Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-245/11
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцької Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 17 січня 2010 року трагічно загинула внаслідок ДТП ОСОБА_4.

В момент ДТП 17 січня 2010 року приблизно о 10 годині 55 хвилин ОСОБА_5, який знаходиться в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_3, перебував при виконанні своїх трудових обов'язків.

В цей же час на проїжджій частині пр-ту ОСОБА_6 на зупинці громадського транспорту «пр. Г.Севастополя» в крайній правій смузі попутного напрямку зупинився автобус «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, а також поруч із зазначеною зупинкою громадського транспорту на тротуарі стояла пішохід ОСОБА_4

Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автобусом «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого автобус у некерованому стані виїхав на тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та зіткнувся зі стовпом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

21 квітня 2010 року Солом'янський районний суд м. Києва, ОСОБА_5, визнав винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначив йому покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, звільнивши його від відбуття основного покарання з випробуванням-іспитовним строком на 3 роки, на підставі ст.. 75 КК України.

На підставі Розпорядження Солом'янської РДА № 81 від 29.01.2003 р. ОСОБА_4 було призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_2, 30.03.1994 р. н.

ОСОБА_2 знаходилась на утриманні ОСОБА_4, яка була єдиним годувальником у сім'ї, внаслідок протиправних дії водія автомобіля НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_3 дівчинка зазнала сильних душевних страждань та їй була нанесена моральна травма, вона в ранньому віці втратила власних батьків і ОСОБА_4 була для неї єдиною опорою та надією на майбутнє. Вона перестала нормально спати вночі, так як їй сняться жахіття, сни повертають її до тієї жахливої аварії, раз за разом в її свідомості постають кадри ДТП, яке забрало життя єдиної близької та дорогої людини.

Внаслідок вчинених водієм автомобіля НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_3 протиправних дій, ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, яку позивач оцінюю в 300 000,00 грн.

Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 згідно Розпорядження Солом'янської РДА №113 від 22.02.2010р. моральну шкоду, завдану внаслідок смерті годувальника у розмірі 300 000,00 грн.

З врахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 в інтересах якої діє позивач згідно Розпорядження Солом'янської РДА №113 від 22.02.2010р. моральну шкоду, завдану внаслідок смерті годувальника у розмірі 300 000,00 грн.( триста тисяч гривень 00 коп.).

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що позивач, безпідставно подав позов до відповідача, вважає безпідставним посилання позивача на ст..ст. 1187 , 1172 ЦК України, оскільки під час ДТП ОСОБА_5 не знаходився в трудових відносинах з відповідачем .

Аавтомобіль, дійсно знаходиться в його власності, проте це не дає підстави вимагати з нього відшкодування шкоди, заподіяної іншою особою, яка на законній правовій підставі (на підставі довіреності) керувала автомобілем (володіла) та порушуючи ПДР спричинила ДТП;

Винуватець ДТП, ОСОБА_5, дійсно перебував з ним в трудових відносинах на момент ДТП , проте він не виконував своїх трудових обов'язків за Наданими трудовими відносинами, ОСОБА_5 є не водієм, а слюсарем, так, взагалі в той час (17.01.2010 року) не був при виконанні трудових обов'язків, оскільки мав вихідний день. Під час ДТП, ОСОБА_5 керував автомобілем у власних потребах.

Крім зазначеного вироку, факт того, що під час ДТП ОСОБА_5 не виконував свої службові обов'язки підтверджує Зміст трудового договору з ОСОБА_5, який визначає за ним виконання обов'язків слюсаря;Зміст «Журналу реєстрації видачі шляхових листів», який свідчить про те, що в день ДТП ОСОБА_5 не видавались шляхові листи, які є підставою виконання трудових обов'язків працівником. Крім того, доручення у формі виданої довіреності на право керування автомобілем не може бути підтвердженням того, що особа виконує свої трудові обов'язки на підставі трудових відносин Видана довіреність є лише підтвердженням наданого права на керування автомобілем та видана в силу Глави 17 ЦК України.

Суд, вислухавши сторони,свідків, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав:

Судом встановлено, що 17 січня 2010 року приблизно о 10 годині 55 хвилин ОСОБА_5, який знаходиться в трудових відносинах з відповідачем керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, , перебував при виконанні своїх трудових обов'язків, що підтверджується дорученням на право керування, рухався по проїжджій частині проспекту ОСОБА_6 в крайній правій смузі руху, в напрямку вул. Борщагівської в м. Києві. В цей же час на проїжджій частині пр-ту ОСОБА_6 на зупинці громадського транспорту «пр. Г.Севастополя» в крайній правій смузі попутного напрямку зупинився автобус «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7 Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автобусом «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого автобус у некерованому стані виїхав на тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та зіткнувся зі стовпом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 померла.21 квітня 2010 року Солом'янським районним судом м. Києва, ОСОБА_5 визнано його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі Розпорядження Солом'янської РДА № 81 від 29.01.2003 р. ОСОБА_4 було призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_2, 30.03.1994 р. н.

На підставі Розпорядження Солом'янської РДА № 113від 22.02.2010 року . ОСОБА_1 . було призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_2, 30.03.1994 р. н.

Згідно з ч. 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Згідно статті 1167 ч. 2 ЦК України Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади , органу влади Автономної Республіки Крим , органу місцевого самоврядування , фізичної або юридичної особи , яка її завдала якщо шкоду завдано каліцтвом , іншим ушкодженням здоров»я , або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обовязку по відшкодуванню такої шкоди, та обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій працівника відповідача та вина останнього у її заподіянні, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між ними встановлені судом, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом , іншим обєктом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд, задовольняє частково вимоги, оскільки відповідно розяснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні ,в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд враховує, що в результаті ДТП неповнолітній завдано моральних страждань у вигляді втрати самої близької людини. що внаслідок дій відповідача вона втратила здоровий сон, спокій, життеві плани, що потребує додаткових зусиль для поновлення здоровя , поверненню до нормального життєвого ритму звичкам планам.

Але суму 300 000 грн. суд вважає завищеною та стягує на користь позивача, якого призначено опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 та якій діє в її інтересах 150 000 гр., при цьому враховує характер та тривалість страждань неповнолітньої ОСОБА_2 , вимоги розумності та справедливості.

Судом встановлено, що під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з автобусом «Богдан А-09202», д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого автобус у некерованому стані виїхав на тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 та зіткнувся зі стовпом.

Посилання представника відповідача, що під час ДТП ОСОБА_5 не знаходився в трудових відносинах з відповідачем спростовується характеристикою на нього, з якої вбачається що він працював водієм з 02.10.07 року по 17.01.2010 року. Наказом № 101209 від 10.12.09 року , яким закріплено автомобіль за ОСОБА_5 , якій виконує свої трудові обов»язки за договором з відповідачем, також цим наказом заборонено використовувати автомобіль в особистих потребах, також дорученням на ім.»я ОСОБА_5 на право керування автомобілем, якій належить відповідачу.

Також посилання на те, що 17.01.2010 року ОСОБА_5 не був при виконанні трудових обов'язків, оскільки мав вихідний день, спростовується наказом відповідача № 150110 від 15.01.2010 року , яким 17.01.10 року встановлено скороченим робочим днем.

Крім цього, допитаний в якості свідка ОСОБА_5 ,пояснив, що він знаходився з відповідачем у трудових відносинах, 17 січня він з дозволу відповідача виїхав на автомобілі для власних потреб, як роботодавець відповідач давав йому довіреність на керування автомобілем. В своїх цілях він використав автомобіль тільки 17.10.10 року.;

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті умови, які дають підстави для покладання відповідальності на відповідачку по відшкодуванню моральної шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник відповідача не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх заперечень не надав докази в обґрунтування своїх заперечень не спростував тих обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику відповідача його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача оскільки вони відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1172, 1200 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 150 000 ( сто п»ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 7 500( сім тисяч п»ятсот) грн. та 120 ( сто двадцять) грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: