АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2011року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на ? частину домоволодіння та грошових коштів в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом , -

В с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року ОСОБА_3 звернувся з позовом, який уточнив в ході розгляду справи(а.с.32-33, 194-196), до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на ? частину домоволодіння та грошових коштів в порядку спадкування за законом.

Позивач зазначав, що батьку ОСОБА_5, який помер 21.12.2002 року, на підставі свідоцтва про право власності від 10.07.1979 року належав житловий будинок №4 по вул. Дибенко у м. Дніпропетровську.

Після смерті батька він прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, а сестра ОСОБА_2 - фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки залишилась проживати у вказаному будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не бажає розділити спадкове майно, утримує у себе правовстановлюючі документи на домоволодіння, у звязку з чим він не може оформити спадщину, та що сестра ОСОБА_4 заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 в нотаріальну контору м.Дніпропетровська не подавала і спадщину не прийняла, позивач просив визнати за ним право власності на ? частину спадкового будинку та на ? частини грошових заощаджень в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5Г.(а.с.32-33, 194-196).

У січні 2009р. ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 2/3 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті батька спадкоємцями першої черги є діти померлого: ОСОБА_3, вона - ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_4

Вказуючи на те, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі своєю сімєю в спадковому домоволодінні, сестра ОСОБА_4 у встановленому порядку відмовилася від своєї долі спадщини на її користь, просила встановити факт прийняття спадщини після смерті батька та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини спірного спадкового домоволодіння(а.с.50-51).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2011року позов ОСОБА_3 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_5, померлого 21.12.2002року.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності по ? частині домоволодіння №4 по вул. Дибенко у м.Дніпропетровську за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 21.12.2002 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину рахунків вкладника ОСОБА_5, померлого 21.12.2002року.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити та визнати за нею право власності на 2/3 частини спадкового домоволодіння, посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо відмови ОСОБА_4 від спадщини на її користь та на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

По справі встановлено, що 21 грудня 2002року помер ОСОБА_5, батько ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4Л.(а.с.11).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на домоволодіння №4 по вул. Дибенко у м.Дніпропетровську, що належало померлому на підставі свідоцтва про право власності від 10.07.1979 року, зареєстрованого в ДМБТІ 10 липня 1979року(а.с.154), яке розташовано на земельній ділянці площею 0,0497га, що належала ОСОБА_5Г на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28 липня 1998року серії ДП Д*№013402(а.с.155), та грошові заощадження(а.с.197,198).

Частиною 1 ст.529 ЦК України, в редакції 1963року, який діяв на час виникнення правовідносин, визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти(у тому числі усиновителі), дружина і батьки(усиновителі) померлого.

Згідно ч.1,2 ст.549 ЦК України, в редакції 1963року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.553 ЦК України, в редакції 1963року, передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється, від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог, суд встановив, що ОСОБА_5 заповіту не залишив, діти померлого: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом.

Після смерті батька ОСОБА_3 26 березня 2003року, тобто в строки, передбачені законом, звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини(а.с.86).

ОСОБА_2 фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки була зареєстрована та постійно проживала у спадковому будинку(а.с.61).

Встановивши, що спадщину після смерті батька ОСОБА_5 прийняли у передбаченому законом порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд прийшов до правильного висновку, що долі останніх у спадщині є рівними і обгрунтовано визнав за кожним право власності на спадкове майно по ? частині.

Що стосується заяви ОСОБА_4 про відмову від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_2, то суд встановив, що така заява до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановленому законом порядку не надходила, в нотаріальній конторі не зареєстрована, в матеріалах спадкової справи не міститься. У зв'язку з чим суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для збільшення долі ОСОБА_2 у спадковому майні і обгрунтовано задовольнив зустрічний позов останньої частково.

Доводи ОСОБА_2 про те, що заявою від 15 травня 2003року ОСОБА_4 оформила відмову від спадщини на її користь за місцем свого проживання в м.Москва, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність такої заяви у ОСОБА_2, а не в матеріалах спадкової справи, не може свідчити про оформлення ОСОБА_4 відмови від спадщини на користь ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, у тому числі обставини щодо відмови ОСОБА_4 від спадщини на користь ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-