Справа № 22-ц-1534/11 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Категорія 23 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2011 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - судді: Яворського М.А.

суддів: Матвієнко Ю.О., Коцюрби О.П.,

при секретарі Джафаровій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Управлінням міським господарством»Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановила:

У квітні 2009 року комунальне підприємство «Управління міським господарством»звернулося до суду з позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та користуються житлово-комунальними послугами, що включають в себе витрати по утриманню будинку та прибудинкової території (квартирна плата), опалення, холодна та гаряча вода. Відповідачі не в повному обсязі здійснювали оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 11855,52 грн., тому просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану заборгованість та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги в частині розміру стягнення заборгованості та просив суд стягнути з відповідачів 8183 грн. 68 коп. як заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з лютого 2007 року по лютий 2010 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року позов задоволено частково, стягнуто відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 8183, 68 грн. заборгованості за комунальні послуги та судові витрати в розмірі 30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. (п'ятдесят одна грн. 00 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді вказаної справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Разом з тим фактично даною квартирою користується лише відповідач у справі ОСОБА_1

Вирішуючи вказаний спір, та задовольняючи у повному обсягу позовні вимоги комунального підприємства «Управлінням міським господарством»Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та відповідності суми заборгованості за комунальні послуги дійсним обставинам справи.

Однак повністю погодитися із висновком суду першої інстанції колегія суддів не може та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості за комунальні послуги , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Статтями 20,21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обовязки споживача та виконавця послуг. Зокрема обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуга з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно зазначених норм закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції належним чином не перевірив обґрунтованості нарахування позивачем вартості комунальних послуг в частині холодного водопостачання та гарячого водопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які йому надає позивач у справі як виконавець згідно до укладених договорів із виробниками таких послуг.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив стягнути з відповідача 8183, 68 грн. заборгованості за комунальні послуги в тому числі і за надані послуги по гарячому та холодному водопостачанню, виходячи з абонплати без врахуванням показників лічильників. Разом з тим як вбачається з матеріалів справи та проведеної перевірки квартира відповідача обладнана відповідними лічильниками.

Відповідно до акту складеного 27 січня 2011 року представниками позивача за участю відповідача у справі ОСОБА_1 показники лічильника холодного водопостачання становлять 637 м.3, показники лічильника гарячого водопостачання станом на час складення акту становлять 338 м.3. На момент проведення перевірки лічильники перебувають у робочому стані та забезпечення пломбою.

З врахування проведеної перевірки позивачем здійснено перерахунок заборгованості і відповідності до фактично отриманих послуг з водопостачання та зменшено суму нарахування до 5191,37 грн. як заборгованість за період з 01 лютого 2007 року по лютий місяць 2010 року та за гаряче водопостачання виходячи з показників лічильника 637 м.3, та гарячого водопостачання виходячи з показників лічильника 338 м.3.

Доводи апелянта проте, що вказана сума є частково подвійною, оскільки уже стягнута заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду від 20 квітня 2007 року колегія суддів вважає безпідставними.

Так, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду від 20 квітня 2007 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто на користь КП «Управління комунальним господарством» 3671, 84 грн. заборгованості за комунальні послуги, а саме плата за утримання будинків та при будинкової території ( квартплата) за період з 01.08.2004 по 01.02.07р.) . Тобто вказаним рішенням суду кошти за ГВП та ХВП не стягувалися так як і не стягувалася заборгованість по квартплаті за період з лютого 2007 року по лютий 2010 року, тому вимоги позивача колегія визнає обґрунтованими та доведеними.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апелянта і в частині щодо неповноважності позивача на стягнення вказаних коштів в частині ГВП, та ГВП , оскільки він не є виробником даних послуг.

З наданих позивачем договорів вбачається, що між позивачем КП «Управління міським господарством»(комісіонером) та комунальним підприємством «Вишнівськ-водоканалом»( комітентом) укладено було 01,01.2007р, 01.01.2008 р., 02.01.2009 р. договори про надання позивачем у вказаній справі послуг по нарахуванню, обліку по особовим рахункам та прийому платежів від населення за водопостачання та водовідведення, та по веденню претензійно-позовної роботи .

Аналогічні договори були також укладені між позивачем та комунальним підприємством «Вишнівськтеплоенерго» 29.12.06р., 01.01.2008р., 02.01.2009р.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює однак, визначаючи розмір заборгованості відповідача у справі за надані житлово-комунальні послуги не в повній мірі перевірив доводи позивача та заперечення відповідача щодо суми заборгованості, а тому колегія суддів з врахуванням обставин встановлених апеляційним судом приходить до висновку про зміну рішення суду в частині суми заборгованості а саме її зменшення до 5191 грн. 37 коп..

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 315 ЦПК України, ст.. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року змінити в частині визначення суми заборгованості за комунальні послуги зменшивши вказану суму до 5191 грн. 37 коп.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2010 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Ю.О.Матвієнко

ОСОБА_3