АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22ц-7542/11р. Головуючий 1-ї інстанції Назаренко О.В.
Категорія: сімейні Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль Г.П.

суддів - Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні дитини та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи: служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, в якому просив: надати йому можливість спілкуватися з дитиною - дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., кожну п'ятницю в період з 17.00год. до 20.00год., стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 3000грн. і понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 8грн.50коп. та 30грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 30.11.1999р. по 09.12.2009р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3. У січні 2009року їхня сім'я розпалася, колишня дружина ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) стала підтримувати сімейні стосунки з іншим чоловіком, з яким у подальшому зареєструвала новий шлюб. Відповідачка без його згоди та відмова, вивезла дочку ОСОБА_3 за межі України - до м. Москва (Росія), у зв'язку з чим він більше півроку позбавлений можливості спілкуватися з дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, подала письмові заперечення, в яких виклала свої доводи та обґрунтування. Зазначивши, що вона не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з дочкою, а навпаки робила все можливе для їх спілкування. Після розлучення позивач ні разу не передав їй на утримання та виховання дочки жодного карбованця.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2011 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема, позивач не згоден з висновком суду стосовного того, що „щотижневий переїзд дитини з Москви до Харкова суперечить інтересам дитини, неможливий з точки зору забезпечення нормальних життєвих умов і розвитку дитини, та є економічно необґрунтованим і обтяжливим для обох сторін". Вважає, що при ухваленні рішення суд керувався не Законом, а гіпотезами, припущеннями та своєю особистою думкою. Крім того, при розгляді цієї справи судом першої інстанції не було дано жодної правової оцінки незаконному перебуванню його рідної дочки, маленької громадянки України, на території чужоземної держави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд дійшов правомірного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони - позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 (раніше - ОСОБА_2.) перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1999р., який розпався у січні 2009 року. Від шлюбу подружжя мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2, при розірванні між ними шлюбу за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09.12.2009року, визначено місце проживання неповнолітньої дитини, а саме за місцем проживання матері. Після розпаду сім'ї та припинення з ОСОБА_1 сімейних стосунків, ОСОБА_2 зійшлася з іншим чоловіком, переїхала до нього разом з дочкою на постійне місце проживання, а саме до м. Москва (Російська Федерація), пізніше оформивши з ним шлюб в установленому порядку.

Позивач значний час не мав можливості спілкуватися з дочкою ОСОБА_3, т.я. не знав її конкретного місця проживання та навчання, і тому звернувся до служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Розпорядженням №6991 від 14 жовтня 2010 року Харківської районної державної адміністрації Харківської області визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3,2001р.н. Зокрема, йому надано можливість що п'ятниці з 17.00год. до 20.00год. неділі забирати дитину за місцем свого проживання: АДРЕСА_1. Також батькам надано право змінювати порядок побачень з малолітньою дитиною за їх взаємною згодою (а.с.13).

Відповідно до вимог ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ч.3 ст.157 СК України).

Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачка якимось чином перешкоджала позивачу спілкуватися з дочкою. Факт створення відповідачкою нової сім'ї та її переїзд разом з дочкою ОСОБА_3 за місцям помешкання чоловіка, не свідчить про неможливість позивача приймати участь у вихованні та утриманні дитини, навіщати її за новою адресою, брати до себе додому на час шкільних канікул, виїжджати з нею на відпочинок і т.п.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Усупереч зазначеним вимогам закону такий висновок у матеріалах справи відсутній.

До участі у розгляді справи притягнута служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, а не орган опіки та піклування. Спосіб участі батька у вихованні дитини також визначався не органом опіки та піклування, а Харківською районною державною адміністрацією Харківської області, який поручив службі у справах дітей райдержадміністрації (Шевченко О.В.) повідомити орган опіки та піклування Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про наявність розпорядження №6991 від 14.10.2010року, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3.

З урахуванням викладених обставин, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -