Справа № 22-ц-2473/11 Головуючий у І інстанції Дудчак І.М.
Категорія 56 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління МВС України в Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги матері загиблого працівника міліції та відшкодування моральної шкоди ,-

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом до Головного управління МВС України в Київській області (далі - ГУ МВС), який обґрунтовувала тим, що 25 серпня 2008 року близько 04 год. 20 хв. її син інспектор патрульної служби ОСОБА_2 ГУ МВС України в Київській області (далі - ОСОБА_2) рядовий міліції ОСОБА_3, отримав тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього, як позивач вважає, - під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, тому просила,

- встановити факт, що 25 серпня 2008 року інспектор патрульної служби ОСОБА_2 рядовий міліції ОСОБА_3 загинув під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку;

- зобов'язати ГУ МВС внести зміни та доповнення в абзац перший пункту 1 розділу 6 "Висновки комісії" ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку, що стався 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв., (форма Н-5) та абзац перший пункту 14 "Висновок" ОСОБА_3 № 1 про нещасний випадок (форма Н-1), затверджених 23 листопада 2009 року начальником ГУ МВС України в Київській області генерал-лейтенантом міліції ОСОБА_4, доповнивши їх словами: "пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку";

- стягнути на її корить з ГУ МВС грошову допомогу як матері загиблого працівника міліції в розмірі 162388 грн. 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2010 року задоволено частково Стягнуто з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, а в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

У своїх апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити судове рішення в звязку з неповним встановленням обставин справи та ухвалити нове рішення, яким задоволити вимоги в повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі ГУ МВС посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні скарги апелянтів підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд першої інстанції зазначених вимог Закону не дотримався, вирішив спір без неповного зясовування обставинах справи, з невірним застосуванням норм матеріального права.

Відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи в задоволені основного позову, суд першої інстанції вважав, що доказів того, що інспектор патрульної служби ОСОБА_2 рядовий міліції ОСОБА_3, син позивача, 25 серпня 2008 року загинув при виконанні ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю: ліквідації аварії, пожежі, рятуванню людського життя, охороні особистого майна громадян, судом не здобуто.

Задовольняючи позов частково та стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рядовий міліції ОСОБА_3 присягу працівника міліції не приймав, відповідне навчання по виду роботи, стажування по посаді підмінного помічника оперативного чергового не проходив дійшов висновку, що між зазначеними вище порушеннями підготовки, організації та несення служби в добовому наряді ОСОБА_2 та загибеллю рядового міліції ОСОБА_3 існує безпосередній причинний зв'язок та є вина цього структурного підрозділу ГУ МВС.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, - 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв. із співробітником ОСОБА_2 інспектором патрульної служби рядовим міліції ОСОБА_3 стався нещасний випадок (падіння з висоти), внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та по дорозі до лікарні помер.

Також встановлено, що наказом ГУ МВС в Київській області від 12 листопада 2009 року за фактом загибелі інспектора патрульної служби ОСОБА_2 рядового міліції ОСОБА_3 було створено комісію для проведення розслідування відповідно до вимог наказу МВС України № 1346 від 12 грудня 2002 року "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України" (далі - Порядок № 1346).

Під час розслідування нещасного випадку встановлено, що з 10 березня 2008 року ОСОБА_3 проходив службу на посаді інспектора взводу патрульної служби ОСОБА_2 та наказом ОСОБА_2 від 04 липня 2008 року його допущено до самостійного несення служби, а наказом ОСОБА_2 від 14 липня 2008 року його допущено до самостійної служби в якості підмінного помічника начальника відділу, оперативного чергового ОСОБА_2, що суперечило вимогам чинної на той час Інструкції по організації роботи чергових частин, затвердженої наказом МВС України № 485 від 18 серпня 1992 року.

24 серпня 2008 року ОСОБА_3 згідно із планом розстановки нарядів ОСОБА_2 заступив на добове чергування для несення служби в якості помічника оперативного чергового ОСОБА_2

25 серпня 2008 року близько 04 год. 10 хв. до чергової частини ОСОБА_2 звернувся місцевий житель ОСОБА_5 та повідомив, що за місцем його проживання випадково зачинились вхідні двері до його квартири АДРЕСА_1.

Вказане повідомлення у журналі чергової частини міськвідділу зареєстровано не було. Про дане звернення ОСОБА_3 не повідомив керівництво міськвідділу та з власної ініціативи приміщення чергової частини та на автомобілі заявника виїхав за вказаною вище адресою з метою проникнення до квартири ОСОБА_5

О 04 год. 20 хв. ОСОБА_3 самостійно, через балкон квартири, яка розташована поверхом вище, намагався за допомогою простирадла спуститись на балкон квартири ОСОБА_5 Під час спускання не втримався та впав, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та по дорозі в лікарню помер. За висновками комісії були складені ОСОБА_3 № 1 про нещасний випадок (форма Н-1) та ОСОБА_3 розслідування нещасного випадку, що стався 25 серпня 2008 року о 04 год. 20 хв. (форма Н-5) (а. с. 40-48). Причиною нещасного випадку є недотримання покійним правил особистої безпеки, порушення порядку несення служби. Також відповідно до висновками комісії останній отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям під час проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про міліцію", - у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 3.11 Порядку № 1346, - комісією з розслідування визнається, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, визначаються у таких випадках: при ліквідації аварій, пожеж, стихійних явищ або їх наслідків; при виконанні службового або громадського обов'язку з рятування людського життя, охорони державного, громадського або особистого майна громадян, захисту їх честі та гідності; інших випадках, передбачених законодавчими актами України та нормативно-правовими актами МВС України.

Таким чином. суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у матеріалах справи відсутні і всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази на підтвердження того, що син позивача, 25 серпня 2008 року загинув при виконанні ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю: ліквідації аварії, пожежі, рятуванню людського життя, охороні особистого майна громадян.

Крім того, стягуючи з відповідача моральну шкоду, суд першої інстанції встановив, що до самостійної служби в якості підмінного помічника начальника відділу, оперативного чергового ОСОБА_2 ОСОБА_3, був допущений з порушенням вимог чинної на той час Інструкції по організації роботи чергових частин, затвердженої наказом МВС України № 485 від 18 серпня 1992 року. Протягом доби несення служби добовим нарядом не перевірялось, що призвело до порушення функціональних обов'язків ОСОБА_3, який скористався неналежним контролем зі сторони керівництва та самостійно покинув приміщення міськвідділу міліції. Крім цього, присягу працівника міліції не приймав, відповідне навчання по виду роботи, стажування по посаді підмінного помічника оперативного чергового не проходив, та прийшов до висновку, що між зазначеними вище порушеннями підготовки, організації та несення служби в добовому наряді ОСОБА_2 та загибеллю рядового міліції ОСОБА_3 існує безпосередній причинний зв'язок та є вина цього структурного підрозділу ГУ МВС - ОСОБА_2 та стягнув шкоду з відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може оскільки відповідно до ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, ця стаття закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав.

Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Цивільний кодекс України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у окремо визначених випадках, у тому числі і у разі її завдання неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особою, яка її завдала (ч 1ст. 1167 ЦК України).

Так, ст. 1167 ЦК України передбачено умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобовязання.

Виходячи із суті позовних вимог, заявлених позивачем, їх задоволення судом першої інстанції на підставі лише ст. 23 ЦК України є незаконним.

Крім того, оскільки судом першої інстанції встановлено, винні дії структурного підрозділу, - ОСОБА_2, який згідно матеріалів справи є самостійною юридичною особою, - помилково стягнув шкоду з ГУ МВС в Київській області.

Враховуючи наведене колегія судів не погоджується з висновками суду першої про необхідність відшкодування заподіяної моральної шкоди.

При викладених обставинах є підстави для відмови в задоволені вимог позивача в повному обсязі на підставах передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області задоволити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про стягнення одноразової грошової допомоги матері загиблого працівника міліції та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: