справа № 2-4151/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

09 грудня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про визнання за набувальною давністю права власності на 59/900 частини житлового будинку № 57 по вул.Електронній в м.Миколаєві. Позов мотивований тим, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_6 позивач набула право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно, яке умовно позначене як квартира № 3 і фактично складається із однієї житлової кімнати загальною площею 18,2 кв.м. та коридору площею 9,8 кв.м. та частини надвірних будівель і споруд. 11.07.1994 ОСОБА_6 помер. Після його смерті, 19.03.2001 позивач отримала свідоцтво про право власності на ? частину в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а 19.03.2001 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на 2/3 частини спадкового майна, яке складалося із 59/200 частин названого житлового будинку. Іншу частину спадщини прийняв, але не оформив у встановленому законом порядку син позивача ОСОБА_7, а дочка ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) відмовилася від своєї частки в спадщині на користь матері, позивача по справі.

ОСОБА_7 помер 25.12.1994 і після його смерті відкрилася спадщина на 59/600 частин спірного житлового будинку, яку він успадкував після смерті свого батька (ОСОБА_6П.), але не встиг оформити у встановленому законом порядку. Після смерті ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_9 та позивач звернулися із заявами про прийняття спадщини за місцем її відкриття. Онук позивача ОСОБА_5 на час відкриття спадщини був неповнолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

01.08.2000 ОСОБА_9 померла і після її смерті спадщину ніхто не прийняв та не оформив спадщину, прийняту після смерті її чоловіка.

07.07.2010 на імя позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її сина ОСОБА_7, в якому зазначені інші спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини, а саме невістка ОСОБА_9 та онук позивача ОСОБА_5 Між тим, на час видачі свідоцтва ОСОБА_9 вже померла, а ОСОБА_5 відмовився від оформлення своїх спадкових прав та отримання правовстановлюючого документу.

У період з 11.07.1994 право власності на частку в житловому будинку, що належала ОСОБА_6, прийняла лише позивач. Інші спадкоємці приймали спадщину, але свої спадкові права не оформили. З вказаного часу ніхто з них належною їм часткою не користувався і фактично не здійснював своїх правомочностей власника. До теперішнього часу житловим будинком в цілому користується лише позивач, ніхто інший на частку, яка не належить позивачу не претендує. Так як після смерті ОСОБА_9 спадщину ніхто не прийняв, позивач співвідповідачем залучила територіальну громаду в особі Миколаївської міської ради.

У спірному будинку позивач постійно проживає з 1994 року по 2011 рік, здійснює в ньому поточний ремонт, безперервно та відкрито володіє ним і підтримує в належному стані, сплачує комунальні платежі та несе інші витрати на його утримання, а тому вважає, що право власності на не успадковану ніким частину житлового будинку повинно бути визнано за нею за набувальною давністю на підставі частини першої статті 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 до суду надав письмову заяву в якій вказав, що позов визнає та одночасно просив розглядати справу без його участі.

Миколаївська міська рада представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності її представника.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 19.03.2001 серії АВР № 442974, яке зареєстроване в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.04.2001 за реєстраційним номером 7252, позивач є власником ? частки від 59/100 частин житлового будинку № 57, який знаходиться в по вул.Електронній в м.Миколаєві, з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, що належали спадкодавцю ОСОБА_6, померлому 11.07.1994.

У звязку із відмовою іншого спадкоємця ОСОБА_8 (дочка позивача) на користь позивача, остання також набула право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частку від 59/200 частини вказаного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.03.2001, посвідченого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-342. Вказане свідоцтво зареєстроване в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.04.2001 за реєстраційним номером 7252.

Іншу частину спадкового майна, після смерті ОСОБА_6, яке складається із 59/600 часток домоволодіння, прийняв, але не оформив у встановленому законом порядку його син ОСОБА_7, який помер 25.12.1994.

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями є його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_5 та позивач, яка є його матірю. Спадкові права на належну 1/3 частку від 59/600 часток житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами позивач оформила 07.07.2010, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від вказаної дати та зареєстрованого в реєстрі за № 6-761.

Інші частки спадкового майна, після смерті ОСОБА_7П,. прийняли його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_5, який на момент відкриття спадщини був неповнолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

01.08.2000 ОСОБА_9 померла і після її смерті спадкове майно, яке складається з 1/3 частку від 59/600 часток домоволодіння, ніхто не прийняв.

Із пояснень представника позивача незважаючи на те, що крім позивача, якій належить основна частка в домоволодінні, після смерті ОСОБА_7, який помер 25.12.1994, спадкоємцями були ОСОБА_9, яка померла 01.08.2000, та ОСОБА_5 (відповідач у справі), позивач з 1994 по теперішній час постійно проживає в будинку одна, безперервно та відкрито володіє ним і підтримує в належному стані, сплачує комунальні платежі та несе інші витрати на його утримання, а тому в порядку набувальної давності набула право власності на належну вказаним особам частку домоволодіння.

Щодо відповідача ОСОБА_5 то він позов визнав та просив його задовольнити.

Судом встановлено, що фактів перешкоджання доступу до майна будь-яких осіб, які мали право отримувати про це майно інформацію з боку позивача не встановлено, а тому факт володіння спірною квартирою був очевидний для третіх осіб, які мали можливість це бачити.

З огляду на положення статті 182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають обовязковій державній реєстрації.

Згідно зі статтями 317, 318 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, десятирічного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001.

Враховуючи, що спірне домоволодіння перебуває в користуванні позивача з 1994 року по теперішній час, тобто з 01.01.2001 минуло більше десяти років та має місце сукупність трьох ознак володіння за набувальною давністю: добросовісність, безперервність та тривалість володіння, суд приходить до висновку про правомірність вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 14, 60, 62, 174, 212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на 59/900 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований по вул.Електронна, 57 в м.Миколаєві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко