АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: захист права власності Доповідач: Колтунова А.І.
УХВАЛА

18 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Колтунової А.І.,

суддів Ларенка В.І., Міненкової Н.О.

при секретарі Осадчій О.С.,

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 липня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, адміністрації Київського району Харківської міської ради, Харківської міської ради про поновлення порушеного права користування гаражем, -

ВСТАНОВИЛА:

20 грудня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Київської районної в м.Харкові ради про поновлення порушеного права користування гаражем, часткове скасування рішення Київського РВК м.Харкова № 99-14 від 16 квітня 2002 року та усунення перешкод в користуванні гаражем.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17 березня 2011 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Київської районної у м.Харкові ради в частині вимог, що стосується часткового скасування рішення Київського РВК № 94-14 від 16 квітня 2002 року про надання дозволу подальшої експлуатації гаражем №5-204 по вул. Ольмінського, б. 3 залишено без розгляду.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_3 підтримував позовні вимоги, пояснивши, що ОСОБА_3 є інвалідом дитинства 2-ї групи.

Згідно рішення виконкому Київського районної ради № 465 від 10 грудня 1992 року позивачу було надано дозвіл на встановлення металевого гаражу у дворі будинку № 4/10 по вул. Гуданова в м. Харкові.

24 березня 1993 року вона придбала металевий гараж, а в травні 1993 року його було встановлено у дворі будинку 4/10 по вул. Гуданова в м.Харкові. Вказаний гараж був зареєстрований в ЖЕО НТУ «ХПІ».

Із зазначеного часу ОСОБА_3 користувалася гаражем, але у звязку з погіршенням стану здоровя тимчасово знаходилася у родичів та на лікуванні у санаторії.

У січні 2009 року ОСОБА_3 стало відомо, що її гараж без відома останньої захватив невідомий і вона позбавлена можливості користуватися ним.

Позивач звернулася із заявою до дільничного інспектора Київського РВ ХМУ ГУМВС України по цьому факту.

Постановою ДІМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 03 березня 2011 року в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

У цій постанові було вказано, що згідно рішення Київського РВК м.Харкова № 94-14 від 16 квітня 2002 року «Про упорядкування гаражів по КЖЕП №5» гаражу присвоєно №5-204, користувачем гаражу значиться відповідач ОСОБА_2.

Оскільки неправомірними діями відповідача порушено право ОСОБА_3 на право користування та володіння належним їй гаражем, то представник позивача просила суд про його поновлення, забовязання ОСОБА_2 не перешкоджати їй в користуванні цим гаражем.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаюсь на ті обставини, що він придбав металевий гараж у вересні 2002 року та користується ним із зазначеного часу.

Вважає, що позивач не вказала , що спірний гараж належить їй.

Залучені судом в якості належних відповідачів представники Харківської міської ради та адміністрації Київського району Харківської міської ради проти задоволення позову не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутністю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 липня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволений в повному обсязі.

Поновлено право ОСОБА_3 в користуванні гаражем у дворі будинку №4/10 по вул. Гуданова в м.Харкові (після інвентаризації № 5-204 по вул. Ольмінського, 3-5 в м.Харкові).

Забовязано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватися гаражем у дворі будинку №4/10 по вул. Гуданова в м.Харкові (після інвентаризації № 5-204 по вул. Ольмінського, 3-5 в м.Харкові) та забовязано його звільнити вказаний гараж від усього належного йому майна.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 37 грн. та стягнено з ОСОБА_2 на користь держави держмито у розмірі 8 грн. 50 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на ті обставини, що висновки суду не відповідають фактичнім обставинам по справі.

На думку апелянта, судом необґрунтовано не застосовані строки позовної давності, не надана належна оцінка розбіжностям в адресах місцезнаходження гаража позивача і його гаража, а також наданим позивачем доказам. Так, квитанція на придбання позивачем гаража не містить індивідуальних ознак, відсутні докази установки нею гаража.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримував апеляційну скаргу.

Представник позивача і представник Харківської міської ради проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, представника позивача і представника Харківської міської ради, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу в установленому законом порядку, як інваліду 2-ї групи, була надана земельна ділянка для встановлення металевого гаража. Гараж був установлений останньою та вона ним користувалася. Однак, її право на користування належним їй майном було порушено діями відповідача, який без будь-яких правових підстав користується даним гаражем.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, так як вони узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, вимогами ст.ст. 397, 399 ЦК України.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами і не оспорюється сторонами, що на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №465 від 10 грудня 1992 року інваліду 2-ї групи ОСОБА_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, надано дозвіл на тимчасову установку металевого гаражу в дворі будинку по вул. Гуданова № 4/10 (а.с. 8).

Позивачем гараж був придбаний та установлений (а.с. 9-10).

Допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили, що позивач установила гараж та користувалася ним, а коли вона за станом здоровя була тимчасово відсутня за місцем мешкання, її гаражем з невідомих причин став користуватися відповідач.

Зазначені свідки підтвердили, що позивачем був установлений саме цей гараж, яким на даний час користується відповідач (а.с. 70-73).

У звязку із зверненням позивача до органів міліції з питань неправомірного захоплення її гаражу, була проведена відповідна перевірка, яка встановила, що належним їй гаражем користується ОСОБА_2, про що й було зазначено в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи ( а.с. 87).

Та обставина, що установка гаража ОСОБА_3 була дозволена у дворі будинку 4/10 по вул. Гуданова в м.Харкові, а фактично після упорядкування гаражів по КЖЕП-5, рішенням виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради № 94-14 від 16 квітня 2002 року, даний гараж був зареєстрований як розташований по вул. Ольмінського 3-5 за № 5-205 (а.с. 35), детально досліджувалася як судом першої та і апеляційної інстанції і таким чином було зясовано місце розташування гаража позивача.

У звязку з чим , не можуть бути визнані обґрунтованими доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не встановлено, що спірний гараж є саме гаражем позивача.

Не є спроможними висновки апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення в суд, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не просив застосувати строк позовної давності (а.с. 50-54).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про порушення її права у 2009 році, про що свідчить факт її звернення із заявою в органи міліції (а.с. 87).

Відповідач будь-яких правових підстав на користування даним гаражем не надав.

Його посилання на те, що він користується даним гаражем на підставі договору купівлі-продажу, не підтверджена будь-якими доказами.

Не засновані на наявних в матеріалах справи доказах і його доводи, а також відомості, представлені КП «Жилкомсервіс» про те, що ОСОБА_2 є користувачем даним гаражем з 2002 року, оскільки під час інвентаризації у 2002 році власник або користувач даного гаража встановлений не був.

За таких обстави, колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини по справі, дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, висновків суду вони не спростовують.

Рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Правових підстав для його скасування і задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 липня 2011 року залишити без змін.

Головуючий

Судді -