Справа №22-ц-2054/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

11 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Данілова О.М.,

при секретарі Білан К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і Заступника Генерального прокурора України на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2010 року у справі за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Козинської селищної Ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи - Управління земельних ресурсів у Обухівському районі, Дніпровське басейнове правління водних ресурсів, про визнання недійсними Державних актів і визнання права власності за державою та витребування земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

Прокурор в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду з даною позовною заявою про відновлення строків позовної давності, визнання за державою права власності на земельну ділянку та визнання недійсним Державного акту на право власності на землю ОСОБА_3, так як спірна земельна ділянка розташована на острові Канівського водосховища і рішення селищної Ради про передачу її у власність не приймалось.

В ході розгляду справи прокурор збільшивши позовні вимоги, просив крім вищенаведеного визнати недійсними державні акти ОСОБА_2 та ОСОБА_5, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та витребувати спірну ділянку з незаконного володіння відповідачів.

У судовому засіданні прокурор збільшені позовні вимоги підтримав та пояснив, що під час розгляду кримінальної справи було встановлено, що внаслідок неправомірних дій з порушенням земельного законодавства були передані у власність фізичним особам, в томі числі і ОСОБА_3, земельні ділянки, які розташовані на острові Канівського водосховища біля смт.Козин Обухівського району Київської області. Отримавши дані земельні ділянки, відповідачі їх відчужили іншим особам і тим самим всупереч волі держави з її власності вибули земельні ділянки, чим було порушено право власності держави на землю.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та пояснив, що відповідачами земельні ділянки були придбані згідно договорів купівлі-продажу, які були нотаріально посвідчені і права будь-яких осіб, в тому числі держави, вони не порушували, так як є належними набувачами даних земельних ділянок. На даний час вони провели інвентаризацію земельних ділянок, які не знаходяться на острові, а знаходяться на півострові і отримали відповідні державні акти на дані земельні ділянки.

Крім того, звертав увагу на те, що прокурор звернувся до суду поза строками позовної давності, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2010 року позовні вимоги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області задоволено частково.

Поновлено строк позовної давності.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №270591 від 25 квітня 2003 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,5 га, розташовану на території Козинської селищної Ради, смт.Козин, ж/м Краєвид2, вул.Старокиївська.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Заступника Генерального прокурора України з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

15 квітня 2003 року Козинська селищна Рада Обухівського району Київської області своїм рішенням №27-18 надала та передала у власність фізичним особам земельні ділянки загальною площею 31,75 га., що підтверджується копією рішення, підтримується представниками відповідачів та ставиться під сумнів прокурором і представником позивача.

25 квітня 2003 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримала Державний акт про право власності на землю серії РЗ №270591 на земельну ділянку площею 0,5000 га., розташовану на території Козинської селищної Ради Обухівського району Київської області (ж/м Краєвид-2) по вулиці Старокиївській з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 січня 2004 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав земельну ділянку площею 0,5000 га. на території Козинської селищної Ради Обухівського району Київської області (ж/м Краєвид-2) по вул.Старокиївській з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору.

7 серпня 2006 року ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_4 20 липня 2006 року за №1427, 1424 отримав Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ №159093, №159092. Площа земельних ділянок становить відповідно 1,6500 га та 6,6500 га.

7 серпня 2006 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_4 20 липня 2006 року №1421 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №159100. Площа земельної ділянки становить 2,8500 га.

10 листопада 2008 року старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України була порушена кримінальна справа відносно колишнього виконуючого обов'язки начальника Обухівського районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_6 за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення при підписанні Державних актів на право приватної власності на землю, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

29 березня 2010 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області вказана кримінальна справа була повернута для провадження додаткового розслідування Генеральному прокурору України.

Суд вірно вважав доведеною ту обставину, що позивачу та органам прокуратури стало достовірно відомо про порушення прав та законних інтересів держави, а також про осіб, причетних до таких порушень законодавства, при розслідуванні кримінальної справи лише в 2008 році. Також суд прийшов до правильного висновку, що позивач не міг своєчасно довідатись про обставини, за яких порушено або могло бути порушено права держави в частині неправомірної передачі відповідачам спірних земельних ділянок, так як позивач не наділений чинним законодавством відповідними повноваженнями для своєчасного виявлення і надання правової оцінки обставин виділення, а після цього декількох відчужень спірної земельної ділянки.

Так як позивачем пропущено строк позовної давності з поважних тичин, то суд прийшов до правильного висновку щодо його поновлення.

Відповідно до ст.ст.125, 126, 118 ЗК України для отримання земельної ділянки у власність шляхом приватизації зацікавлена особа повинна звернутися із заявою до відповідної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки про передачу її заявнику і орган, до якого вернувся заявник, повинен вирішити питання про надання або не надання земельної ділянки заявнику.

Згідно зі ст.ст.26,59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 12, п.12 розділу X Земельного Кодексу України встановлено, що виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до Земельного Кодексу України.

З матеріалів справи, пояснень прокурора і представника позивача встановлено, що рішення №27-18 від 15 квітня 2003 року на сесії Козинської селищної Ради Обухівського району Київської області не приймалось.

Під час розгляду справи суду не було подано доказів, які б вказували на дотримання встановленої ст.118 ЗК України процедури виділення шляхом приватизації земельної ділянки відповідачки, зокрема, подання нею відповідної заяви до уповноваженого органу, виготовлення проекту землеустрою чи іншої технічної документації, винесення уповноваженим органом відповідного рішення тощо.

Крім того, згідно ч.2 ст.60 ЗК України та ч.2 ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Спірна земельна ділянка розташована на корінному острові, що знаходиться на 101- 102 км по фарватеру річки Дніпро Канівського водосховища. Острів має площу біля 35 га і розташований в районі 7-9 км захисної дамби Конча-Заспа-Плюти та відноситься до земель водного фонду. Поверхня цього острову частково заболочена, частково покрита рослинністю, що залежить від гідрологічного режиму Канівського водосховища. Відмітки поверхні землі на частині ділянки, площею 22,5 га. вищі за нормальний підпірний рівень води в Канівському водосховищі - 91,5 м в Балтійській системі, і складають 92,0 - 93,0 м в Балтійській системі. Острів був з'єднаний шляхом гідронамиву штучною перемичкою із суходолом, яка надалі була знищена, що підтверджується висновками залученого слідчими Генеральної прокуратури України по кримінальній справі №49-2144 та №49-2605 спеціаліста №7 від 29 вересня 2008 року та №1 від 31 липня 2007 року, листами Дніпровського басейнового управління водних ресурсів, викопіюваннями із лоцманської топокарти, викопіюваннями з топокарти Козинської селищної Ради, збірного плану земельних ділянок в межах смт.Козин, зведеного плану земельних ділянок, реєстру земельних ділянок та іншими наявними у справі доказами.

Суд вірно поставився критично до висновку №12434 від 30 грудня 2008 року спеціаліста з будівельно-технічних досліджень - завідувача лабораторії судових будівельно-технічних та пожежно-технічних досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого встановлено протилежні дані про утворення пересипу, а відтак, і визначення статусу території, на якій розташовані спірні земельні ділянки, як півострів.

Також суд прийшов до правильного висновку щодо неприйняття до уваги висновку проведеної в іншій кримінальній справі комплексної судової експертизи №7279 від 26 січня 2009 року, оскільки її висновки не містять однозначних і чітких даних про обставини, які встановлюються в межах цієї цивільної справи. Крім, того, зазначені висновки не спростовують даних про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду по причині перебування у водоохоронній захисній смузі від урізу води Канівського водосховища.

Згідно ч.2 ст.61 ЗК України та ч.2 ст.89 ВК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Так як зазначене у оспорюваних Державних актах цільове призначення землі надає можливість здійснювати будівництво житлових будинків, а спірна ділянка не відноситься до земель житлової та громадської забудови, та ці землі є землями водного фонду і знаходяться в межах прибережної захисної смуги, то суд вірно вважав за необхідне визнати Державний акт ОСОБА_3 недійсним.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу і таким чином суд зобов'язаний розглядати справу в межах пред'явленого позову, не виходячи за його межі.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, прокурор в порушення вищезазначеного, в межах позовної заяви, не вирішуючи питання про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених відповідачами на підставі визнаного судом недійсного Державного акту просив визнати недійсними Державні акти інших відповідачів, що є неможливим, а тому керуючись ст.11 ЦПК України суд вірно не вбачав підстав для задоволення інших позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і Заступника Генерального прокурора України відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: