Справа № 2-1679/2011р.
Рішення

Іменем України

16 листопада 2011р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мельника О.О.

при секретарі Швачко О.О.

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_8, Управління Держкомзему України в Бориспільському районі про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, недійсними, визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, і в судовому засіданні її представник підтримав письмовий текст даної позовної заяви, з письмовими та усними доповненнями про те, що 30.12.2005 року позивачка видала на імя відповідача ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила його продати за ціну та на його умовах, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку. Вважає, що дана довіреність видана, незаконно, за відсутності у позивачки права власності на землю, а повноважень щодо отримання довірителем державного акту, позивачка останньому не надавала; за наявності встановленої п.15 Перехідних положень ЗК України заборони на відчуження ділянки як такої, що має сільськогосподарське призначення; є такою, що суперечить чинному законодавству України в частині її нотаріального оформлення, під час якого дописка щодо державного акту була здійснена нотаріусом не перед підписом позивачки, а в кінці посвідчувального напису, а також за наявності допущеної помилки в площі ділянки. Крім того, вважає таким, що виданий в порушення чинного законодавства України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений відповідачем ОСОБА_6 на підставі такої довіреності, з підстав відчуження земельної ділянки всупереч існуючої вищевказаної встановленої законом заборони на її відчуження, а також в порушення ст.65 СК України, за відсутності згоди чоловіка позивачки на відчуження земельної ділянки, враховуючи, що останній заяву, що знаходиться в матеріалах справи, не підписував та присутній при її складанні у нотаріуса не був, до того ж в положеннях договору не зазначено зареєстрованого в реєстрі номеру такої заяви, що свідчить про її відсутність в момент укладення такого правочину. Тому просить визнати недійсними вказану довіреність та договір купівлі-продажу, з вищезазначених підстав. Крім того, просить визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку, враховуючи, що внаслідок укладання спірних правочинів, позивачка була протиправно такого права позбавлена. Вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки спірний договір купівлі-продажу вчинений під впливом обману, враховуючи, що позивачку ввели в оману з приводу можливості продажу ділянки, а відповідно до ст.258 ЦК України до вимог про визнання такого правочину недійсним встановлюється 5-ти річний строк звернення до суду.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, свої інтереси доручає представляти своєму представнику.

Представники відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що видання довіреності на розпорядження земельною ділянкою, яка буде в майбутньому набута у власність, не суперечить вимогам цивільного законодавства України. Розбіжність у площі земельної ділянки не може свідчити про відсутність повноважень у повіреного на продаж земельної ділянки, враховуючи, що позивачка доказів на підтвердження належності їй на праві власності іншої ділянки на території Великоолександрівської сільради, не надала. Крім того, законодавство України не містить норми, за якою при посвідченні довіреностей на розпорядження майном, нотаріус зобовязаний перевіряти також і належність довірителю цього майна. Також, позивачка не може посилатись на відсутність згоди її чоловіка на відчуження земельної ділянки як на підставу визнання договору купівлі-пролажу земельної ділянки недійсним, оскільки відповідно до ст.65 СК України, право звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу з цієї підстави, надається лише тому з подружжя, без згоди якого укладено такий договір. До того ж, саме позивачем до матеріалів справи була додана копія нотаріально посвідченої заяви чоловіка позивача, у якій останній надав згоду на продаж спірної земельної ділянки. Здійснення нотаріусом дописки після підпису позивачки не може свідчити про недійсність довіреності, а може вказувати лише на неповну відповідність здійсненої дописки вимогам нотаріального діловодства, враховуючи, що на обсяг прав повіреного це ніяким чином не впливає, виходячи із змісту прав, в т.ч. щодо продажу земельної ділянки, які були надані останньому позивачкою. Крім того, земельна ділянка, що була відчужена за договором, призначена для ведення особистого селянського господарства, а не ведення товарного сільськогосподарського виробництва чи фермерського господарства, на які і встановлений законом мораторій на їх відчуження, в редакції п.15 Перехідних Положень ЗК України, яка діяла на момент укладення спірних довіреності та правочину.

Представник відповідача ОСОБА_7 також проти позову заперечував та пояснив, що відповідачка виконала умови договору купівлі-продажу, оплативши обумовлену в договорі вартість земельної ділянки шляхом перерахування грошових коштів на рахунок представника позивачки, договір набув юридичної сили з моменту перерахування грошей, а тому відповідачка користується земельною ділянкою на законних підставах. Довіреність була власноручно підписана позивачкою, про що вона не заперечує, тому волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Таким чином. при видачі довіреності було дотримано істотні вимоги чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України. Чинним на час укладення спірної довіреності законодавством, що регулювало вчинення нотаріальних дій, взагалі не було передбачено вимог щодо здійснення дописок. Тому, вважає, що посилання представника позивачки на те, що дописка в тому числі державного акту на право власності на земельну ділянку, проставлена нотаріусом у довіреності всупереч вимогам закону, не може бути підставою для визнання довіреності недійсною. Крім того, на час укладення спірного договору, законом не було передбачено наявність нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя на продаж, на незаконність якої посилається представник позивача, як на підставу визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. Тому вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, свої інтереси доручили представляти своїм представникам.

Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві просить справу слухати у його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник Управління Держкомзему в Бориспільському районі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, в своїй письмовій заяві просить справу слухати у його відсутність..

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши і оцінивши в сукупності, докази по справі, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Встановлено, що 30 грудня 2005 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 4953, довіреність, яку позивачка підписала власноручно, і якою уповноважила відповідача ОСОБА_6 продати за ціну та на умовах на його розсуд земельну ділянку, площею 3,04 га, що знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на землю. Разом з тим, цією довіреністю позивачка надала позивачу, разом з іншими зазначеними у даній довіреності правами, право одержувати необхідні довідки та документи, в т.ч. державний акт на право власності на земельну ділянку, а також, підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки та одержати належні їй гроші за продану земельну ділянку.

Довіреність була видана у відповідності до вимог чинного законодавства України, за вільним волевиявленням позивачки, що відповідало її внутрішній волі, про що свідчить проставлений в довіреності підпис останньої, належність якого саме їй, позивачка визнає, і яку, остання, не скасовувала, маючи таке законне право.

Відповідач ОСОБА_6, на підставі вищезазначеної довіреності, 28.02.2006р., діючи від імені та в інтересах позивачки, в межах наданих йому такою довіреністю повноважень, уклав з ОСОБА_9, який діяв в інтересах відповідачки ОСОБА_7 договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3942, за умовами якого позивачка продала та зобовязується передати у власність ОСОБА_7, яка купила, за ціною 999 127 грн. 35 коп. та зобовязується прийняти у власність земельну ділянку, площею 3,0438 га, що знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :08:005:0038, що належала позивачці на праві приватної власності на підставі державного акту серії ЯГ № 153220, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області 23.02.2006р., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 74.

Відповідач ОСОБА_7 сплатила грошові кошти за земельну ділянку, вказану у договорі, перерахувавши на поточний рахунок представника позивача зазначену у договорі суму, тим самим виконавши умови договору належним чином, та набувши, на законних підставах, в право власності вищезазначену земельну ділянку.

Позивачка, достовірно знаючи про укладення вищевказаних правочинів 30.12.2005р. та відповідно 28.02.2006р., звернулась до суду з вимогами про визнання їх недійсними лише 31.05.2011р., тобто після спливу встановленого законом 3-х річного строку звернення до суду з даними позовними вимогами, в розумінні ст.257 ЦК України, тим самим пропустила встановлений законом строк позовної давності, визначений для звернення до суду з такими позовними вимогами. Підстави для застосування спеціального строку позовної давності, у 5 років, як до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом обману, як вимагає представник позивача, відсутні.

Вищенаведене підтверджується даними копії спірних довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.9-11), копії платіжного доручення (а.с.10).

Відповідно до ст.ст.202, 203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, правочини можуть бути односторонніми, таким правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, і може створювати обовязки і для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, і до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину, а зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона(представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, що виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За змістом ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. При цьому довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, уклавши спірну довіреність, надала відповідачу ОСОБА_6П повноваження щодо отримання державного акту на право власності на землю та на продаж земельної ділянки, за ціну та на умовах на його розсуд, з правом отримання грошових коштів від продажу, підписала довіреність власноручно, що вона сама і визнає, що свідчить про те, що волевиявлення позивачки на укладення даного правочину було вільним та відповідало її внутрішній волі, та вказує на укладення даної довіреності відповідно до чинного законодавства України, дана довіреність позивачкою скасована не була, а відсутність у позивачки права власності на землю, на час укладення довіреності, не суперечить вимогам чинного законодавства України, і не може бути підставою для визнання довіреності недійсною. До того ж, право на отримання державного акту позивачка повіреному надала, що і засвідчено нотаріусом. А посилання представника позивача на ті обставини, що нотаріусом не було перевірено наявність документів, які б посвідчували право позивачки на землю, а також недотримання нотаріусом порядку оформлення довіреності в частині здійсненої ним дописки, та допущення помилки в площі земельної ділянки, не може бути підставою для визнання довіреності недійсною.

Також є безпідставним посилання представника позивача, як на підставу визнання недійсними довіреності та договору, укладення таких правочинів, всупереч встановленій п.15 Перехідніх Положень ЗК України забороні на відчуження земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, оскільки пунктом 15 Перехідних положень ЗК України, в редакції, яка діяла на момент їх укладення, було встановлено, заборону продажу земельних ділянок лише для земельних ділянок призначених для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а земельна ділянка, що була відчужена за спірним договором, призначена для ведення особистого селянського господарства і не належить до категорій земель, щодо яких встановлено мораторій на вічуження, а тому і дія вищезазначеної норми на неї не може розповсюджуватися. За вищевказаних обставин, не може бути визнаним недійсним договір купівлі-продажу, з підстав введення позивачки в оману щодо неможливості продажу земельної ділянки внаслідок існуючого мораторію на продаж ділянки, на що посилається представник позивачки, як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, суд вважає безпідставним, посилання представника позивача, на відсутність нотаріально посвідченої згоди чоловіка позивачки на відчуження земельної ділянки, як на підставу визнання договору недійсним, оскільки на час укладення спірного правочину, наявність такої згоди не була передбачена п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, враховуючи, що зміни були внесені до вказаного пункту Інструкції лише 15.06.2009р.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.1,2 ст.321 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, і особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Тому, враховуючи, що довіреність та договір купівлі-продажу укладені відповідно до чинного цивільного законодавства, відповідач ОСОБА_6, укладаючи договір купівлі-продажу, діяв, на підставі довіреності, в межах наданих йому позивачкою прав, умови договору купівлі-продажу сторонами виконані належним чином, суд не вбачає підстав для визнання таких правочинів недійсними, а також для визнання права власності за позивачкою на земельну ділянку, що була відчужена, та на яку право власності відповідачка ОСОБА_7 набула на законних підставах.

Приймаючи до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності при вирішення даного спору.

На підставі викладеного,

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.202, 203, 215, ч.ч.1,3 ст.237, ст.244, ст.317, ч.ч.1.2 ст.319, ч.ч.1,2 ст.321, ст.328 Цивільного Кодексу України, ст.ст.8,10,57-58,60,62,64, 212-215, 218 ЦПК України,

суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_8, Управління Держкомзему України в Бориспільському районі про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки, недійсними, визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Київської області через Бориспільський міськрайсуд, на протязі 10 днів, з дня його оголошення.

Суддя О.О.Мельник