Справа № 2-436/11
Провадження № 2/818/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2011 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюк О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за № 2-436 за позовом ОСОБА_1, справу № 2-438 за позовом ОСОБА_2, справу № 441 за позовом ОСОБА_3, справу № 445 за позовом ОСОБА_4, справу № 448 за позовом ОСОБА_5, справу № 457 за позовом ОСОБА_6, справу № 2-464 за позовом ОСОБА_7, справу № 2-466 за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Агрофірма Поділля " про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом до ТОВ "Агрофірма "Поділля" про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві приватної власності належать земельні ділянки, право власності на які посвідчено державними актами на право приватної власності на землю, яка розташована на території Масківецької сільської ради Баришівського району Київської області. Зазначені земельні ділянки згідно з договорами оренди від 25.07.2006 року, вони передали в оренду ТОВ «Агрофірма Поділля» строком на пять років. ТОВ «Агрофірма Поділля» після укладання та підписання договорів оренди земельних ділянок затягувало час щодо їх державної реєстрації тим самим, грубо порушувала вимоги ст.ст.18,20 Закону України "Про оренду землі", а також п.20 договору оренди. Дані договори були зареєстровані у Баришівському районному відділі Київської регіональної філії державне підприємство "Центр Державного земельного кадастру" 22.10.2008 року також з порушеннями оскільки, відповідно до Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)", розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) повинен становити не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, але змін до п.9 договорів оренди внесено не було і вони були зареєстровані з орендною платою 1,5 % від грошової оцінки землі. Зміни до даного пункту були внесені та підписані між позивачами та відповідачем лише 02.03.2009 року. За період дії договору, орендар порушував також п.10 договору, а саме, за весь період, розмір орендної плати за землю здійснювався без урахування індексів інфляції. Позивачами у 2010 році було отримано довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, згідно якої вбачається, що розмір земельної ділянки значно підвищився, проте будь-яких дій із сторони орендаря щодо підвищення орендної плати вчинено не було.

Просять суд постановити рішення, яким розірвати договори оренди землі від 25.07.2006 року та стягнути з відповідача на їхню користь недоплачену орендну плату з урахуванням індексу інфляції та урахуванням нової нормативно-грошової оцінки землі.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_8 позовні вимоги своїх довірителів підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що відповідно до умов укладеного між позивачами та відповідачем договорів, вони набирають законної сили після їх державної реєстрації, яка була проведена лише у 2009 році, хоча договори були укладені та підписані сторонами у 2006 році. Вказаний факт є порушенням норм чинного законодавства, а тому, є підставою для їх розірвання.

Окрім того, орендна плата виплачувалась з порушенням строків її виплати, які зазначені в договорах оренди. За таких обставин вважає, що в позивачів є повне право ставити питання про розірвання договорів оренди внаслідок істотного порушення укладених ними та ТОВ « Агрофірма Поділля» договорів.

Просить суд задовольнити позовні вимоги його довірителів у повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма Поділля» ОСОБА_9 заперечуючи проти заявлених позовних вимог пояснив суду, що договори оренди земельних ділянок, які є предметом даного спору, були підписані сторонами у липні місяці 2006 року та з усіма необхідними додатками своєчасно здані на їх державну реєстрацію. Проте, з незрозумілих та незалежних від відповідача обставин, вказані договори були зареєстровані лише у 2009 році, що не є виною орендаря.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. При цьому, ні договором оренди землі, ні законодавством України не встановлено обов'язку орендаря здійснювати державну реєстрацію договору.

На дату підписання сторонами договорів оренди землі, позивачі та відповідач виходили з того, що орендна плата вноситься орендарем в розмірі 1,5% від грошової оцінки землі. Тобто, внесення змін у договір щодо зміни розміру орендної плати повинне було здійснюватись у порядку, встановленому нормами Закону України "Про оренду землі" та ЦК України, а саме: шляхом направлення Позивачами пропозиції відповідачу переглянути умови договору щодо розміру орендної плати, отримання згоди відповідача, підписання за взаємною згодою сторін додаткової угоди до договору оренди, здійснити державну реєстрацію додаткової угоди до договору.

Із наданих позивачами позовних заяв вбачається, що вони не зверталися до відповідача із відповідними пропозиціями, а звернулися до суду за захистом своїх прав, які ніяким чином не порушені.

З урахуванням вищенаведеного просить суд подані позовні заяви залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені позивачами позови безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Так, власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду ( ст.90 ЗК України)

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України « Про оренду землі» іншими правовими актами , прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі ( ст.2 Закону України « Про оренду землі»)

Згідно зі ст.ст.12,14,19 цього Закону, договір оренди це угода сторін про взаємні зобовязання, відповідно до яких орендодавець за плату ( розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачаються умовами договору, які не можуть суперечити Законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк .

Після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, передбачених ч.2 ст.14 Закону України « Про оренду землі », підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у тому числі й у частині розміру орендної плати ( ст.792 ЦК України, ст.ст. 16,21,25 Закону України « Про оренду землі»)

Судом встановлено, що позивачі мають у приватній власності земельні ділянки посвідчені державними актами відповідно:

1. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4.8666 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396549 від 27.06.2006 року;

2. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2.6780 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396547 від 27.06.2006 року;

3. ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2.6776 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396546 від 27.06.2006 року;

4. ОСОБА_4 ОСОБА_10 земельну ділянку площею 5.1933 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396582 від 27.06.2006 року;

5. ОСОБА_5 земельну ділянку площею 4.9029 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396615 від 27.06.2006 року;

6. ОСОБА_11 земельну ділянку площею 5.0256 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396577 від 27.06.2006 року;

7. ОСОБА_4 ОСОБА_10 земельну ділянку площею 2.5942 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396581 від 27.06.2006 року;

8. ОСОБА_7 земельну ділянку площею 4.2484 га. право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ № 396652 від 20.07.2006 року;

25 липня 2006 року між позивачами та ТОВ "Агрофірма "Поділля" в особі директора товариства ОСОБА_12 були укладені типові договори оренди землі за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 на території Масківецької сільської ради Баришівського району строком на 5 років зі сплатою орендної плати у грошовій або натуральній формі у розмірі 1.5% від грошової оцінки землі.

Відповідно до ст.23 Закону України « Про оренду землі », п. 13 договору оренди передбачено , що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 35 договору, зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін

Таким чином, умови договору не зобовязують сторони вносити зміни до договору, зокрема збільшувати чи зменшувати розмір орендної плати, а лише зобовязують за певних обставин переглянути умови договору. Зміна умов договору можлива на вимогу однієї із сторін і за взаємною згодою.

Однак доказів предявлення таких вимог позивачами до відповідача про перегляд умов договору та зміни ставки орендної плати, позивачами надано не було і в судовому засіданні не встановлено.

Розмір та умови оплати, вказані в договорі, не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству.

Договори між сторонами укладено 25 липня 2006 року у період дії Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" (зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента №830/2002 від 13 вересня 2002 року) , яким був встановлений мінімальний розмір орендної плати у розмірі 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України №725/2008 від 19 серпня 2008 року "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" внесено зміни до Указу Президента України від 02 лютого 2002 року та збільшено мінімальний розмір орендної плати до 3 відсотків. Однак, в тексті Указу відсутнє посилання про те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можливо лише за згодою сторін.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зміна умов договору, можлива лише за згодою сторін, а позивачі достатніх та допустимих доказів того, що вони зверталися у визначеному порядку до відповідача із вимогою про внесення до договорів оренди землі від 25 липня 2006 року не надали.

Безпідставним на думку суду є також посилання позивачів про неврахування відповідачем умов пункту 10 договору, а саме розмір орендної плати за землю здійснювався без врахування індексів інфляції та змін нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Суд вважає, що оскільки сторонами при укладенні договору була визначена нормативна оцінка земельних ділянок і їх вартість, які є однією з умов договору, тому зміни до цього пункту договору потребують двостороннього погодження сторін та відповідне внесення змін до Договору.

Відповідно до вимог частин 1,2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Із позовної заяви вбачається, що істотним порушенням умов договору оренди позивачі вважають здійснення державної реєстрації договору через 2 роки після його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 42 договору оренди передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а у п. 20 договору встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п'ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Суд відмічає, що ні договором оренди землі, ні законодавством України не встановлено обов'язку орендаря (Відповідача у справі) здійснювати державну реєстрацію укладених договорів.

Стаття 5 Постанови КМУ "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" від 25 грудня 1998 року № 2073 передбачено, що для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів необхідні документи для реєстрації договору оренди землі. Тобто, державна реєстрація договору може здійснюватись обома сторонами договору як позивачами, так і відповідачем. При цьому, договір набирає чинності для сторін лише після такої реєстрації. Відтак, до дати державної реєстрації договору, права позивачів не могли бути порушені Відповідачем, оскільки подача договору на реєстрацію не є обов'язком Відповідача, а до дати державної реєстрації договорів, земельна ділянка Відповідачем за договором оренди не використовувалась. Відтак, суд вважає, що відсутні будь-які порушення прав Позивачів, а тим більше відсутнє істотне порушення, як того вимагає ст. 651 ЦК України, як підставу для розірвання договору.

З урахуванням викладено, суд вважає за необхідне відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Поділля" про розірвання договорів оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 626, 651ЦК України, ст.ст. 21,24,25,32 Закону України " Про оренду землі" , Указів Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529 " Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки", від 2 лютого 2002 року № 92 " Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток ( паїв), суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Агрофірма Поділля " про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості - залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_13