АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 37 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про продовження строку для прийняття спадщини, який неодноразово уточнювала та у травні 2009 року в останнє уточнивши, просила встановити факт сумісного проживання із сином, який помер 25 березня 2004 року, визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті її сина ОСОБА_7, який на момент смерті проживав із нею, відкрилася спадщина на майно - 79220 штук іменних акцій ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», сумарною номінальною вартістю 19805 грн. Вона звернулась до нотаріальної контори та дізналась, що свідоцтво про право на спадщину після смерті її сина, отримав ОСОБА_3, його син. Вважає, що є єдиною спадкоємицею, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом із ним та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Відповідач за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та пропустив його без поважних причин, тому просила суд, встановити факт, що померлий 25 березня 2004 року ОСОБА_7 на час своєї смерті проживав з нею у її квартирі АДРЕСА_1 в. ОСОБА_8, визнати за нею право власності на 79220 штук іменних акцій ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», сумарною номінальною вартістю 19805 грн. в порядку спадкування за законом, після померлого 25 березня 2004 року сина ОСОБА_7 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 04 квітня 2008 року другою державною ОСОБА_5 нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_7, зареєстроване в реєстрі за номером 2-1429.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, встановлено факт проживання ОСОБА_7, на час його смерті 25 березня 2004 року з його матірю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_2 право власності на 39610 штук іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в порядку спадкування за законом та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 квітня 2008 року Другою державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_7, померлого 25 березня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі 2-1429. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд залишив поза увагою, що при відкритті спадкової справи нотаріусом було встановлено місце проживання померлого ОСОБА_7 разом із його сином у квартирі АДРЕСА_3, не звернув увагу на те, що відповідач звертався до Першої ОСОБА_5 нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було розяснено право звернення до нотаріальної контори за місцем фактичного проживання померлого. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_2 відповідно до ст. 1270, 1272 ЦК України про продовження строку для прийняття спадщини не зверталась, тому спадщину не прийняла.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7, померлого 25 березня 2004 року, його сину ОСОБА_3 04 квітня 2008 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спір виник між матірю померлого ОСОБА_2 та сином спадкодавця ОСОБА_3 з приводу спадкового майна акцій Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту сумісного проживання позивача із сином на час смерті останнього в квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, суд виходив із того, що ця обставина підтверджена актом КЖП № 2 від 24.07.2008 року, поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, довідкою КЗ «Міська лікарня № 3», куди сина позивача було доставлено каретою швидкої допомоги за телефонним викликом з квартири, яка належить позивачу, тому суд визнав квартиру позивача місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 39610 штук іменних акцій ВАТ «Південний ГЗК» в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_7 та визнаючи частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24.04.2008 року другою державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3 після смерті батька, суд указав, що, оскільки єдиною підставою для отримання спадщини відповідачем була довідка КЖП № 31, за яким нотаріус визначила місцем відкриття спадщини, АДРЕСА_4, в той час як із цієї довідки не видно, який саме час ОСОБА_7 проживав у цій квартирі з відповідачем, а встановлені судом обставини повністю спростовують факт постійного проживання відповідача зі своїм батьком, суд дійшов висновку, що позивач має право на 1/2 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Однак з висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Як убачається із спадкової справи № 438, розпочатої 04.04.2008 року, позивач взагалі не подавала заяв до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого сина (а.с. 79-92).

Згідно частин 1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом у мотивувальній частині рішення зазначено, що позивач не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, таким чином, строк прийняття спадщини, встановлений законом пропустила та не зверталася до суду з заявою про надання додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і одночасно зробив висновок, що на час своєї смерті ОСОБА_7 проживав з матірю в її квартирі, позивач в останні місяці життя свого сина доглядала за ним і поховала його, тому суд визнав місцем відкриття спадщини АДРЕСА_5.

Судом при цьому не було враховано, що відповідно до положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини являється останнє постійне місце проживання спадкодавця.

При цьому під місцем відкриття спадщини мається на увазі не «місце», як точка на місцевості, конкретне помешкання, дім, вулиця і т.п., а певний населений пункт (місто, село тощо); не враховано положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як убачається із останньої уточненої позовної заяви позивачем не ставилися питання про встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як і про визначення (зміну) місця відкриття спадщини та спростування відомостей довідки КЖП № 31 про мешкання ОСОБА_7 в одній квартирі із сином ОСОБА_3

Спростовуючи факт постійного проживання ОСОБА_3 зі своїм батьком та відсутність у спадковій справі документа, який відповідав би вимогам ст. 1272 ЦК України, та указавши, що ОСОБА_3 не звертався до суду з заявою про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, судом не було враховано, що відповідно до частин 4,5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину незалежно від сумісного проживання, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Посилаючись на довідки адресного бюро м. Кривого Рогу про час зняття з реєстрації позивача та її сина в 2002 році з квартири АДРЕСА_6, довідку міської лікарні № 3 про виклик у січні 2004 року швидкої допомоги для ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_7, акт КЖП № 2 про проживання сина з матірю за даною адресою з 2002 року до моменту смерті, показання свідків, підписавших цей акт, як на докази факту сумісного проживання позивача із сином, та не приймаючи пояснення свідків, допитаних зі сторони відповідача, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, вважаючи, що ніхто з них не міг пояснити, де саме проживав ОСОБА_7 на час своєї смерті, а саме на 25.03.2004 року, суд натомість не надав ніякої юридичної оцінки тим обставинам, що позивачем, після зняття ОСОБА_7 з реєстрації за адресою в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу у жовтні 2002 року на адресу: АДРЕСА_8, не було зареєстровано останнього в цій квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності; що з 04.01.2004 року син позивача перебував на стаціонарному лікуванні в лікарняних закладах, де і помер 25.03.2004 року.

Крім того, судом всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦК України, п. 12 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення не наведено посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обовязки сторін у спірних правовідносинах, інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обовязки сторін.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 39610 штук іменних акцій в порядку спадкування за законом, суд після цього визнав частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_3, що не узгоджується з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, п. 13 вищевказаної Постанови, оскільки четвертий пункт резолютивної частини повинен передувати третьому, до того ж при визнанні свідоцтва про право на спадщину частково недійсним у рішенні має бути вказано, в якій частині воно визнається недійсним. Це може бути зроблено в арифметичному (наприклад, в 1/2, в 1/3 частині) або натуральному вираженні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження факту її постійного проживання зі спадкодавцем з 2002 року по день його смерті, в той час як відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення її позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: