Справа № 22-ц-457/11
Головуючий у І інстанції Василенко О.М.
Провадження № 22-ц/1090/6681/12
Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2011 року м. Київ

Колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого судді : Яворського М.А.

суддів Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.

при секретарі Джафаровій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивачка у вказаній справі ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила постановити рішення суду, яким визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 та посвідчений 18 липня 2000 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з підстав передбачених ч.2 ст. 203, ч.1 ст. 225 ЦК України.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_7, як дочка померлого сина ОСОБА_7 ОСОБА_8, що також помер 11 січня 1999 року та звернулася після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак отримала відмову нотаріуса з посилання на те, що вказане майно спадкодавця відповідно до складеного ним заповіту, що посвідчений 18 липня 2000 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 переходить по відповідачки у справі ОСОБА_3 Вважала що вказаний заповіт повинен бути визнаний недійсним з тих підстав, що спадкодавець ОСОБА_7 на момент його (заповіту) вчинення, виповнилося 90 років і в останні роки у нього розвинувся віковий склероз, сліпота та почастішали випадки не сприйняття дійсних подій.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2009 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення вимог матеріального та процесуального права. Зокрема на думку апелянтів суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, яка б підтвердила факт підписання заповіту померлим у недієздатному стані.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися на розгляд справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи та підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 згідно заповіту, посвідченого 18 липня 2000 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №1700, заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, відповідачці по справі.

З оглянутого судом вказаного вище заповіту (спадкова справа №320 (09 р.) до майна померлого 03 травня 2009 року ОСОБА_7) встановлено, що приватним нотаріусом особу заповідача встановлено та його дієздатність перевірено.

15.08.2009 року, після відкриття спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, 25.11.2009 року листом державного нотаріуса їй відмовлено в видачі свідоцтво про право на спадщину, оскільки майно їй не заповідано.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того що відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України обовязок доказування покладений на позивачу, і так як позивачка не надала суду достатніх та допустимих доказів укладення ОСОБА_5 заповіту в недієздатному стані тому відсутні підстави для визнання його недійсним згідно до ст.ст. 203 ч.2, 215 ЦК України

Колегія суддів вважає зазначений висновок законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Так, відповідно до вимог ст. 203, ч.2, ч.3 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка оспорюючи законність вчиненого правочину посилалася на те, що заповідач на момент складання та підписання заповіту був не дієздатний тобто не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Однак достатніх та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачка не надала.

Проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою №527 від 07 грудня 2010 року встановлено, що на момент посвідчення заповіту 18 липня 2000 року ОСОБА_7 страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу ( церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, хронічна мозкова недостатність) з порушенням когнітивних процесів, емоційно-вольовими розладами, депресивним фоном настрою, порушенням критичних та прогностичних функцій внаслідок загострення супутніх соматичних захворювань ішемічної хвороби серця з поглибленням серцевої недостатності, захворювання суглобів з порушенням їх функції, вираженим больовим синдромом та значним зниженням зору через катаракту та психотравмуючої ситуації ( смерть сина, залежність від стороннього догляду). Тому ОСОБА_7Д під час складання і підписання заповіту 18 липня 2000 року , міг, але не повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Свідки у справі ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 також не підтвердила факт перебування померлого на час підписання заповіту в стані недієздатності.

Інших доказів на підтвердження заявлених позивних вимог позивачка суду не надала.

Враховуючи наведене, колегія суддів підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, оскільки не встановлено підстав, передбачених ст. 215, 225 ЦК України, і на які посилається позивач, для визнання договору недійсним. Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді :