Справа № 2-744/2011
17 жовтня 2011 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого Франчук О. Д.
при секретарі Коршак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, компенсації грошових коштів на навчання та відшкодування матеріальної шкоди заподіяну підприємству внаслідок порушення трудових обовязків , -
Крім того між позивачем (замовником), Харківською національною академією міського господарства та відповідачем (студентом) було укладено договір про його навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг № ХА09-641-84 від 18.08.2009 року. Відповідно до умов даного договору академія надає освітню послугу за рахунок коштів замовника студенту ОСОБА_1 за спеціальністю «Електротехнічні системи електроспоживання» починаючи з 01.09.2009 року по 31.01.2012 року. Вартість за навчальний рік становила 3500 грн.. На виконання умов договору позивачем перераховано вищезазначеному навчальному закладу кошти за два навчальні семестри (навчальний рік) в сумі 3500 грн.. Також між позивачем та відповідачем 26.08.2009 року було укладено договір про підготовку спеціаліста, пунктом 1.1. якого визначено, що умовами даного договору регулюються правові відносини, повязані з оплатою навчання студента у навчальному закладі та наступним його відпрацюванням на підприємстві позивача. Відповідно до п.2.1.5. вищезазначеного договору, студент після закінчення навчального закладу зобовязаний відпрацювати на підприємстві 5 років за спеціальністю, набутою ним у учбовому закладі. Оскільки відповідач звільнився 05.08.2010 року, не відпрацювавши встановлений п. 2.1.5. договору строк, то він зобовязаний повернути кошти, витрачені підприємством на його навчання, із застосуванням заходів відповідальності визначених в пунктах 3.4., 3.5., 3.6. договору.
При проведенні річної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 01.10.2010 року на підприємстві позивача виявлена нестача дизельного палива на суму 2440 грн.. Під час проведення інвентаризації було встановлено, що відповідач, працюючи на посаді директора філії ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» Доманівського району, в період з березня по липень 2010 року здійснив заправку особистого транспорту дизпаливом в кількості 400 літрів на суму 2440 грн.. При переводі з філії Доманівського району до філії Веселинівського району ним було надано довіреність № 98 від 19.07.2010 року на отримання дизпалива у кількості 400 літрів. По даній довіреності паливно-мастильні матеріали відписані на філію Веселинівського району згідно накладної № 442 від 22.07.2010 року. Під час роботи на посаді директора філії Веселинівського району, відповідачем не передано до філії дизпалива в кількості 400 літрів та не надано до бухгалтерії будь-яких документів, що підтверджують отримання філією Веселинівського району від філії Доманівського району зазначеної кількості дизпалива, чим порушено правила ведення бухгалтерського обліку. Так, як у добровільному порядку ОСОБА_1 вищезазначені кошти не повернув, ПАТ «Миколаївобленерго» було вимушено звернутися з вищезазначеним позовом до суду.
В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в справі документами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївобленерго») з 19.04.2007 року. 05.08.2010 року останнього було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 21, 37).
Відповідно до пункту 5.1 вищезазначеного договору, позичальник зобовязався щомісячно повертати суму позики рівними частками у розмірі 416 грн. 67 коп..
Пункт 5.2. договору передбачав, що у разі звільнення позичальника з роботи в момент дії договору, позичальник зобовязаний достроково повернути суму позики позикодавцю.
Відповідно до п. 6.1. договору безпроцентної позики, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 10 % від неповерненої суми позики.
Пункт 6.2. договору передбачає, що при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.6.1. договору, сплачує проценти у розмірі 25 % річних, виходячи з суми залишку боргу за весь строк прострочки. При цьому позичальник зобовязаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
В силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Положенням ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Таким чином пред'явлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором безпроцентної позики від 22.09.2009 року у сумі 8126 грн. 68 коп., що складається з основного боргу у сумі 5524 грн. 59 коп., штрафу в сумі 552 грн. 46 коп., 25 % річних в сумі 1381 грн. 15 коп., інфляційного збільшення суми боргу в сумі 668 грн. 48 коп. є правомірними та підлягають задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що між позивачем (замовником), Харківською національною академією міського господарства та відповідачем (студентом) було укладено договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг № ХА09-641-84 від 18.08.2009 року (а.с. 17-18). Відповідно до умов даного договору академія надає освітню послугу за рахунок коштів замовника студенту ОСОБА_1 за спеціальністю «Електротехнічні системи електроспоживання» на строк з 01.09.2009 року по 31.01.2012 року. Вартість за навчальний рік становить 3500 грн..
На виконання умов договору позивачем перераховано академії кошти за два навчальні семестри (навчальний рік) в сумі 3500 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 19, 20).
26 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про підготовку спеціаліста (а.с. 16), пунктом 1.1. якого визначено, що умовами даного договору регулюються правові відносини, повязані з оплатою навчання студента у навчальному закладі та наступним його відпрацюванням на підприємстві позивача, за одержаною ним спеціальністю.
Відповідно до п.2.1.5. вищезазначеного договору, студент після закінчення навчального закладу зобовязаний відпрацювати на підприємстві 5 років за спеціальністю.
Оскільки відповідач звільнився 05.08.2010 року, не відпрацювавши встановлений п. 2.1.5. договору строк, то він зобовязаний повернути кошти за навчання із застосуванням заходів відповідальності визначених в пунктах 3.4., 3.5., 3.6. договору.
За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання).
Правові наслідки порушення зобовязання закріплені ст. 611 ЦК України.
Як встановлено в судовому засіданні, при проведенні річної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 01.10.2010 року на підприємстві позивача виявлена нестача дизельного палива, оскільки відповідач, працюючи на посаді директора філії ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» Доманівського району, в період з березня по липень 2010 року здійснив заправку особистого транспорту дизпаливом в кількості 400 літрів на суму 2440 грн. (а.с. 23-32).
При переводі з філії Доманівського району до філії Веселинівського району ним було надано довіреність № 98 від 19.07.2010 року на отримання дизпалива у кількості 400 літрів. По даній довіреності паливно-мастильні матеріали відписані на філію Веселинівського району згідно накладної № 442 від 22.07.2010 року (а.с. 33-36).
Під час роботи на посаді директора філії Веселинівського району, відповідачем не передано до філії дизпалива в кількості 400 літрів та не надано до бухгалтерії будь-яких документів, що підтверджують отримання філією Веселинівського району від філії Доманівського району зазначеної кількості дизпалива (а.с. 34).
У відповідності до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації коли шкоду завдано недостачею.
Згідно ст. 133 КЗпП України, обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.
Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 2440 грн. на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної підприємству внаслідок порушення трудових обовязків, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню сплачені при зверненні до суду 268 грн. 70 коп. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, компенсації грошових коштів на навчання та відшкодування матеріальної шкоди заподіяну підприємству внаслідок порушення трудових обовязків задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_3