Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого Олійника В.І.
суддів: за участю секретаря:Фінагєєва В.О., Березовенко Р.В. Хворостяній А.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд винести рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 18 липня 2000 року № 2374 виданого ОСОБА_6 і як наслідок державних актів на право власності на земельну ділянку виданих на ім'я ОСОБА_6, договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.09 року укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 0.021 га. двох земельних ділянок що були відчуженні ОСОБА_4 ОСОБА_3.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про повне задоволення її вимог через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_13. Спадкове майно померлої складалось з домоволодіння в АДРЕСА_1, земельної ділянки 0,511 га. та права на земельну частку. Згідно з заповітом померлої будинок остання заповіла позивачці ОСОБА_5, відповідачці ОСОБА_6 та своєму внуку (сину позивачки) ОСОБА_14

Всі троє спадкоємців прийняли спадщину та 18.07.2000 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дане домоволодіння в рівних долях за кожен.

На момент смерті спадкодавець ОСОБА_13 була власником земельної ділянки площею 0.511 га., за адресою в АДРЕСА_1

Заповіт на зазначену земельну ділянку померла не склала, в зв'язку з чим нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину по закону на дітей померлої, а саме позивачку ОСОБА_5 та відповідачку ОСОБА_6

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки ніяким чином зі сторони відповідача не порушувались.

Колегія суддів по суті погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач мотивував його тим, що під час видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2000 року останнім були порушені права сина позивачки ОСОБА_14, який, на думку позивачки був усунутий від права спадкування земельної ділянки.

На вказані обставини позивачка посилається і в апеляційній скарзі, що на думку колегії суддів є безпідставним.

Так згідно зі ст. 524 ЦК України 1963 року (чинного на момент відкриття спадщини) - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 529 ЦК України 1963 року - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином внук спадкодавця ОСОБА_13 - ОСОБА_14 не мав права на спадкування за законом майна померлої, оскільки на час відкриття спадщини, була жива дочка спадкодавця ОСОБА_5

При цьому посилання апелянта на положення ст. 537 ЦК України 1963 року є не обґрунтованим.

Так, у відповідності до цієї норми закону - частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Тобто, за змістом ст. 537 ЦК України 1963 року, до спадкоємців за законом, між якими розподіляється частина майна спадкодавця, що не була охоплена заповітом, входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена заповітом, якщо вони в порядку встановленому ст.ст. 529-533 закликані до спадкування. Отже спадкування за заповітом не позбавляє спадкоємців права спадкувати і за законом, якщо вони є спадкоємцями відповідної черги, яка закликана до спадкування.

Син позивачки ОСОБА_14 не був спадкоємцем першої черги за законом, оскільки була жива його мати, яка є таким спадкоємцем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються виключно на невірному тлумаченні закону апелянтом і висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих на ім'я ОСОБА_6, договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.09 року укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через порушення відповідачкою ОСОБА_6 встановленого порядку виділу частини земельної ділянки, що була продана - на думку колегії суддів також не заслуговують на увагу.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2000 року позивач та відповідачка ОСОБА_6 успадкували по ? частині земельної ділянки. Отримавши державний акт на належну їй земельну ділянку, відповідачка ОСОБА_6 продала її частину відповідачу ОСОБА_7

Заявляючи перед судом вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих на ім'я ОСОБА_6, договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.09 року укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивачка не зазначила чим зазначені державні акти та договір купівлі-продажу порушують її права. Не встановлено таких порушень і в ході судового розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права на думку суду є безпідставними, оскільки усі зазначені апелянтом процесуальні порушення, а саме порушення вимог ст.ст. 209, 222 ЦПК України - у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Отже суд першої інстанції вирішив спір на підставі наданих доказів в межах позовних вимог, рішення суду відповідає обставинам справи, є законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому вимоги апелянта задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2011 року - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Березовенко Р.В.

Фінагєєв В.О.