Справа №22-ц-3275/11 20.12.2011 20.12.2011 20.12.2011
Справа N 22ц - 3275/11. Головуючий у І інстанції Алексєєв А.П.
Категорія 27. Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

20 грудня 2011 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Ямкової О.О. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю відповідача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОТП Банк до ОСОБА_2 про стягнення простроченої заборгованості за кредитом і залишку кредиту, а також нарахованих Банком, але не сплачених позичальником процентів за користування ним, пені та штрафу, -

у с т а н о в и л а :

18 червня 2010 року Публічне акціонерне товариство ОТП Банк (надалі Банк) предявило до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

4 квітня 2007 року Банк в простій письмовій формі уклав з ОСОБА_2 кредитний договір № МL-401/005/2007, а 25 березня 2009 року додатковий договір № 1, за умовами яких надав, а позичальник взяла і використала на свій розсуд, грошові кошти у розмірі 33 000 доларів США під зворотне зобовязання останньої повернути їх частинами до 4 квітня 2017 року зі щомісячною сплатою процентів за користування ними, виходячи з процентної ставки 13,99 % річних.

Порушення умов кредитного договору, давало Банку право нараховувати пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки та штраф за прострочення зобовязання на строк понад 15 днів у розмірі від 0,01 % до 0,02 % і вимагати від позичальника дострокового виконання боргового зобовязання.

В той же день, на забезпечення названого договору Банк уклав з ОСОБА_3 договір іпотеки, за яким остання, як майновий поручитель передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 238 426 гривень, еквівалентних 45 213,07 доларам США.

Взяті на себе зобовязання Банк виконав у повному обсязі, в той час як позичальник, проводила виплати нерегулярно та ще і в неналежних розмірах.

Не дивлячись на належну договірну поведінку Банку, ОСОБА_2 взятого на себе обовязку не дотрималася, повернувши 2 248,34 доларів США тіла кредиту та сплативши частину нарахованих за користування кредитом процентів вона припинила будь-які виплати за договором, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобовязання.

Не змінили її позадоговірної поведінки ні неодноразові нагадування Банком про необхідність виконання в повному обсязі зобовязання, ні нараховані за порушення умов кредитного договору пеня і штраф.

У звязку із цим, Банк просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь :

●30 751, 66 доларів США, еквівалентних 243 534 гривням 70 копійкам тіла кредиту;

●1 466,60 доларів США, еквівалентних 11 614 гривням 59 копійкам нарахованих, але несплачених процентів;

●15 757 гривень 10 копійок пені за прострочення виконанням зобовязань;

●175 гривень штрафу за прострочення виконанням зобовязань понад 15 днів, а всього 32 218, 26 доларів США, еквівалентних 255 149 гривням 29 копійкам та 15 932 гривні 10 копійок.

Одночасно, Банк просив привести в дію механізм забезпечення кредитного зобовязання, звернувши стягнення на квартиру АДРЕСА_1, передану майновим поручителем в іпотеку.

Позивач неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги, остаточно предявив їх до ОСОБА_2 і просив стягнути з тої на його користь :

●29 676, 73 долари США, еквівалентних 235 564 гривням 98 копійкам тіла кредиту;

●683,22 доларів США, еквівалентних 5 423 гривні 19 копійкам нарахованих, але несплачених процентів;

●17 629 гривень 49 копійок пені за прострочення виконанням зобовязань;

●175 гривень штрафу за прострочення виконанням зобовязань понад 15 днів, а всього 30 359, 95 доларів США, еквівалентних 240 988 гривням 18 копійкам та 17 804 гривням 49 копійок.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав змінені вимоги Банку.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася і справа розглядалася в порядку заочного розгляду.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2010 року позов задоволено повністю.

Ухвалою того ж суду від 12 жовтня 2011 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

ОСОБА_2 подала на заочне рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, і ухвалити нове рішення.

В обґрунтування скарги посилалася на несправедливі умови кредитного договору та його невідповідність вимогам банківського законодавства.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду І інстанції змінити, виклавши його зміст в частині вирішення вимог про стягнення за кредитом в новій редакції, а у вимогах про стягнення штрафу відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін, оскільки в ній суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи позов Банку, районний суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушила позичальник, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, вона повинна відповідати за неналежне виконання зобов`язання й нести негативні наслідки таких своїх дій, а саме, повернути залишок тіла кредиту, сплатити заборгованість за простроченими процентами, пеню і штраф.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними. В той же час, висновки суду щодо визначення валюти, якою повинні бути задоволені вимоги банку та стягнення штрафу, є неповними, необґрунтованими і незаконними.

За статтями 251, 253, 598, 610, 622, 631 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому вона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зобовязання існує на строк дії договору. Зі спливом строку зобовязання, якщо інше не передбачено умовами договору, припиняється, сторони за ним втрачають право здійснювати свої права і виконання своїх обовязків відповідно до договору, проте набувають право на відшкодування збитків.

Це ж стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Сторони по ньому, набувають обумовлених договорами прав щодо наслідків невиконання зобовязання, а також прав, виписаних в законі.

З кредитного договору № МL-401/005/2007 від 4 квітня 2007 року з додатковим договором до нього № 1 від 25 березня 2009 року (а.с. 8-11, 12-13) та інших, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що Банк надав ОСОБА_2, а та взяла і використала на свій розсуд, кредит у розмірі 33 000 доларів США під зворотне зобовязання повернути позичені гроші частинами до 4 квітня 2017 року, зі сплатою щомісячно згідно графіка процентів за користування ними, виходячи із процентної ставки 13,99 % річних.

Банк взяті на себе зобовязання виконав, в той час як позичальник свого слова не дотримала, використавши на свій розсуд грошові кошти, та вносила належні до сплати грошові суми, проте нерегулярно і в меншому розмірі, внаслідок чого залишилася винною 29 676, 73 доларів США за тілом кредиту, 683,22 доларів США за нарахованими, але несплаченими процентами і не бажає сплачувати заборговані суми добровільно, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобовязання.

З дотриманням встановленої п. 1.9. кредитного договору процедури, Банк попередив позичальника про наслідки порушення нею умов кредитного договору - предявлення вимог про дострокове погашення усієї суми кредиту.

ОСОБА_2 ні нараховані Банком пеня і штраф, ні неодноразові нагадування Банком про необхідність належного виконання зобовязання не вплинули на поведінку позичальника.

Оскільки в названій частині цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги, в цій частині, немає.

В той же час суд допустив ряд помилок щодо валюти, в якій слід стягнути борг і його розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням наведеного та з огляду на положення ст. ст. 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані. Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Пунктом 2. кредитного договору від 4 квітня 2007 року, укладеного між сторонами, передбачено, що Банк надає ОСОБА_2 кредит у розмірі 33 000 доларів США. Кредит надається шляхом видачі готівки у банку. Погашення заборгованості за кредитом та процентами за цим договором здійснюється щомісяця також в іноземній валюті.

За такого, ОСОБА_2 порушила свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 24 листопада 2010 року заборгованість за кредитним договором становить 30 359, 95 доларів США, що еквівалентно 240 988 гривням 18 копійкам, із яких: 29 676, 73 долари США, еквівалентних 235 564 гривням 98 копійкам тіла кредиту; 683,22 доларів США, еквівалентних 5 423 гривні 19 копійкам нарахованих, але несплачених процентів, а всього 30 359, 95 доларів США, еквівалентних 240 988 гривням 18 копійкам.

Установивши такі факти, суд у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не звернув уваги на положення ст. ст. 526, 533, 1049, 1054 ЦК України та відповідні положення кредитного договору й помилково дійшов висновку, що згідно зі ст. 524 ЦК України заборгованість за кредитним договором, безпосереднім предметом якого була іноземна валюта, повинна бути стягнута на користь банку лише як грошовий еквівалент у гривні, визначений на день ухвалення рішення, і це при тому, що Банк просив провести стягнення у валюті.

Цю помилку слід виправити рішенням судової колегії, стягнувши заборгованість у валюті, визначеній кредитним договором.

До того ж, відповідно до пункту 4.1.1. Банком нарахована пеня у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочки, що складає 17 629 гривень 49 копійок і за ті ж порушення умов договору нарахований штраф у розмірі 175 гривень.

Згідно ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В порушення названого конституційного принципу, позивач нарахував, а суд стягнув, штраф, загальний розмір якого становить 175 гривень 00 копійок, що теж є помилкою, яку слід виправити рішенням апеляційної інстанції, відмовивши Банку у такій вимозі.

З врахуванням виписаного, з ОСОБА_2 на користь Банку слід стягнути 30 359, 95 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за офіційним курсом Національного банку України на час уточнення позову становить 240 988 гривень 18 копійок заборгованості за тілом кредиту та процентам та 17 629 гривень 49 копійок пені за порушення строків виконання зобовязань.

Оскільки районний суд був іншої думки і стягнув заборгованість в гривнях, тоді як Банк просив провести стягнення у валюті та поряд з пенею стягнув ще і штраф, то оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає відповідному корегуванню.

За такого, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що в порушення банківського законодавства кредит видано їй в іноземній валюті, умови кредитного договору є недобросовісними і порушують її права як споживача, є безпідставними, оскільки будучи вільною в укладанні кредитного договору, виборі контрагента та визначення його умов, вона висловила своє бажання на отримання кредиту саме в іноземній валюті і до звернення до суду в 2010 році не тільки вважала його дійсним, а й виконувала його умови.

До того ж, за наявності дійсного кредитного договору, відсутні правові підстави для звільнення позичальника від зобовязання за ним.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2010 року в частині вирішення вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОТП Банк 30 359, 95 доларів США, що в еквіваленті національної валюти за офіційним курсом Національного банку України на час предявлення позову становить 240 988 гривень 18 копійок заборгованості за тілом кредиту та процентами та 17 629 гривень 49 копійок пені за порушення строків виконання зобовязань.

У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства ОТП Банк про стягнення з ОСОБА_2 штрафу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: судді