Справа № 22-ц-4291/11 Головуючий у І інстанції Білик Г.О.
Провадження № 22-ц/962/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.07.2011
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 липня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Даценко Л.М.

суддів Іванової І.В., Савченка С.І.

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2010 року позивачі звернулисядо суду із вказаним позовом,який мотивували тим, що 25.09.2009 р. відповідачі позичили у них кошти в сумі 70000 доларів США, про що склали договір позики, згідно якого зобовязалися повернути борг до 25.02.2010 р. Про отримання коштів відповідачі склади розписки. Строк повернення позики вийшов, однак відповідачі позику не повернули, зустрічей уникають, у звязку з чим просили стягнути з відповідачів на їх користь позику в сумі 553518 грн.

Протягом розгляду справи позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали свої вимоги. Згідно остаточних вимог просили стягнути з відповідачів на їх користь борг за кількома договорами позики з урахуванням відсотків за користування позикою в сумі 962206,64 грн., 3 % річних від простроченої суми у звязку із неповерненням позики в обумовлений строк в розмірі 28794,52 грн. та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки борг за договорами позики в розмірі 880307,70 грн., 3 % від простроченої суми в розмірі 57338,96 грн. та судові витрати в сумі 2450 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено чотири договори позики, за яким позивачка позичила відповідачці кошти в загальній сумі 111000 доларів США. Договори позики були укладені в письмовій формі шляхом складання відповідачкою розписок, в яких вказані як суми позик, так і строки їх повернення.

Також судом встановлено, що ні в обумовлені розписками строки, ні на час розгляду справи відповідачка кошти не повернула.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі оригіналами розписок.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у звязку із неповерненням позичених коштів відповідачкою порушені права позивачки, а тому на користь останньої необхідно стягнути борг за договором позики. Такі висновки суду є правильними. Проте, визначаючи розмір боргу в національній грошовій одиниці, суд порушив норми матеріального права, зокрема приписи ст.533 ЦК України, згідно ч.2 якої у випадку визначення у зобовязанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Ухвалюючи рішення, суд застосував курс гривні до долара США, встановлений НБУ, станом не на час ухвалення рішення, а станом на 01.02.2011 р., що суперечить приписам ч.2 ст.533 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд порушив норми матеріального права, зокрема не застосував ст.625 ЦК України, яка підлягала застосуванню до спірних відносин. Так позивачка у зв'язку із порушенням відповідачкою строку виконання грошового зобов'язання просила стягнути борг з урахуванням 3 % річних за час прострочення відповідно до приписів ст.625 ЦК України. Суд відмовив в цій частині мотивуючи тим, що договорами позики встановлений інший розмір відсотків.

Такі висновки суду не грунтуються на законі та змісті розписок про позику, з яких вбачається, що сторонами в розписках було встановлено розмір відсотків у якості плати за користування коштами в межах терміну їх повернення, що передбачає ст.1048 ЦК України. Стаття 625 ЦК ЦК України не є тотожною ст.1048 ЦК України, бо регулює відносини пов'язані з порушенням грошового зобов'язання, тобто відсотки за цією нормою є мірою відповідальності у випадку неповернення позики в обумовлений термін і

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині відмови у стягненні боргу за договорами позики солідарно із обох відповідачів як позичальника і поручителя. Відмовляючи в позові в цій частині суд послався на відсутність письмового договору поруки між позикодавцем ОСОБА_2 і сином позичальниці ОСОБА_5 Однак, такі висновки суду суперечать матеріалам справи з яких вбачається, що три боргові розписки про позику 40000 $, 15000 $ та 55000 $ складені відповідачкою і підписані в тому числі позивачкою ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_5, який вказав, що він в цих зобов'язаннях є поручителем його матері.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Таким чином вимоги закону щодо письмової форми договору поруки дотримані як і дотримані вимоги щодо його змісту з якого чітко вбачається волевиявлення ОСОБА_5 відповідати за зобов'язаннями матері.

Також колегія суддів не може погодитися із рішенням в частині відмови позивачці у стягненні судових витрат на правову допомогу. Суд відмовив в цій частині, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів про понесення таких витрат, що суперечить матеріалам справи, в яких містяться оригінали квитанцій про сплату останньою коштів (а.с.80).

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 в межах заявлених вимог та наявних доказів, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобовязується повернути таку ж суму.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений догором позики термін.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, збитків.

Поскільки судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_4 укладено чотири договори позики, за якими відповідачка отримала кошти в сумі 111000 доларів США, які не повернула в обумовлені строки, чим порушила права позивачки, то відповідно до закону та умов договорів суд задовольняє вимоги і стягує борг за договорами позики на користь позивачки.

Визначаючи розмір боргу в національній грошовій одиниці, суд враховує позовні вимоги позивача та застосовує курс долара, встановлений НБУ станом на 07.04.2011 р. - 7,9647 грн. за 1 долар США.

За розпискою про позику 1000 доларів США, стягненню підлягає сума позики - 7964,70 грн., 3 % за користування позикою - 238,94 грн., 3 % від простроченої суми (позика і проценти за користування позикою) за 15 місяців - 307,64 грн., а всього - 8511,28 грн.

За розпискою про позику 40000 доларів США, стягненню підлягає сума позики - 318588 грн., 3 % за користування позикою за 6 міс. 57345,84 грн. та 3 % від простроченої суми (позика і проценти за користування позикою) за 15 місяців 14097,52 грн., а всього 390031,36 грн.

За розпискою про позику 15000 доларів США, стягненню підлягає сума позики 119470,50 грн. та 3 % від простроченої суми за 5 місяців 1493,38 грн., а всього 120963,88 грн.

За розпискою про позику 55000 доларів США, стягненню підлягає сума позики 438058,50 грн. та 3 % від простроченої суми за 5 місяців 5475,73 грн., а всього 443534,23 грн.

Всього стягненню на користь позивачки підлягає борг в розмірі 963040,75 грн.

Враховуючи вимоги ст.554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, суд стягує заборгованість в розмірі 954529,47 грн. за трьома договорами позики на суми 40000 $, 15000 $ та 55000 $ де є поручитель ОСОБА_5 з відповідачів солідарно.

Заборгованість в розмірі 8511,28 грн. за договором позики на 1000 $ суд стягує лише з відповідачки, так як порука відповідача ОСОБА_5 за даним договором відсутня.

Колегія суддів не знаходить підстав для стягнення відсотків за користування позикою 15000 $, поскільки в розписці про позику даної суми відсутня як дата складання розписки так і взагалі строк з якої дати і по яку надається позика. В результаті відсутності вказаних відомостей неможливо визначити період, за який мають нараховуватися відсотки за користування позикою.

Позивачкою по справі понесені судові витрати, які включають держмито 2550 грн., витрати на ІТЗ 240 грн., публікація оголошення в пресі про виклик до суду 630 грн., а також витрати на правову допомогу.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, що підлягає компенсації, колегія суддів керується постановою КМ України № 590 від 27.04.2006 р. якою встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах і який згідно п.п.1 п.1 додатку до постанови обраховується виходячи із оплати 40 % мінімального заробітку за 1 годину роботи. З матеріалів справи вбачається, що з листопада 2010 р. по квітень 2011 р. проведено 4 судових засідання, які у сукупності тривали 4 години 08 хв. і в яких приймав участь представник позивача (а.с.102, 109, 119, 138). З урахуванням встановленого законом розміру компенсації витрат на правову допомогу (40 % мінімального заробітку за 1 годину роботи), часу роботи представника (4 год. 08 хв.) і мінімального заробітку за цей період, розмір компенсації має становити 1535,71 грн.

Доводи відповідача, про те, що постанова КМ України № 590 від 27.04.2006 р. якою встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах не регулює спірних відносин і застосовується у випадку, передбаченому ч.2 ст.88 ЦПК України безпідставні і суперечать процесуальному закону.

Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом, що і врегульовано даною постановою КМ.

Згідно приписів ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати (держмито, ІТЗ, оголошення про виклик, правова допомога) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4836 грн.

Апеляційна скарга щодо скасування судового рішення в частині відмови в позові ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, поскільки рішення в цій частині законне і відповідає матеріалам справи.

Суд обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення боргу за договорами позики на користь позивача, поскільки з тексту розписок чітко вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 позичала кошти саме у ОСОБА_2, а не у іншої особи.

В цій частині колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2011 року в частині задоволення частково вимог ОСОБА_2 скасувати і ухвалити нове.

ОСОБА_7 Вікторівни задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 8511 гривень 28 коп. Стягнути солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 борг за договорами позики в сумі 954529 гривень 47 коп. та судові витрати в сумі 4836 гривень. В решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2011 року в частині відмови в позові ОСОБА_3 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий : ___________________

Судді : ___________________ ________________