АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: «стягнення суми» інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Бурлака І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» серпня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.

суддів : Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі : Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Кредитна спілка «Слобода Кредит» про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану на ОСОБА_2

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 червня 2011 року виправлено описку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати.

При цьому посилалася на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не звернув увагу на те, що вона являлася власником квартири і ніяких зобовязань перед ОСОБА_3 у неї немає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу суду скасувати, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з вимог ст. 152 ЦПК України та розяснень п.п.4,7 Пленуму Верховного Суду України, наданих в постанові № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22.12.2006 року, суддя, розглядаючи справу про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_3 та Кредитною спілкою Слобода-Кредит укладено договір № 2/11 про відступлення права вимоги про стягнення суми боргу з ОСОБА_4, якому Кредитною спілкою Слобода-Кредит надано кредит в сумі 135000,00 грн.

Як вбачається з п.4.1. вказаного договору ОСОБА_4 зобовязується надати забезпечення у вигляді поруки ОСОБА_2 Трикімнатна спірна квартира, на яку накладено арешт, на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2001 року, належить ОСОБА_2 На день укладення договору вартість спірної квартири становила 42000,00 грн. Ціна позову, який ОСОБА_3 у квітні 2011 року предявила до ОСОБА_4, склала 19976,19 грн.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначених положень Закону, розяснень Пленуму та обставин справи не врахував, не звернув увагу на те, що обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на трикімнатну квартиру не співмірний з обсягом позову, ціна якого 19976,19 грн. та не зясував, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що відповідно до п.2.ч.1.ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали.

Що стосується стягнення судових витрат, судова колегія виходить з наступного.

Ухвалою судді апеляційної інстанції від 29.06.2011 року відстрочено ОСОБА_2 сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення за подачу апеляційної скарги до хвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки судові витрати не сплачено, судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави.

Керуючись ст. ст.303,304,п.2.ч.2.ст. 307, п.2.ч.1.ст.312, п.6.ч.2.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року - скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, зареєстровану на ОСОБА_2, який накладено ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави за подачу апеляційної скарги.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в частині стягнення судових витрат може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

В іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Судді: