АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22-693 головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 37 Доповідач Орловська Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року лютого місяця 22 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів Кутурланової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі Шевардіній К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2010р.

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконкому Давідівбрідської сільської ради В.Олександрівського району Херсонської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування та за позовом третьої особи ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності.

встановила:

05 серпня 2010р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду із позовом до виконкому Давідівбрідської сільської ради В.Олександрівського району Херсонської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позивачі зазначили, що у спільній сумісній власності із батьків, ОСОБА_8,, який помер 17.10.2002р. та ОСОБА_9, померлої, 20.09.1997р. перебував житловий будинок, розташований в с. Давидів Брід, вул.. Миру, 119, збудований у 1957р. під час їх шлюбу.

Після смерті матері у належний спосіб спадщину прийняла ОСОБА_3 , отримавши частину спадкового майна., але свідоцтво про право на спадкування, належної померлій 1/2 частини будинку не видано через відсутність правовстановлюючого документу. Крім того, після смерті батька, позивачі фактично вступили у право володіння і управління спадщиною, оскільки після відкриття спадщини доглядали за спірним будинком та передали його у користування квартирантам.

Просили визнати спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_9 Визнати право власності в порядку спадкування за ОСОБА_3 на 1/2 його частини, після смерті ОСОБА_9, а також визнати право власності на 1/2 цього ж будинку після смерті ОСОБА_8 за його спадкоємцями першої черги у рівних частках, які фактично прийняли спадщину у встановлений законом строк.

ОСОБА_7 звернулась до суду із самостійними вимогами на предмет спору до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності , вказуючи, що 12 жовтня 2003р. домовилась із ОСОБА_10 про купівлю продаж спірного будинку за 2500грв., та сплатила останній вказану суму згідно письмової розписки про отримання нею коштів. Будинок був тоді ж переданій їй у володіння, хоча нотаріально угода посвідчена не була. За час користування будинком вона здійснила його ремонт, провела природний газ, а тому просить визнати укладений договір дійсним та визнати за нею право власності на спірний житловий будинок.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2010р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 - посилається на незаконність рішення в частині відмови у задоволенні її позову, оскільки суд не врахував, що спірний житловий будинок був зареєстрований у господарській книзі сільської ради, як такий, що зведений батьками у 1957 р., не надав належної оцінки доказами щодо факту прийняття нею та решкою позивачів спадщини у порядку, визначеному законодавством, станом на час її відкриття.

Просила скасувати рішення в частині відмови у задоволенні її та решти спадкоємців позовних вимог і ухвалити нове рішення за цими вимогами. В решті рішення залиши без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів, вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_9 померла 23 вересня 1997р. Спадщину прийняли її чоловік, ОСОБА_8, який помер 17.10.2002р. і не оформив своїх спадкових прав та її дочка, ОСОБА_3, яка отримала в порядку спадкування право власності на належну спадкодавцю земельну ділянку згідно нотаріально, виданого свідоцтва 24.12.2005р. Решта спадкоємців спадщину у встановленому законодавством порядку не прийняли і питання про продовження строку не порушували.

Крім того, після смерті ОСОБА_8 17.10.2002р., який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 право на спадкування виникло у позивачів, проте жодний із них заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавав у шестимісячний строк, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, що діяла на час відкриття спадщини. Звертаючись до суду із позовом позивачі посилались на факт прийняття ними спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майно.

В ході розгляду справи судом встановлено, що дії, які вказували на фактичне прийняття спадщини у встановлений наведеною нормою закону строку позивачі не вчиняли.

Оскаржуючи вказаний висновок суду ОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду справи визнала ту обставину, що спадщину після смерті батька вона не прийняла. Крім того ухвалене у справи рішення решта спадкоємців не оскаржили, а тому в у цій частині це рішення не є предметом апеляційного перегляду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову ОСОБА_3 у визнанні її право на спадкування після смерті ОСОБА_8, з підстав пропуску нею строку прийняття спадщини.

Позбавлені правового обґрунтування доводи апеляційної скарги щодо прийняття спадщини рештою спадкоємців, оскільки рішення суду в частині відмови у задоволення їх позовних вимог останні не оскаржували та повноважень апелянту на оскарження рішення суду від їх імені в суді апеляційної інстанції не надавали.

Крім того не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скаргою щодо помилковості висновків суду в частині відсутності правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок за місцем відкриття спадщини, який за даними господарської книги зведений батьками позивачів у 1957р.

Оскільки у відповідності до розділу УП ЦК УРСР ( в редакції 1963р.) , що діяв на час відкриття спадщини та ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входить майно, яке на законних підставах належало спадкодавцеві.

Обов'язковість обов'язкової державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно встановлений ст. 182 ЦК України та Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952, яким у ст. 3 встановлено, що правочин відносно нерухомого майна може вчинитись лише у разі, якщо право власності на це майно зареєстровано у відповідності до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи і сторони не заперечували, що первинна інвентаризація спірного житлового будинку №119 по вул.. Миру в с. Д.Брід не здійснювалась. Станом на час відкриття спадщини, до введення зазначених норма законодавства, житлові будинки розташовані у сільській місцевості мали бути зареєстровані у господарській книзі сільської ради у відповідності до форми та порядку, встановленому п. 40 Вказівки по веденню по господарського обліку у сільських радах, затверджених ЦСУ СРСР від 13.04.1979р. №112.

Надана позивачами довідка сільської ради, щодо запису про зведення будинку у 1957 р. у господарській книзі сільської ради № 9 за 1958р. згідно особового рахунку № 364 , яким зареєстроване колгоспне господарство, до складу якого входила сім 'я ОСОБА_8П, за своїм змістом не відповідає зазначеним вимогам щодо реєстрації нерухомого майна, а тому є не може бити визнана правовстановлюючим документом на спірний будинок. Отже за відсутності належно підтверджених відомостей про набуття спадкодавцями у встановленому законом порядку права власності на вказане нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у визнанні права власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок за позивачкою.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для її задоволення і скасування судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, ст. ЦК України, керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2010р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

судді