСА_1, за якою вони проживають, надійшов лист № 466 від КС «Альянс» про добровільне виселення. З тексту даної заяви позивачці стало відомо, що між КС «Альянс» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії № 1538 від 30 серпня 2004 р., відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 45 000 грн. Забезпеченням договору кредитної лінії є договір іпотеки № 7290 від 1 жовтня 2004 р., за яким предметом іпотеки є їх квартира АДРЕСА_2.

Раніше про існування вказаних договорів позивачка не знала, оскільки відповідач не повідомив її про це, інших листів від КС «Альянс» вона не отримувала і згоди на укладання договору кредиту не давала.

Поспілкувавшись з відповідачем ОСОБА_4, їй стало відомо, що отримані кошти в КС «Альянс» було витрачено в інтересах сім'ї.

Позивачка вважає, що договори кредитної лінії та іпотеки укладено без врахування інтересів дітей, інших членів сім'ї, які відповідно до чинного законодавства мають право користуватися вказаною квартирою. Вона згоди на укладення договорів не давала.

Тому позивачка просила суд визнати недійсними вказані договори та застосувати наслідки недійсності правочинів.

31 травня 2010 р. позивачка уточнила позовні вимоги, вказавши, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та видавати письмові зобов'язання. При укладенні ОСОБА_4 договорів кредитної лінії та іпотеки такого дозволу отримано не було, що суперечить чинному законодавству.

Також з договору кредитної лінії позивачці незрозуміло, яку саме суму отримав ОСОБА_4, на який строк, яким чином буде повертати, мета отримання кредиту тощо. Графік погашення кредиту спілка з ОСОБА_4 не погоджувала, він його навіть не бачив. При укладенні договору кредитної лінії відповідачі не уклали між собою відповідні окремі договори, що призвело до відсутності погодження сторін договору щодо всіх його істотних умов.

Позивачка вказувала на два факти, які являються підставами визнання недійсним договору кредитної лінії, а саме: відсутність її згоди на укладення договору та відсутність відповідного дозволу органу опіки та піклування. За аналогією потрібно використовувати ці ж підстави і для визнання недійсним договору іпотеки.

Тому просила суд визнати недійсними: договір кредитної лінії № 1538 від 30 вересня 2004 р., укладений між ОСОБА_4 та КС «Альянс», та договір іпотеки № 7290 від 1 жовтня 2004 р., укладений між ОСОБА_4 та КС «Альянс», застосувати наслідки недійсності правочинів згідно з ст. 216 ЦК України.

Представник КС «Альянс» проти позову заперечував, посилаючись на те, що норми Сімейного Кодексу України, на які посилається позивачка, до правовідносин з приводу отримання кредиту не застосовуються, квартира передана ОСОБА_4 в іпотеку являється його особистою власністю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2010 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, КС «Альянс» про визнання договорів недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну в якій просить про його скасування і ухвалення по справі нового рішення про задоволення її позовних вимог посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника КС «Альянс», ОСОБА_4, який вважав апеляцію такою, що підлягає до задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що між КС «Альянс» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір кредитної лінії № 1538 від 30 серпня 2004 р., згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 45 000 грн. В забезпечення виконання договору кредитної лінії між цими ж особами був укладений договір іпотеки № 7290 від 1 жовтня 2004 р., за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 13 березня 2002 р.

Відповідно до вимог ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст. 65 СК України, на яку посилається апелянт, щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору.

Не є розпорядженням майном подружжя і укладення ОСОБА_4 договору іпотеки квартири, яка належить іпотекодавцю на праві власності і не являється спільним майном подружжя.

За наведених обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність вимог позивачки про визнання договорів кредитної лінії та іпотеки недійсними.

Доводи позивачки з приводу того, що при укладенні договору кредитної лінії між сторонами не було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, належним чином перевірялись судом і не знайшли свого підтвердження, спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема копією договору кредитної лінії, поясненнями відповідача ОСОБА_4 про отримання ним кредиту в розмірі 45 тис. грн. та про наявність боргу за цим договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом до участі у справі не було залучено орган опіки і піклування, незважаючи на те, що на час укладення договорів син сторін був неповнолітнім та цими договорами порушується його право на проживання в квартирі, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що на час розгляду справи син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг повноліття.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Тому керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кредитної спілки «Альянс» про визнання договорів недійсними залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :