Справа № 22Ц-3052/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 45 Доповідач: Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2011 м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Жданкіна В.В., Мартьянової Л.І.

При секретарі : Топольській В.О.

За участю : позивача ОСОБА_2, він же представник ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, ОСОБА_6, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Державного комітету земельних ресурсів м. Ладижин, про визнання рішення ОСОБА_4 міської ради про видачу державних актів на земельні ділянки недійсним та визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 вересня 2011 року, встановила :

У листопаді 2010 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачу ОСОБА_6 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку, яка межує із земельними ділянками позивачів, всупереч п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України щодо необхідності погодження меж земельних ділянок із суміжними власниками, а такої згоди вони, тобто позивачі, не дали.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.09.2011 р. позов задоволений частково: визнано недійсними державний акт серії ЯД №374062 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по вул. Слобода,178 у м. Ладижин Вінницької області, та державний акт серії ЯД №374063, на право власності на земельну ділянку, площею 0,2746 га, розташовану по вул. Слобода,178 у м. Ладижин Вінницької області, видані на імя ОСОБА_6

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення ОСОБА_4 міської ради 9 сесії 22 скликання від 11.09.1997 року про видачу державних актів про право власності на земельні ділянки на імя ОСОБА_6 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим ставлять питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позову, вважаючи рішення неправильним та незаконним.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 поза межами строку на апеляційне оскарження 31.10.2011 р. подали на апеляційну скаргу ОСОБА_6 заперечення, яке за змістом фактично є зміною їхньої ж апеляційної скарги, відтак, з огляду правил ч. 1 ст. 300 ЦПК України, до уваги не приймаються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в апеляційну інстанцію, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити ряд питань, в тому числі: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на імя відповідачки ОСОБА_6, не відповідає.

Так, судом установлено, що рішенням ОСОБА_4 міської ради 8 сесії 22 скликання від 12.06.1997 р., з підстав Декрету КМ України від 16.12.1992 р. №15-92 та поданої заяви, ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельну ділянку, загальною площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку (а.с.41).

Згідно Декрету КМ України від 16.12.1992 р. №15-92 та заяви рішенням 5 сесії 22 скликання від 30.11.1995 р. передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування ОСОБА_7 земельну ділянку загальною площею 0,15 га: в тому числі 0,05 га для особистого підсобного господарства і 0,10 га для обслуговування житлового будинку (а.с.42).

Рішенням ОСОБА_4 міської ради 9 сесії 22 скликання від 11.09.1997 р. згідно Декрету КМ України від 16.12.1992 р. №15-92 ОСОБА_6 передано безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки, загальною площею 0,41 га, в тому числі 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,31 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 43-44).

У відповідності до вказаного рішення ОСОБА_4 міської ради від 11.09.1997 р. ОСОБА_6 19.12.2007 р. видані два державних акта про право власності на земельні ділянки, а саме загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,2746 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 35, 36).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.06.1999 р., зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 01.07.1999 р., ОСОБА_3 успадкувала після ОСОБА_7 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, розташованого на земельній ділянці ОСОБА_4 міської ради у м. Ладижині по вул. Слободи, 176 (а.с.37).

З акту встановлення межових знаків між земельними ділянками по вул. Слобода №№ 176,178 м. Ладижин між землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.07.2004 р.; з рішення ОСОБА_4 міської ради №1649 від 27.09.2010 р. «Про створення земельної комісії по вирішенню спору між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_6» та створенню комісії по обстеженню технічного стану будинку №176 по вул. Слобода»; листа Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 22.10.2010 р. видно, що між сторонами існує спір про межу, і з метою врегулювання цього спору органом місцевого самоврядування створювались комісії та складались акти.

Задовольняючи позов стосовно визнання недійсними державних актів на право власності ОСОБА_6 на земельні ділянки, суд першої інстанції, керуючись п. «б» ч. 1 ст. 198 ЗК України, виходив з того, що державні акти видані при наявності існуючого спору між сторонами користувачами суміжних земельних ділянок та межі між спірними ділянками не були погоджені.

З таким висновком у розвязання виниклого спору погодитись не можна, оскільки суд достатньо не визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу акту погодження меж слід вважати, погодження меж не відбулося.

На думку колегії суддів погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені).

Судова практика йде тим шляхом, що рішення про приватизацію земельної ділянки буде законним і у разі відсутності підпису про погодження меж когось із суміжних землевласників чи землекористувачів (наприклад справа №2-169/09, розглянута Корольовським райсудом м. Житомира, за позовом прокурора в інтересах держави в особі міської ради до С.М.М. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки).

Не має відношення до даної конкретної справи та предмету звяленого позову інший існуючий між сторонами спір про межі суміжних земельних ділянок, оскільки цей спір по відповідній заяві може бути вирішений судом у встановленому законом порядку, зокрема згідно ст. 158 ЗК України та розяснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7.

Щодо відмови суду у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення ОСОБА_4 міської ради про видачу ОСОБА_6 державних актів на земельні ділянки, колегія суддів не убачає підстав вважати такий висновок суду не правильним, оскільки це оскаржуване рішення прийняте компетентним органом і не потягнуло за собою порушення прав та інтересів позивачів.

Допущена невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права є підставою, відповідно ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції у вищенаведеній його частині і ухвалення апеляційним судом нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 вересня 2011 року в частині визнання недійсними державного акту серії ЯД №374062 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по вул. Слобода,178 у м. Ладижин Вінницької області, та державного акту серії ЯД №374063, на право власності на земельну ділянку, площею 0,2746 га, розташовану по вул. Слобода,178 у м. Ладижин Вінницької області, виданих на імя ОСОБА_6 скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 вересня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :підписВ.О.Чуприна

Судді :підписВ.В.Жданкін

підписЛ.І.Мартьянова