Справа № 2-714/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В,.

при секретарі - Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія», про стягнення страхового відшкодування та пені за затримку у його виплаті, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія» (надалі за текстом відповідач 1), та ОСОБА_2 (надалі за текстом відповідач 2), про стягнення страхового відшкодування та пені за затримку у його виплаті.

Позивачка, є власником автомобіля НОМЕР_1, відповідно до виданої довіреності, правом керування зазначеним автомобілем уповноважений ОСОБА_3.

Зазначила, що 30.05.2010 року приблизно о 19 годині 40 хвилин відповідач 2 на власному автомобілі ЗАЗ, д.н.з АІ 2218 СІ, повертаючи ліворуч не дав дорогу автомобілю НОМЕР_1, що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом ДТП).

Зазначена обставина підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2010 року №3-5915, відповідно до якої провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутності складу правопорушення.

Внаслідок ДТП позивачці було спричинена майнова шкода, що відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що складає 43 000 грн.

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.02.2011 року при зясуванні можливості укладення мирової угоди не заперечував, в звязку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву, в призначене на 28.02.2011 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, всебічно та повно зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2010 року приблизно о 19 годині 40 хвилин відповідач 2 на власному автомобілі ЗАЗ, д.н.з АІ 2218 СІ, повертаючи ліворуч не дав дорогу автомобілю НОМЕР_1, що рухався в зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ 3049931 на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем 1 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоровю 51 000 грн., за шкоду заподіяну майну потерпілого 25 000 грн. Франшиза, як частина збитків, що не відшкодовується страховиком, лімітами відповідальності не передбачена (а.с. 33).

Відповідач 2 письмово повідомив відповідача 1 про настання випадку, що має ознаки страхового випадку, окрім того, позивач самостійно у встановлений законом порядку звернувся до відповідача 1 із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, відповідач 1 відмовив у виплаті страхового відшкодування та надіслав на адресу листа, в якому посилався на недоведеність вини відповідача 2.

Таким чином, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу стало на думку відповідача 1 те, що відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2010 року №3-5915, відповідно до якої провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутності складу правопорушення, тим самим не доведено вини відповідача 2.

Відповідачем 1, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, було автотоварознавче дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу становить 32 044 грн. 47 коп. (а.с. 44-58).

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2010 року у справі № 3-5915, провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутності складу правопорушення. Рішенням по адміністративні й справі було встановлено, що як вбачається із протоколу огляду місця ДТП (при складанні якого зауважень не було), із зображеної на схемі ДТП (з якою були згодні двоє водіїв), розташування автомобілів після зіткнення, характеру пошкоджень автомобілів, наданих ОСОБА_3 в суді фотографіям з місця ДТП, випливає переконливий висновок про те, що автомобіль «ДЕУ-ЗАЗ» рухався з порушенням п. 16.1 Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, прийшов до висновку про порушення відповідачем 2 п. 16.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП, в той час, як провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за відсутності складу правопорушення.

Відповідачем 1 по справі не заперечується, що на момент ДТП діяв договір (поліс) № ВЕ 3049931 (а.с. 59-60).

Відповідно до ст. 61 цивільно процесуального кодексу (надалі за текстом ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Докази оскарження чи скасування постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2010 року у справі № 3-5915 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обовязково.

Статтею 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Позивач повідомив відповідача 1 про настання страхового випадку, відповідач 1 відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на недоведеність вини у ДТП страхувальника (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 37 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів. Позивачем 25.07.2010 року було надано відповідачу 1 заяву та рішення суду, інших документів відповідач 1 надати не зобовязував, отже нарахування позивачем пені за період з 25.08.2010 року, на підставі п. 37.2 ст. 37 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є правомірним.

Отже, підлягає стягненню з відповідача 2 пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 281 грн. 54 коп.

Розрахунки позивача відповідачем 1 по справі спростовані не були.

В судовому засіданні 23.03.2011 року представником позивача було подано заяву про залишення позову в частині позовних вимог до ОСОБА_2 без розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Виходячи з наведеного, перевіривши повноваження представника позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача про залишення позову в частині позовних про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі - 17 500 гривень та морально шкоди в розмір 50 000 тисяч гривень, всього на загальну суму в розмірі 67 500 гривень без розгляду.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді державного мита в розмірі 257 грн. 81 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187-1188, 1192 ЦК України, положеннями ЗУ «Про страхування» від 7 березня 1996 року, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 5, 6, 8, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія», про стягнення страхового відшкодування пені за затримку у його виплаті задовольнити;

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 25 500 (двадцять пять тисяч пятсот) гривень та пеню в розмірі 281 (двісті вісімдесят одна) гривня 54 копійки;

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Міська страхова компанія» на користь ОСОБА_1 державне мито в розмірі 257 (двісті пятдесят сім) гривень 81 копійка та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 (сто двадцять) гривень;

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Гребенюк В. В.