Апеляційний суд Харківської області
Категорія: розподіл майна1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25жовтня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді - Сащенка І.С.,

Суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Москаленко Е.А..

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому позивачка зменшила позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на 39/100 частини спірної квартири.

В обґрунтування позову посилалася на те, що починаючій з 23.02.1990 року по 31.08.1991 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу шляхом подання спільної заяви до РАЦС, продовжували проживати з відповідачем спільно, мали спільний бюджет. Також позивач вказувала, що 16.02.1998 року вона разом з відповідачем уклали договір про дольову участь у будівництві спірної квартири. При укладенні цього договору спільно було сплачено 91% вартості усієї квартири, що склало 24264 грн., або 12411 доларів США. Ці кошти були сумісні, а частина запозичена у родичів. Належні їй та відповідачеві на праві спільної власності 44/100 частини комунальної квартири по вул. Спартака, 8/2 кв. З в м. Харкові, за взаємною згодою 19.03.1999 року були продані, а кошти від продажу були витрачені на ремонт нової квартири та погашення боргів.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що спірна квартира придбана відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою та є власністю відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року в позові ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та постановити нове про повне задоволення її позовних вимог. Вказала на невірне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неналежну оцінку наданих сторонами доказів. Зокрема те, що незважаючи на розірвання шлюбу, вони з відповідачем продовжувати проживати разом, мали спільний бюджет, на придбання спірної квартири були витрачені як спільні кошти, так і кошти, отримані від продажу спільної квартири. Крім того, гроші на придбання квартири давав її батько, що підтверджується розпискою.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене наоснові повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи позивачці в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на частину спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та наданим позивачкою доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Так судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що сторони перебували в шлюбі з 23.02.1990 року по 31.08.1991 року ( а.с. 9, 10 ).

Відповідно до ст. 44 КпШС УРСР в редакції 1969 року, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, тому всі права та обовязки припиняються при припиненні шлюбу.

Посилання позивачки на те, що вони після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сімєю, мали спільний бюджет свого підтвердження не знайшли. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання розірвання шлюбу фіктивним відмовлено. Зазначено, що права та обовязки сторін щодо шлюбних відносин припинилися з моменту розірвання шлюбу - у 1991 році ( а.с. 240 -241 ). Рішення набрало чинності, і відповідно до вимог ч. З ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Спірна квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комінтернівською районною радою м. Харкова 11 жовтня 1999 року ( а.с. 6 ).

Для придбання вищеназваної квартири відповідачем 16.02.1998 року був укладений договір №21 з АТ «Енергожилстрой» про пайову участь в будівництві житлового будинку по вул. Броненосця Потьомкіна, 1 у м. Харкові, згідно вимог якого вніс суму коштів, еквівалентну 12411 дол. США, що складало 91 % вартості квартири ( а.с. 59-61,65).

В подальшому відповідачем вносилися суми в рахунок оплати площі на виконання договору (а.с. 62 -64 ).

08.02.1998 року ОСОБА_5 укладено договір позики з ОСОБА_6, згідно якого останній надав кошти в сумі 13500 дол. США для придбання спірної квартири (а.с. 51, 52 ).

Суд першої інстанції також вірно визначив, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються діючим на той час Законом України «Про власність» від 15.04.1991 року№ 885-Х11 та відповідно довимогст. 17 цього Закону України, обґрунтовано відмовив позивачці в задоволенні позову з підстав ненадання нею доказів на підтвердження свого внеску у придбання спірної квартири, не взявши при цьому до

уваги розписку від 11.02.1998 року про надання батьком позивачки коштів для придбання квартири, як на підставу для визнання за нею права власності на частину спірного майна, оскільки ця розписка свідчить про отримання грошей тільки позивачкою. Підпис відповідача в цій розписці відсутній. У будь-якому випадку не надано доказів про внесення цих коштів у будівництво квартири та наявності домовленості про створення спільної часткової власності на цю квартиру. Не підтверджено доказами і твердження позивачки про вкладення в придбання спірної квартири її частини коштів від продажу частини квартири АДРЕСА_3. Згідно договору купівлі - продажу вищезгаданої квартири, продаж відбувся 19.03.1999 року, тобто після укладення відповідачем договору про пайову участь в будівництві житлового будинку повул. Броненосця Потьомкіна, 1 у м. Харкові та внесення коштів.

Доводи, викладені позивачкою в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду суду першої інстанції та суд їм дав належну правову оцінку, висновок суду першої інстанції щодо відмови їй в задоволенні позовних вимог, не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року іі, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді