АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц - 1415/2011 р. Головуючий 1-інстанції - Марченко О.М.
Категорія - аліменти Доповідач - Зазулинська Т.П
РІШЕННЯ ІЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти як на непрацездатного батька в розмірі ј частини всіх її доходів та по 500 грн. щомісячно на додаткові витрати, викликані хворобою та інвалідністю.

В обґрунтування заявлених вимог посилився на те, що у 1992 і 2000 р.р. він переніс інфаркти міокарду, у 2008 році - ішемічний інсульт. З 2000 року є інвалідом 2-ї групи, але незважаючи на інвалідність до 2005 року працював.

Розмір його пенсії складає приблизно 570 грн., з яких він постійно витрачає значні кошти на придбання ліків, медичне обслуговування. Йому показано санаторно-курортне лікування, яке він не може собі дозволити.

Відповідач - є його дочкою, за станом здоров»я і матеріальним становищем має можливість надавати йому матеріальну допомогу, але не надає.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі ј частини від усіх заробітків ( доходу) щомісячно, протягом трьох років, починаючи з 15 жовтня 2008 року до 15 жовтня 2011 року.

На користь держави з ОСОБА_3 стягнуто 51,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення в частині стягнення з неї аліментів на ОСОБА_4 і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на наявність передбачених ч.1 ст.204 СК України підстав для звільнення її від обов»язку утримувати батька. Вказує також на порушення судом вимог ст. 59, 131 ЦПК України при прийнятті розпечаток з Інтернету в якості доказів її матеріальної спроможності надавати позивачу матеріальну допомогу.

Заслухавши доповідь судді; пояснення осіб, які з»явилися до суду апеляційної інстанції; перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах його оскарження, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 202, 204, 205 СК України підставами виникнення аліментних зобов»язань повнолітніх дітей щодо їх непрацездатних батьків є сукупність таких юридичних фактів:

родинний зв»»язок батьків і дітей або усиновлення;

непрацездатність батьків;

потреба батьків у матеріальній допомозі ( одержанні аліментів)

Ця сукупність утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов»язання, пов»язаного з утриманням повнолітніми дочкою, сином своїх батьків, а при відсутності хоча б одного з наведених фактів зазначене аліментне зобов»язання не виникає.

Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов»язку утримувати матір, батька та обов»язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов»язків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Розмір аліментів на батьків визначається з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін та можливості одержання утримання від інших осіб, зокрема, дружини, чоловіка.

Судовим розглядом встановлено і не оспорюється ОСОБА_5., що вона є дочкою ОСОБА_4, який є інвалідом 2-ї групи безстроково.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що свої батьківські обов»язки відносно дочки ОСОБА_4 виконував примусово і виконав їх не в повному обсязі, але враховуючи стан здоров»я позивача визнав за можливе стягнути на його користь з ОСОБА_5 аліменти в розмірі ј частини від усіх доходів щомісячно протягом трьох років.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду 1-ї інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, в рішенні суду зазначено, що загальний розмір пенсії ОСОБА_4 за даними Управління пенсійного фонду України в Московському районі міста Харкова становить 503,00 грн.

Між тим, вказане суперечить змісту позовної заяви ОСОБА_4 і довідкам УПФУ в Московському районі міста Харкова від 15 квітня 2011 року, наданим представником позивача, згідно яких з жовтня 2008 року по березень 2009 року пенсія ОСОБА_6 становила 581,12 грн.; з квітня по червень 2009 року - 588,62 грн.; з липня по вересень 2009 року - 595,32 грн.; у жовні - 2009 року -609,52 грн.; з листопада по грудень 2009 року - 638,52 грн.; з січня по березень 2010 року - 732,12 грн.; з квітня по червень 2010 року -743,12 грн.; з липня по вересень 2010 року - 746,12 грн., у жовтні і листопаді 2010 року -760,12 грн.; у грудні 2010 року - 771,12 грн.; з січня по березень 2011 року пенсія позивача становила 787,12 грн.

Наведені дані свідчать про те, що з часу звернення ОСОБА_4 до суду до часу вирішення справи його пенсія перевищувала прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, розмір якого з жовтня 2008 року по жовтень 2009 року становив 498,00 грн.; з листопада по грудень 2009 року - 573,00 грн.; з січня по березень 2010 року - 695,00 грн.; з квітня по червень 2010 року - 706,00 грн., з липня по вересень 2010 року - 709,00 грн.; з жовтня по листопад 2010 року - 723,00 грн.

Виписки з історії хвороби не містять даних про те, що під час знаходження на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 призначалося лікування, медикаментозне забезпечення якого він здійснював за власний рахунок. Не містять вказані виписки і даних про потребу ОСОБА_4 у дорогих лікувальних препаратах після виписки з лікарень. Надані позивачем і долучені до матеріалів справи чеки на придбання седативних, серцево судинних та інших препаратів не можуть свідчити про його значні витрати на лікування, оскільки загальна сума цих витрат за квітень-вересень 2009 року становить 44,64 грн.

Стверджуючи, що відповідач спроможна надавати йому матеріальну допомогу, позивач в якості доказів матеріальної спроможності ОСОБА_3 посилався на рішення Московського районного суду міста Харкова від 25.01.2008 року як на таке, яким встановлені стан здоров»я та матеріальне становище відповідачки, достатні для надання матеріальної допомоги, а також надав розпечатки даних про послуги Центру сурогатного материнства та їх вартість. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що вважав Центр сурогатного материнства місцем роботи відповідачки і враховуючи значну вартість послуг Центру припускав, що заробітна плата дочки є значною.

Утім, згідно довідки Інформаційного центру « Ла Вита Феличе» ОСОБА_3 з грудня 2006 року працює в цій установі в якості директора і її заробітна плата становить 941,00 грн.

Обставини, які зазначені в рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 січня 2008 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та призначення опікуном не можна визнати такими, що у розумінні ст. 61 ЦПК України, не повинні доказуватися у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, яка працює і згідно довідки Обласного центру планування сім»ї та репродукції людини за № 4 від 06.04.2011 року загальна сума її доходу за період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року становить 12989,95 грн.

Судова колегія вважає, що позивач не довів потреби у матеріальній допомозі дочки.

Дійшовши висновку про наявність передбачених ч.1 ст.204 СК України обставин для звільнення ОСОБА_3 від обов»язку утримувати свого батька ОСОБА_4, суд присудив з неї аліменти на позивача на строк три роки, що відповідно до ч.2 вказаної статті можливо тільки у виняткових випадках, які судом не встановлені і в рішенні не наведені.

Неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів і відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст..ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст.309,313,314,316,319,324 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2010 року в оскаржуваній частині скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатного батька відмовити.

В іншій частині вказане рішення в апеляційному порядку не переглядалось.

Рішення апеляційного суду набирав законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії