АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2812/11 Справа № 22ц-9966/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, треті особи: інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, обслуговуючий кооператив «Садове товариство «Родник», про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2010 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що у 1988 року вона вступила до обслуговуючого кооперативу «Садове товариство «Родник», де протягом 1990-1992 років на виділеній їй у безстрокове користування земельній ділянці загальною площею 12 га по вул. Моріса Тореза, 49-д в м. Дніпропетровську побудувала дачний будинок з дотриманням норм та правил, після чого їй була безкоштовно передана у приватну власність вищезазначена земельна ділянка, розміром 0, 062 га, за рішенням Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району №32 від 20.08.1997 року, на підставі якого був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серія ДН №0170099 від 26 січня 1998 року. З метою проведення технічної інвентаризації та державної реєстрації прав власності на дачний будинок вона подала відповідне замовлення №17/27556 від 06.11.2008 року до Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" та згідно інвентаризаційної справи будівля дачного будинку була визнана об'єктом самовільного будівництва, що підлягає введенню в експлуатацію та узаконенню, про що було зроблено відповідний штамп в технічному паспорті, а за технічним висновком ТОВ фірмою "Технологія" будівельні конструкції вказаного будинку знаходяться у задовільному стані і придатні для подальшої експлуатації. Крім того, згідно з містобудівним висновком Головного Архітектурно-планувального управління міської ради дачний будинок відповідає вимогам забудови планувальної зони. З таких підстав позивачка просила суд визнати за нею право власності на вказаний дачний будинок.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Разом з тим ч.ч.3,4 цієї статті передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При цьому з урахуванням норм Закону України «Про основи містобудування» та Закону України «Про планування і забудову територій» для вирішення питання про визнання за особою права власності на обєкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого обєкту в експлуатацію відмовлено, обовязковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до п.1.6. Тимчасового положення про порядок держаної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22.01.2009 р.), реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка протягом 1990-1992 років на належній їй на праві власності земельній ділянці №13 в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Родник» по вул. Моріса Тореза, 49-д в м. Дніпропетровську без належним чином оформленого проекту та дозволу здійснила будівництво дачного будинку, який не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. №461 «Про питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація). У разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 року, особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Міністерством будівництва та житлово-комунального господарства.

На час звернення позивачки до суду з цим позовом існував інший порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, що збудоване до 1992 року, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 р. №1035 "Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», відповідно до якої підставою для оформлення права власності на садові будинки із господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 року є висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва.

Позивачка такий висновок отримала 23.11.2010 року, але за реєстрацією права власності на свій дачний будинок до місцевого органу технічної інвентаризації з ним зверталась і він не був предметом його розгляду.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для визнання права власності на спірний дачний будинок в судовому порядку, суд обґрунтовано на підставі ст.328 ЦК України відмовив в задоволенні заявлених позивачкою вимог.

Доводи скаржника про незаконну відмову судом в задоволенні позову та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, нормах законодавства, регулюючого спірні правовідносини, і фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Крім того, при наявності всіх необхідних документів позивачка не позбавлена можливості з ними звернутися для реєстрації права власності на це майно до відповідної установи, якій діючим законом надані повноваження вирішувати таке питання у встановленому порядку, а її відмову - оскаржити до суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: