Справа № 2/0614/728/11
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2011 року

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Ярмоленка В.В.

при секретарі Грищенко О.В.

розглянувши на відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малинського РВ УМВС України в Житомирській області про визнання майна особистою приватною власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати її особистою приватною власністю житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Українка Малинського району по вул. Жовтневій, 46, оскільки будинок придбаний хоча і під час шлюбу, однак за кошти отримані у звязку з народженням дитини. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та зобовязати ВГІРФО при Малинському МВ УМВС в Житомирській області зняти його з реєстрації.

В судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 з 15.08.2004 року по 15.07.2009 року за рахунок одержання одноразової виплати у звязку з народженням дитини 08.02.2006 року нею був придбаний житловий будинок в с. Українка Малинського району по вул. Жовтневій,46. З липня 2008 року відповідач проживає окремо та створив нову сім`ю, що свідчить про втрату ним інтересу до будинку, і, як наслідок, права користування житловим будинком.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань від нього не надходило, а тому, судом, за згодою позивача, ухвалено проведення заочного розгляду справи.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання свого представника не направив.

Встановлено, що 15 серпня 2004 року Українківською сільською радою Малинського району був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_2. В період шлюбу, 08 лютого 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала житловий будинок з господарськими будівлями №46 по вулиці Жовтневій в с. Українка Малинського району, державна реєстрація права власності на який проведена 29.07.2010 року.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на нерухоме майно виникло у ОСОБА_1 29.07.2010 року.

Звертаючись до суду за захистом права шляхом визнання судовим рішенням права особистої приватної власності на частину домоволодіння, позивач в судовому засіданні вказала на підставу звернення невизнання її права відповідачем.

Відповідно до чинного законодавства необхідність у такому способі захисту права, як визнання, виникає тоді, коли наявність у особи певного субєктивного права не визнається або є реальна загроза невизнання у майбутньому, тобто вимога визнання права подається для підтвердження його реального існування. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, долученого до матеріалів справи, вбачається, що за позивачкою зареєстровано право приватної власності на домоволодіння, тому її право існує реально і це підтверджено належним правовстановлюючим документом, що дає підстави вважати її правовий статус визначеним.

Доказів про неможливість реалізації позивачем наявного права (продати будинок, обміняти та інше), та на підтвердження перешкод, які чинять їй треті особи у здійсненні права власності, не добуто.

Таким чином, спосіб захисту шляхом визнання права полягає у встановленні певного юридичного факту, в результаті встановлення якого у судовому порядку у особи виникне, зміниться або припиниться певне субєктивне право. При цьому, вимога позивача про визнання права звернена має бути не до відповідача, а до суду, який повинен офіційно підтвердити наявність або відсутність у позивача спірного права.

Оскільки у позивача право власності на будинок існує реально, підтверджено у встановленому законом порядку, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний факт підтверджується довідкою Українківської сільської ради №833 від 12.11.2010 року.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку понад один рік, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи.

Таким чином, вважається доведеним той факт, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, у звязку з чим втратив своє сервітутне право на спірне житло, а тому підлягає визнанню таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Не підлягає задоволенню вимога про зобовязання відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Малинського РВ УМВС України в Житомирській області зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 по будинку №46 по вул. Центральній в с. Українка Малинського району, яка є передчасною, оскільки відповідно до ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Однак позивачем не зазначено норму закону, якою передбачено такий спосіб захисту як зобовязання вчинити певні дії та існування порушеного, невизнаного чи оспорюваного права.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 60, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 391,405 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями, за адресою: с. Українка Малинського району, вул. Жовтнева,46.

В решті вимог - відмовити за безпідставністю.

Копію рішення направити рекомендованим листом відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Малинським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

ОСОБА_5