Справа № 2-4206/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2011 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

при секретарі Свірід А.П.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та знесення самовільної прибудови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та знесення самовільної прибудови.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири № 2а по вул.. Чекаліна, 8 у м.Луцьку. Відповідачі, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, самовільно, без будь-яких дозволів та погоджень прибудували до будинку самовільну прибудову. Вказує, що внаслідок самочинно здійсненої відповідачами прибудови порушені його права та законні інтереси, оскільки вказана прибудова розташована на земельній ділянці, якою він користується протягом багатьох років.

Просить зобов»язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою № 2а, що по вул.. Чекаліна, 8 у м.Луцьку та прибудинковою територією шляхом знесення самовільної прибудови.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вказував, що самочинна прибудова перешкоджає йому у користуванні земельною ділянкою, закриває прохід до туалету.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували щодо їх задоволення, вказуючи, що самовільна прибудова ніяким чином не порушує законні права та інтереси позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказувала, що позивач не має права вимоги про знесення самочинного будівництва. Крім того, зазначала, що самочинне будівництво ніяким чином не порушує законні права та інтереси позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов безпідставний та до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 2а в м.Луцьку по вул. Чекаліна, 8. У власності відповідача ОСОБА_2 знаходиться квартира № 2 даного будинку.

Судом також встановлено, що в порушення вимог, установлених ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів, та ст.ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», якими передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону, та що дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, відповідач на землях комунальної власності розпочала добудову до квартири АДРЕСА_1 без розробленої та погодженої проектної документації, без дозволу виконавчого комітету Луцької міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області на виконання будівельних робіт, що підтверджується листом Управління архітектури Департаменту містобудування Луцької міської ради від 16.11.2010 року, листами від 18.11.2010 року та від 17.12.2010 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області, та не заперечувалось відповідачами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог позивач в судовому засіданні покликався на те, що внаслідок самочинно здійсненої відповідачами прибудови були порушені його права та законні інтереси, оскільки прибудова знаходиться на земельній ділянці, яку він вважає своєю приватною власністю, а також вказував, що прибудова загородила йому прохід до туалету.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів, які саме його права було порушено самочинно збудованим обєктом, жодних доказів, щоб підтверджували б зазначені обставини позивачем суду не подано.

Відповідно до норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Проте, судом встановлено, що сторони не є власниками земельної ділянки, на якій проведено самочинне будівництво, оскільки земельна ділянка знаходиться у комунальній власності.

За положеннями частин 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб , майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює будівництво), провести відповідну перебудову.

Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій»(ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

Отже, за змістом наведеного, збудований самочинно обєкт може бути знесений на підставі судового рішення в передбачених ст. 376 ЦК України випадках у справі за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Разом із тим такий позов не є єдино можливим способом вирішення питання щодо самочинного будівництва, до того ж застосовується лише в разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил, але при наявності можливості проведення перебудови й згоди самої особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 356, 357 ч.4, 376 ч.1 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та знесення самовільної прибудови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_5