АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_Справа 22-ц-798/2011 Головуючий
1-інстанції: ОСОБА_1 Категорія: право власності Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Єщенко О.О., Козир Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, 3-тя особа ОСОБА_7 про встановлення факту окремого проживання подружжя і визнання права власності за ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 на ? частину за кожною,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що з 12.11.1976 р. по 27.05.2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 їх діти.

4 квітня 1998 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, але в даний час він не може користуватись квартирою, оскільки відповідачка не надає йому такої можливості.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала і разом з ОСОБА_6 подали зустрічний позов про встановлення факту окремого проживання подружжя і визнання права власності за ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 на ? частину за кожною. З ОСОБА_5 розрахувались за його частку квартири, в спірній квартирі він ніколи не мешкав.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_5

За ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Зустрічний позов задоволено частково. За ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і справу направити на новий розгляд, посилаючись на неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, що призвели до винесення необгрунтованого рішення.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана належна їм оцінка і відповідно до встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,212,213 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1976 р. по 27.05.2008 року.

Від цього шлюбу мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_6

За період шлюбу ОСОБА_5 отримав трьохкімнатну ізольовану квартиру на склад сімї 4 особи за адресою: АДРЕСА_3, яка в подальшому була продана 30.07.1998 року.

04.04.1998 року на імя ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_4/б в м.Харкові, а 10.04.1998 року в тому же будинку на імя ОСОБА_7Є була придбана квартира №22.

На момент придбання квартир ОСОБА_5Є оформив військову пенсію в Росії, займався бізнесом, утримував сімю. В 2004 році він оформив громадянство Росії.

Діти позивача на час придбання квартир були студентами і самостійного заробітку не мали.

Згідно із ч.1 ст.22 КпШС України, чинного на час придбання спірної квартири майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, зазначеною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне.

Відповідачка ОСОБА_4 наполягала на тому, що ОСОБА_5 з 1994 року не проживав з сімєю, але доказів на підтвердження цього не надала.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_8, який підтвердив, що після придбання квартири по вул.Клочківській, ОСОБА_5 проживав разом із сімєю, забезпечував сімю. Він отримував пенсію в Росії і займався підприємницькою діяльністю.

Крім того, разом з подружжям у спірній квартирі проживала мати позивача ОСОБА_9, яка померла 18.02.2007 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №4. З даного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_9 померла у м.Харкові.

Відповідачка ОСОБА_4 не надала доказів, які б підтвердили окреме проживання подружжя на час придбання спірної квартири, тому суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову про встановлення факту окремого проживання подружжя і визнання права власності за ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 на ? частину за кожною.

Таким чином, суд правильно прийшов до висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, а тому визнав за ОСОБА_5 право власності на ? частину спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Підстав для зміни чи скасування рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: