АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-875/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Подус Г.С.
Категорія: про зобовязання Доповідач: Довгаль Г.П.
повернути майно у спільну
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2010 року по справі за позовом житлового кооперативу „Оселя до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобовязання повернути майно у спільну сумісну власність, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року житлово-будівельний кооператив „Енергія (надалі ЖБК „Енергія) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив зобовязати відповідачку повернути у спільну сумісну власність всіх членів ЖБК частину площі сходового майданчику четвертого поверху підїзду №1 у будинку №6-А, розташованого по вул. Кримській в м. Харкові, шляхом перенесення входу до помешкання - квартири №14 у межі приватної власності ОСОБА_1, згідно технічного паспорту на це приміщення та відповідно до рішення правління кооперативу від 25 липня 2006 року.

У подальшому назву юридичної особи ЖБК „Енергія змінено на житловий кооператив „Оселя (далі ЖК „Оселя), останній є його правонаступником.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що після того, як відповідач стала власником вищеназваної квартири і членом ЖК „Оселя, вона без згоди правління кооперативу, без належної технічної документації та дозволу відповідних державних служб і органів, самовільно зробила перепланування входу до квартири, зокрема, перемістила двері на відстань, приєднавши до квартири частину площі сходового майданчику. На неодноразові звернення голови правління ЖК „Оселя повернути розташування входу до квартири у відповідності до технічного проекту будинку, тобто у первісний стан, відповідач відмовляється, що змусило їх за вирішенням спору з цими вимогами звернутися до суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_4, а також треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду повідомлені належним чином.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2010 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 повернути у спільну сумісну власність членів житлового кооперативу „Оселя частину площі сходового майданчика 4-го поверху, 1-го підїзду, будинку №6-А по вул. Кримській в м. Харкові, шляхом перенесення входу до помешкання №14 у межі приватної власності ОСОБА_1, згідно з технічним паспортом на це помешкання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про відмову ЖК „Оселя в позові, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, на порушення норм процесуального права та на неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема вказує, що судовий розгляд справи проведено поверхово, т.я. не було встановлено яким чином перебудова двері порушує права позивача на користування сходовим майданчиком або робить таке користування неможливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що юридична особа ЖК „Оселя вправі вимагати від відповідача повернення частини площі сходової площадки житлового будинку у спільну сумісну власність співвласників житла.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки суд першої інстанції дійшов їх без повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах, з неправильним тлумаченням норм матеріального права.

Так, судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що житлово-будівельний кооператив „Енергія був створений у 1964 році і його метою було задоволення особистих потреб членів кооперативу і їх сімей в жилої площі шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку за власні кошти. Цей кооператив виконав поставлену перед ним ціль, збудувавши житловий будинок по вул. Кримській №6-А в м. Харкові. Пайові та членські внески давно та повністю сплачені членами кооперативу і останніми отримані свідоцтва про право власність на житло на конкретні квартири. При цьому ряд колишніх членів кооперативу відчужували тим чи іншим способом належне їм житло, а нові власники цих квартир не вступали у члени кооперативу.

На підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №4238, відповідач ОСОБА_1 стала власником трикімнатною квартири №14, загальною площею 51,3кв.м, що розташована у будинку №6-А по вул. Кримській в м. Харкові (а.с.81 том 1).

Будучи власником вищеназваного житлового приміщення, ОСОБА_1 24 липня 2006 року встановила нові вхідні двері до своєї квартири таким чином, що вони стали виступати на сходову площадку.

Як пояснила у судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4, відступ з однієї сторони на 50см, а з іншої на 40см, при установки нової двері зроблено з метою округлення кутів стіни, оскільки мешканця цієї квартири ОСОБА_3 є інвалідом дитинства 2-ї групи, має ряд тяжких захворювань, остання неодноразово втрачала свідомість і, подаючи на підлогу, вдарялася об виступаючі гострі кути стін.

Сама ОСОБА_1, даючи пояснення апеляційному суду, стверджувала, що вона членом ЖБК „Енергія або членом ЖК „Оселя не була, заяви про вступ у члени кооперативу не писала, ніколи участі у загальних зборах кооперативу не приймала, комунальні платежі сплачує на адресу організацій, які надають конкретні послуги, і як власниця житла бере участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території.

Отже, між ЖК „Оселя та ОСОБА_1 ніяких правовідносин не виникло та по теперішній час не існує, тому в даному випадку не можна застосовувати до відповідача будь-які положення Уставу ЖБК „Енергія в редакції 1998року, який був чинним на 2006рік, тобто на момент установки дверей, а також Уставу ЖК „Оселя, який затверджено 06.08.2007р. та зареєстровано в новій редакції 24.09.2007р. Також, з матеріалів справи вбачається, що ЖК „Оселя є правонаступником ЖБК „Енергія і мета його утворення є, зокрема, забезпечення належного функціонування майна членів кооперативу, що знаходиться у їх спільній сумісній власності та утримання прибудинкової території у належному стані з задовільним рівнем благоустрою.

Доказів на підтвердження того, що юридичній особі ЖК „Оселя на праві власності належить якесь приміщення у будинку №6-А по вул. Кримській в м. Харкові і, що він є співвласником майна, не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є обовязком позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без зазначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (ч.2 цієї статті).

У ст.369 ЦК України визначено вимоги щодо здійснення права спільної сумісної власності. Зокрема, у ч.1 та абзаці першому ч.2 названої статті передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно діючого законодавства приміщення підїздив, підвалів, а також горищ у житловому будинку є спільним сумісним майном всіх співвласників житла, а тому лише вони вправі ставити вимоги перед відповідачкою про повернення майна у спільну сумісну власність.

Даних про те, що співвласники житлових приміщень будинку №6-А по вул. Кримській в м. Харкові уповноважували юридичну особу - ЖК „Оселя від їхнього імені, за виданими в установленому законом порядку дорученням чи довіреністю, заявляти позов до суду з такими вимогами, матеріали справи не містять.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню і ухвалення нового рішення про відмову ЖК „Оселя в позові.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові житловому кооперативу „Оселя до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобовязання повернути майно у спільну сумісну власність відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді