АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2258/11 Справа № 22ц-7538/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі Коляді О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про спонукання виконати зобов'язання, зміну умов договору, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання договорів недійсними, -

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про спонукання виконати зобов'язання, зміну умов договору.

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання договорів недійсними.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 лютого 2011 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено; зустрічний позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суму заборгованості за кредитом у розмірі 103 372,99 грн.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

ОСОБА_2 також звернулась з апеляційною скаргою в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 24 червня 2008 року між банком ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №089/08-ФЛ/08 згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 10 260 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом для покупки автомобіля.

В якості забезпечення зобов'язань по кредитному договору 24 червня 2008 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та дружиною позивача - ОСОБА_2 був укладений договір поруки №089/08/02/08, згідно якого остання прийняла на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором.

ОСОБА_4, як позичальник та ОСОБА_2, як поручитель своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконали, в результаті чого станом на 04 грудня 2009 року за відповідачами утворилася заборгованість в сумі 103 372,08 гривень за курсом НБУ.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 525, 526, 530, 549, 553, 554, 1054, 1055 ЦК України суд обґрунтовано задовольнив вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

При цьому суд правильно врахував, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, ОСОБА_4 свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплаті процентів не виконав, а поручитель - ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за договором поруки.

Отже враховуючи обставини справи та положення закону висновок суду, щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суми заборгованості за договором кредиту є правильним.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за зустрічним позовом та відмовляючи в їх задоволенні суд правильно виходив з положень ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 1054 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ.

При цьому судом зроблено вірний висновок, що між сторонами було укладено кредитний договір, в якому сторони досягли всіх істотних умов, а саме: мету, суму, строк надання коштів, умови і порядок його погашення, види забезпечення зобов'язання, розмір відсоткової ставки, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання ними умов договору.

Суд правильно не прийняв в до уваги твердження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не мало права здійснювати видачу кредиту в іноземній валюті, оскільки Законом України «Про Національний банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено,

що дозволяється банком зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії.

Як вбачається із матеріалів справи, така ліцензія відповідачу видана Національним банком України.

Доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про необхідність мати індивідуальну ліцензію також не можуть бути взяті до уваги, оскільки вищевказаними законами встановлено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. За умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Отже, судом було вірно вказано, що за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті суд враховує те, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім того, суд правильно не взяв до уваги посилання ОСОБА_4 про те, що він не розраховував на те, що курс долару буде підвищуватися, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції виходячи з ситуації в Україні, динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації ОСОБА_4 мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті, однак він цього не зробив оскільки, виходив з того що процентна ставка по валютному кредиту значно нижча ніж по кредиту в гривні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 лютого 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді