Справа № 2-1186/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гребенюк В.В.,

при секретарі - Литовченко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про продовження строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач 1) та ОСОБА_2 (надалі за текстом позивач 2) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі за текстом відповідач), про продовження строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач 1, 2 обґрунтовували тим, що 20.03.2008 року помер їх батько ОСОБА_4, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно.

Упродовж строку, відведеного законом для прийняття спадщини, і до цього часу позивачі, як спадкоємці першої лінії, донька ОСОБА_5, прізвище було змінено на підставі свідоцтва про шлюб І-ОК № 099133, видане виконкомом Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.09.2010 року позивач 1 та син ОСОБА_2 позивач 2, не змогли оформити юридично свої спадкові права у звязку з тим, що відповідачем було приховано від позивачів факт смерті спадкодавця.

Після розірвання шлюбу померлий одружився вдруге, від другого шлюбу мав сина - ОСОБА_3..

В серпні 2010 року позивачам стало відомо про факт смерті батька ОСОБА_4. Четверта Київська державна нотаріальна, де було відкрито спадкову справу, відмовила позивачам у прийнятті заяв та видачу свідоцтв про право на спадщину, тому що позивачами було пропущено строки, встановлені законодавством України для прийняття спадщини, а також тому, що 05.02.2010 року та 13.02.2010 року на імя відповідача були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, як єдиному спадкоємцю померлого.

Після смерті спадкодавця спадкоємцям за законом є позивачі та відповідач, який одноособово прийняв спадщину, але не дає письмової згоди для прийняття спадщини позивачами.

Крім того, позивачами було зазначено, що 12.07.2008 року позивач 1 внаслідок ДТП було отримано травми середнього ступеню тяжкості, зокрема й компресійний перелом хребта, що унеможливлювало пересування. Ліжковий режим продовжувався до вересня 2008 року, після чого почався тяжкий період реабілітації, що тривав ще півроку. позивач 2 в цей час був цілком поглинутий доглядом за хворою позивачем 1.

Позивач 1, позивач 2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи, згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Відповідач проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, надав письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів та відповідача, свідка, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 20.03.2008 року помер ОСОБА_4, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно (а.с. 5).

Упродовж строку, відведеного законом для прийняття спадщини, позивач 1, яка змінила прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ОК № 099133, видане виконкомом Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.09.2010 року (а.с. 10) та позивач 2, не вступили в спадщину у звязку з тим, що відповідачем було приховано від позивачів факт смерті спадкодавця.

Після розірвання шлюбу померлий одружився вдруге, від другого шлюбу мав сина - ОСОБА_3 відповідача по справі.

Після смерті спадкодавця спадкоємцям за законом є позивач 1, 2 та відповідач. Відповідач прийняв спадщину, своєї згоди для прийняття спадщини позивачам 1, 2 не надав.

В судовому засіданні було встановлено, що 14.07.2008 року позивача 1 було доставлено до ІІІ травматологічного відділення 11 МКЛ м. Одеси з діагнозом компресійний перелом тіла, в лікувальному закладі позивач 1 перебувала до 18.07.2008 року та була виписана для подальшого лікування за місцем проживання в м. Києві (а.с. 12). З 18.07.2008 року по 29.07.2008 року та з 15.10.2008 року по 20.10.2008 року позивач 1 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні центрального госпіталю МВС України (а.с. 12-13).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що внаслідок травми отриманої в результаті ДТП, позивач 1 довгий період часу не міг самостійно пересуватись. Ліжковий режим продовжувався до вересня 2008 року, після чого почався тривав період реабілітації. Крім того, зазначив що позивач 2 в цей час був цілком поглинутий доглядом позивачем 1 та не працював.

Таким чином, позивачем 1 під час судового розгляду було доведено поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вказані позивачем 1 причини, на переконання суду, дійсно пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В своїх поясненнях, позивач 1, 2 та представник позивача 2, обґрунтовуючи поважність пропуску вступу в спадщину позивача 2 заявили, що позивач 2 за весь період догляду за позивачем 1 не працював, оскільки на сімейній раді було вирішено, що заробляти кошти буде мати позивачів. Однак, дані пояснення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, згідно яких, посилання позивача 2 на те, що він був змушений звільнитись з роботу у звязку з доглядом за позивачем 1 не найшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з записів трудової книжки позивач 2 був прийнятий на роботу 04.12.2008 року, а звільнений з неї 13.08.2009 року (а.с. 30-31).

Отже, позивач 2 не навів суду належних та допустимих доказів поважності причин з якої він в цей час не звернувся за захистом своїх прав. Так, твердження позивача 2 та його представника, про приховування факту смерті спадкодавця, не обґрунтоване належними та допустимими доказами, а відтак судом вважається недоведеним.

Відповідачем на підтвердження невизнання позову було подано заперечення, в яких відповідачем було зазначено, що позивачі посилаються на факт ДТП, однак зазначене ДТП сталося через чотири місяці після відкриття спадщини, крім цього, відповідач зазначав, що відповідно до чинного законодавства не передбачено обовязок спадкоємця вживати заходи щодо розшуку інших спадкоємців (а.с. 39-40).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Позивач 1, 2 по справі є спадкоємцями першої черги. У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщини. Якщо прийняття спадщини пропущено з поважної причини, суд може за позовом спадкоємця визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини.

Відповідачем по справі заперечується вступ у спадщину позивача 1, 2.

Суд вважає, що відповідач, прийнявши у спадщину спадкове майна, відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України та п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. N 20/5, вважаються таким, що прийняв спадщину.

Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщини. Якщо прийняття спадщини пропущено з поважної причини, суд може за позовом спадкоємця визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В процесі судового розгляду, позивач 1 довів поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач 2 та його представник, не навели суду належних та допустимих доказів якими обґрунтовувалась поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність для нього перешкод для подачі такої заяви.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача 1, 2 знайшли своє підтвердження частково та доведені частково, а відтак, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 державне мито в розмірі 4 грн. 25 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 18 грн. 50 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1216, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 8, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про продовження строку для прийняття спадщини задовольнити частково;

Визначити спадкоємцеві - ОСОБА_1, яка пропустила строк для прийняття спадщини, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, який не може перевищувати трьохмісячного строку з моменту набрання судовим рішенням законної сили;

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 державне мито в розмірі 4 (чотири) гривні 25 копійок та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 18 (вісімнадцять) гривень 50 копійок;

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

СУДДЯ Гребенюк В. В.