АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: із земельних правовідносин Доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Асєєвій В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах Житлово-споживчого кооперативу «Будсоюз»

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова віл 20 липня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово - споживчого кооперативу «Будсоюз» про стягнення заборгованості за договором пайової участі у будівництві та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 12 грудня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір №3-141 про пайову участь у будівництві. Згідно умов цього договору відповідач до 3-го кварталу 2010 року зобов'язався побудувати житловий будинок та закріпити за позивачкою, як за пайщиком, квартиру в цьому будинку, а ОСОБА_2 зобов*язалася внести частку в розмірі 167 665,05 грн. Позивач внесла на рахунок відповідача частку в сумі 84 860 грн., в той час як відповідач свої обов'язки щодо будівництва житлового будинку своєчасно не виконував, тому 4 грудня 2008 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 про розірвання договору №3-141, при цьому відповідач був зобов*язаний повернути позивачу внесенні грошові кошти у сумі 7 112 грн. до 9 грудня 2008 року, а залишок в розмірі 77 748 грн. - протягом 90 робочих днів з дня надання позивачем заяви про розірвання Договору пайової участі. Така заява позивачкою була надана 25 листопада 2008 року, однак гроші своєчасно повернуті не були. 16 липня 2009 року між ОСОБА_2 та відповідачем була укладена додаткова угода №3, згідно якої того ж дня Кооператив повернув ще 7 000 грн., залишок заборгованості склав 70 748 грн. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти (залишок частки пайового внеску) в розмірі 70 748 грн.; пеню у розмірі 3% річних від простроченої суми, яка на квітень 2011 року складає 4 244,88 грн., всього 74 992,88 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; а також стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір 1 700 грн., та витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача залишок частки пайового внеску в розмірі 70 748 грн.; пеню у розмірі 3% річних у сумі 4 244,88 грн., моральну шкоду 2 000 грн., судові витрати: судовий збір 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 12 грудня 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір №3-141 про пайову участь у будівництві. Згідно умов цього договору відповідач до 3-го кварталу 2010 року зобов'язався побудувати житловий будинок та закріпити за позивачкою, як за пайщиком, квартиру в цьому будинку, а ОСОБА_2 зобов*язалася внести частку в розмірі 167 665,05 грн. Позивач внесла на рахунок відповідача частку в сумі 84 860 грн., в той час як відповідач свої обов'язки щодо будівництва житлового будинку своєчасно не виконував, тому 4 грудня 2008 року між позивачкою та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 про розірвання договору №3-141, при цьому відповідач був зобов*язаний повернути позивачу внесенні грошові кошти у сумі 7 112 грн. до 9 грудня 2008 року, а залишок в розмірі 77 748 грн. - протягом 90 робочих днів з дня надання позивачем заяви про розірвання Договору пайової участі. Така заява позивачкою була надана 25 листопада 2008 року, однак гроші своєчасно повернуті не були. 16 липня 2009 року між ОСОБА_2 та відповідачем була укладена додаткова угода №3, згідно якої того ж дня Кооператив повернув ще 7 000 грн., залишок заборгованості склав 70 748 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів виконання ним зобов*язань по поверненню на користь позивача залишку частки пайового внеску в розмірі 70 748 грн., тому правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог в частині стягнення цієї суми на користь ОСОБА_2 Суд правильно застосував норми ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, в частині стягнення 70 748 грн. рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Водночас, висновків про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 3 % річних від простроченої суми передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, моральної шкоди суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Так, суд не взяв до уваги, що станом на день звернення позивача до суду із зазначеним позовом, набули чинності вимоги ст. 3 ч. 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року і підлягали застосуванню для вирішення справи та які звільняють відповідача, як забудовника, від стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України і відповідно до ст. 5 ч. 2 цього Кодексу мають зворотну дію у цих правовідносинах.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що в результаті порушення відповідачем умов угоди про повернення грошових коштів вона зазнала глибоких душевних переживань, була позбавлена можливості оплатити лікування своєї доньки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Постановляючи рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що сторони у справі перебували в договірних правовідносинах, характер яких не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо відшкодування моральної шкоди, не застосовані правила ст. 3 ч. 4 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в цих частинах із ухваленням нового про відмову у задоволенні таких вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах Житлово-споживчого кооперативу «Будсоюз» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року змінити, в частині стягнення моральної шкоди та пені скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

Стягнути з Житлово-споживчого кооперативу «Будсоюз» на користь ОСОБА_2 залишок частки пайового внеску 70 748 грн. та судові витрати: судовий збір 707,48 грн., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи 120 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: