АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-601/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Чередник В.Є.
Категорія: угоди Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сум за договором позики , -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у подальшому його уточнив, збільшивши позовні вимоги, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу 18 470грн., середній індекс інфляції 121,17% (процентів) за період з 09.02.2009р. по 18.11.2010року в сумі - 4 043грн.08коп., 3% річних за прострочення зобовязання за цей період 983грн.72коп., а усього на загальну суму 23 496грн.80коп., а також моральну шкоду в розмірі - 10 000грн., сплату держмита 340грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що він, працюючи директором товариства з обмеженою відповідальністю „Форекс Брок Україна (далі ТОВ „Форекс Брок Україна), прийняв ОСОБА_3 на роботу на посаду системного адміністратора, на якій відповідач відпрацював з 01.07.2008року по 20.02.2009р. З 26.01.2009року ОСОБА_3 був відсутнім на робочому місці, а зявившись на роботу 09.02.2009року, повідомив, що у період з 26.01.2009р. по 06.02.2009р. він знаходився на лікуванні в №5-й Харківській міській лікарні на платній основі, результатом якого стала його інвалідність і, що для продовження лікування та реабілітації у нього не вистачає грошей. Проявивши до нього співчуття, зі своїх особистих коштів він передав йому 10000грн. та 1100дол. США, про що відповідач написав боргову розписку, в якій визначена дата повернення 12 лютого 2009 року. Але, ні в цей день, ні в послідуючі дні ОСОБА_3 борг не повернув, а 11.02.2009 року звернувся до міліції із заявою про використання ТОВ „Форекс Брок Україна неліцензійної програми забезпечення, внаслідок чого 20.02.2009року в офіс товариства прийшли співробітники правоохоронних органів і він був змушений давати пояснення з приводу цієї заяви. Позивач зазначає, що в результаті цих подій він морально страждав, стан його здоровя значно погіршився, у нього ослабла імунна система, у звязку з чим захворів гострим респіраторним захворюванням. Окрім того, розпочалися головні і серцеві болі, які до цього часу не проходять. Цими неправомірними діями відповідача була заплямована і підірвана його бездоганна репутація як керівника юридичної особи.

Відповідач позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких виклав свої доводи та обґрунтування. Зокрема вказує, що будучи незадоволений роботою та умовами праці в ТОВ „Форекс Брок Україна, написав 13.01.2009року заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням. Відпрацьовуючи останній день 26.01.2009року, він з сильними головними болями попав до лікарні, а саме до неврологічного відділення, в якому проходив відповідне стаціонарне лікування до 06.02.2009року включно. 09.02.2009року він прийшов на фірму, предявивши листок непрацездатності, попросив директора оформити необхідні документи, зокрема, видати трудову книжку, провести грошові розрахунки, виплатити належні йому кошти при звільненні. Але директор попросив прийти за документами іншого разу, про що він повідомить додатково за телефоном, мотивуючи тим, що він такі питання сам не вирішує. У цей же день ОСОБА_1 зателефонував йому і сказав, що можна приходити за документами. Коли прийшов у кабінет директора, там знаходилася ОСОБА_2, яка відрекомендувалася як менеджер ТОВ „Форекс Брок Україна, і остання в досить різкій та грубій формі сказала йому, що він ніяких документів та належних при звільненні грошей не отримує, т.я. за весь час праці зовсім не заслуговував заробітну плату, яку отримував і, що у період знаходження на лікарняному його обовязки виконувала інша особа, якої були виплачені гроші та інші витрати. Потім вони змусили його написати розписку про те, що нібито він заборгував ОСОБА_1 гроші в сумі 10000грн. та 1100дол. США. У той день він погано себе почував, оскільки ще не до кінця одужав після хвороби, і бажав по скоріше закінчити досить агресивну, неприємну для нього розмову, яка постійно супроводжувалася образами на його адресу, та знаходячись у стані психологічного стресу, вимушений був написати розписку, але ніяких грошей насправді він не отримував. 11.02.2009року він разом зі своєю матірю ОСОБА_4 прийшли до офісу щоб мирним шляхом вирішити питання стосовно його звільнення, повернення йому трудової книжки та написаної ним розписки. Ця розмова була записана ними на диктофон з метою захисту його прав. Після цього він звернувся із заявою до міліції, в якій виклав усі фактичні обставини.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлені ним вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники - ОСОБА_5, ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його надуманість та безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2009 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Зокрема вказує, що суд не мав підстав вважати неналежним доказом надану позивачем боргову розписку, в якій приписано всі істотні умови договору позики.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достовірні докази на підтвердження укладання з відповідачем письмового договору позики грошових коштів, як того вимагає ст.1047 ЦК України, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення суми боргу та інших грошових сум.

Проте, повністю погодитися з такими висновками колегія суддів не може.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є особою, яка має вищу освіту. У ТОВ „Форекс Брок Україна ОСОБА_3 був прийнятий на роботу 01.07.2008року на посаду системного адміністратора.

Відповідач не заперечує того факту, що ним дійсно 09.02.2009року власноручно була написана розписка, в якій він визнає борг перед ОСОБА_1 в грошових сумах 10000грн. та 1100доларів США і зобовязується його погасити до 12.02.2009року.

Цей договір позики укладено між сторонами у письмовій формі, він містить істотні умови, а саме в розписці визначені конкретні суми займу грошових коштів, термін повернення, дата підписання, підпис боржника.

В обумовлений в розписці строк 12 лютого 2009 року відповідач борг позивачу не повернув, відмовившись у подальшому виконувати взяті на себе зобовязання, і став звертатися до різних органів, в тому числі до Київського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, до прокуратури Київського району м. Харкова, до Територіальної державної інспекції труда в Харківській області зі скаргами, в яких зазначав, що директор ТОВ „Форекс Брок Україна ОСОБА_1 разом з менеджером цієї фірми ОСОБА_2 відмовили йому віддати трудову книжку, провести оплату лікарняного листа, виплатити компенсацію за невикористану відпуску і під погрозою розправи змусили написати розписку про наявність за ним боргу.

Як свідчать матеріали справи, за скаргами ОСОБА_3 проводилися відповідні перевірки. Так, згідно постанов слідчих органів від 25.02.2009р. та від 19.03.2009р. у порушенні кримінальних справ за ознаками злочинів передбачених ст.190 та ст.358ч.1 КК України відмовлено на підставі п.2ст.6 КПК України /за відсутністю складу злочину/. Із супровідних листів до вказаних постанов убачається, що ОСОБА_3 розяснювалося, що викладені в його заявах факти носять характер цивільно-правових відносин і, що спірні питання повинні вирішуватися у порядку передбаченому чинним законодавством.

Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_3 боргову розписку в судовому порядку не оспорив з будь-яких підстав. Отже, до теперішнього часу договір позики недійсним не визнано.

За таких обставин, у суду не малося підстав для відмови позивачу в стягненні суми боргу та інших виплат, передбачених ст.625 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 наполягала на стягненні грошових сум відповідно до розрахунку, наведеного в уточненій позовній заяві від 18.11.2010року (а.с.102).

З боргової розписки вбачається, що договір позики відбувався в національній валюті 10000грн. України, а також в іноземній валюті 1100доларов США.

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

При розрахунку позивачем за підставу було взято валютний курс, який за офіційними даними Національного банку України на - 09 лютого 2007 року становив: 100дол.США дорівнювалося 770грн.України. За цим валютним курсом 1100дол. США = 8 470грн. України. Загальна сума боргу становить: 10000грн.+8470грн.= 18470грн. Середній індекс інфляції за період з 09 лютого 2009 року по 18 листопада 2010 року - 121,17%, тому розмір інфляційних витрат буде: 18470грн. х 121,17% = 4043грн.08коп. Кількість днів прострочення зобовязання за період з 09.02.2009р. по 18.11.2010р. становить 648 днів, тому сума процентів буде: 18470грн. х 3% х 648дн. = 983грн.72коп. Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню становить: 18470грн.+ 4043грн.08коп., + 983грн.72коп. = 23 496грн.80коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір судового збору, а саме 1% (відсоток) від вказаної суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, становить 234грн.97коп. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи -120грн. Доказів у підтвердження того, що ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи з дитинства, на підставі яких його можливо звільнити від сплати судового збору, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Оскільки в договорі позики не обумовлено стягнення моральної шкоди за порушення зобовязань, тому підстав для її стягнення немає. Крім того, згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належить і витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.56 ЦПК України встановлено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правої допомоги. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006року за №590 „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, повязаних з правою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Між тим, у матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка діє у справі від його імені за довіреністю, має право на надання правової допомоги, а також не надано розрахунку відповідно до положень вищезазначеної Постанови КМУ.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме у частині відмови про стягнення суми боргу, 3% (процентів) річних, індексу інфляції, судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення перелічених вимог, оскільки постановлене внаслідок порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2010 року змінити: в частині відмови у стягнення суми боргу, 3% (процентів) річних, індексу інфляції, судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 18470грн., 3% (процентів) річних 983грн.72коп., індекс інфляції 4 043грн., держмито 234грн.97коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн., а усього 23854грн.77коп. В іншій частині рішення у відмови в стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000грн. і витрат на правову допомогу в сумі 2000грн. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -