КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-552/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.06.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Варакути Є.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики у сумі 532564.62 гри., пеню у сумі 2564,57 грн. та судові витрати у сумі 1445.65 грн., які були сплачені їм при подачі позову.

В обгрунтування позову він вказував, що 22.02.2009р. та 25.02.2009р. уклав з відповідачем договори позики, за якими надав йому грошові кошти на загальну суму 20000 доларів США під 18% річних із терміном повернення по першому договору до 22.04.2009 року, по другому - у строк до 26.04.2009р. Однак відповідач свої зобовязання щодо повернення позики та процентів виконав частково. Станом на 23.11.2009р. за протоколом взаємних розрахунків загальна заборгованість за договором позики склала 16801,60 доларів США, що еквівалентно 132564,62 грн., пені 325,04 доларів США, що еквівалентно 2564,57 грн., а разом 135129,19 грн.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору та у строк не повернув грошові кошти, він просив стягнути суму боргу в судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві при цьому стверджували, що факт передачі грошей від позивача до відповідача підтверджується показаннями свідків та поверненнями займу за лютий-жовтень 2009р., за квітень 2009р., протоколом №2 від 23.11.2009р.

Відповідач позов не визнав, стверджуючи, що позов є необгрунтованим і безпідставним. Не заперечуючи проти підписання ним двох договорів позики від 25.02.2009р. та від 22.01.2009р., а не як зазначав у позові позивач від 22.02.2009р, він заперечував проти факту передачі йому позивачем зазначених грошових коштів у сумі 20000 дол. США, пояснюючи цей факт тим. що будучі приватним підприємцем, він оказував позивачу, який був власником та керівником ТОВ «Судомаркет», транспортні послуги по перевозки людей за кордон, за що позивач систематично перераховував на його рахунок кошти за проведену роботу.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6Г які підтвердили суду факт підписання договору позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який надавав підприємству, де вони працювали, послуги по перевозці людей за кордон, розрахунку між ними, однак факту передачі грошей ОСОБА_2 як фізичній особі ОСОБА_4 у сумі 20000 доларів США не бачили, та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 22 січня 2009 року між сторонами був укладений письмовий договір позики (возвратно!' фінансової допомоги), на підставі якого позивач зобов'язується протягом двох днів, до 23.01.2009р. , надати відповідачу позику у розмірі 10 000,00 доларів США під 18% річних, а останній зобовязувався їх повернути у строк до 22.04.2009 року. У той час, згідно п. 3.1. цього договору зазначено, що строк надання позики позичальнику складає три місяця з дня підписання договору, однак письмових доказів, що позичальник одержав ці грошові кошти у договорі відсутні (а.с.6 ).

Відповідно до договору позики 25/02/2009 ( возвратної фінансової допомоги) від 25.02.2009р. (а.с.10) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підписали договір про те, що позикодавець зобовязується надати позичальнику позику у сумі 10000 доларів США протягом двох днів в строк до 26.02.2009р. з часу підписання договору під 18% річних, а позичальник зобовязується у строк до 22.04.2009р. повернути кошти. Письмових доказів, що позичальник одержав таку суму грошей також відсутні.

Згідно ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець» передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А відповідно до норми ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений піл впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника і позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, що відповідає вимогам ч.і ст. 1051 ЦК України.

Таким чином, позивач не надав переконливих та достовірних доказів, які б підтверджували, що взяті на себе зобовязання він виконав в повному обсязі, тобто надав відповідачу обумовлені суми позики за двома договорами позики.

Ствердження позивача, що доказами того, що він передавав відповідачу за договорами позики 20000 доларів США є письмові записи повернення займу ОСОБА_4 (а.с. 11, 12, ІЗ ), суд не бере до уваги через те, що то записи про господарську

діяльність юридичної особи, а не правовідносини між фізичними особами. Крім цього треба зазначити, що договори позики також складені, як для господарської діяльності і у п.7.1. цих договорів зазначено, що усі спори, які виникають у ході виконання умов договору, сторони зобовязуються передати на розгляд господарського суду.

Таким чином, суд вважає позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі от. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача також і судові витрати, які були сплачені позивачем при подачі позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 22.01.2009р і договором позики від 25.02.2009 р. та судових витрат - відмовити .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня йото проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.Г.Циганок