Справа № 2-2118/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 вересня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

про секретарі - Галин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.09.2009 р. відповідачі отримали у нього позику в сумі 1000000 (один мільйон) гривень. Останні зобовязалися повернути таку ж саму суму до 01.08.2011 року, про що було підписано договір позики.

Станом на 30.08.2011 року позика повернута частково, а саме грошові кошти в сумі 50000 ( пятдесят тисяч) гривень.

Умовами договору передбачено стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання умов договору, що складає 10% від отриманої суми, тобто 100000 ( сто тисяч) гривень.

Станом на 01.08.2011 року заборгованість основної суми складає 950000 ( девятсот пятдесят тисяч) грн., а сума, що підлягає стягненню становить 10500000 грн. ( один мільйон пятдесят тисяч) гривень.

20.08.2011 року ним було направлено вимогу про повернення боргу відповідачам, яку вони отримали 22.08.2011 року. Однак, на його прохання про добровільне повернення боргу відповідачі не реагують, а тому просить суд стягнути з відповідачів 10500000 грн. ( один мільйон пятдесят тисяч) гривень та понесені ним судові витрати в сумі 1820 грн..

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 від свого імені та по дорученню від ОСОБА_3 позов визнав. Пояснив, що дійсно позичив разом з дружиною у позивача гроші, які обіцяє повернути за рахунок передачі останньому житлового будинку.

Наслідки визнання позову відповідачу розяснено.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів справи, то згідно договору позики від 15.09.2009 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичили у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000000 (один мільйон) гривень, які зобовязалися повернути до 01.08.2011 року.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до п.7 договору позики від 15.09.2009 року за невиконання ( неналежне виконання) обовязків за цим договором позичальники сплачують штрафні санкції у розмірі 10% від суми договору, зазначеної у п.1 цього договору.

Як стверджує позивач та визнає відповідач, з основної суми позики відповідачами було повернуто позивачу 50000 ( пятдесят тисяч) гривень, а сума яка підлягає стягненню становить 10500000 грн. ( один мільйон пятдесят тисяч) гривень.

Враховуючи вище наведене, той факт, що відповідачі взятих на себе зобовязань по поверненню позики не виконали, суд вважає, що позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальники - відповідачі, отримавши у власність передані їм позикодавцем позивачем гроші стали зобов'язані повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підстав для неприйняття визнання позову відповідачами судом не встановлено. Звідси позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 79, 81, 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн., та 1700,00 грн. судового збору, а всього 1820,00 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 81, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1050000 ( один мільйон пятдесят тисяч) гривень боргу та 1820,00 грн. судових витрат, а всього 1051820 ( один мільйон пятдесят одну тисячу вісімсот двадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя