АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: поновлення на роботі Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

за участю секретарів Москаленко Е.А., Євдокименко В.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства „Харківський метрополітен, третя особа: директор комунального підприємства „Харківський метрополітен ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточнивши його у подальшому, до комунального підприємства „Харківський метрополітен (далі КП „Харківський метрополітен), третьої особи: директора КП „Харківський метрополітен ОСОБА_2, в якому просила поновити її на посаді заступника начальника відділу кадрів КП „Харківський метрополітен і стягнути на її користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, вказуючи на те, що звільнення з роботи з 02.08.2010року на підставі п.1ст.40 КЗпП України за скороченням штату вважає незаконним, оскільки при розірванні з нею трудового договору відповідачем не дотримано вимог ст.42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі, як працівника, яка мала більш високу кваліфікацію вищу юридичну освіту, високу продуктивність праці, тривалий стаж роботи на підприємстві, ніж інший заступник начальника відділу кадрів ОСОБА_3, який був переведений на вказану посаду 21.01.2009року і ніколи раніше у відділу кадрів не працював. Окрім того, на час її звільнення була вакантною посада заступника начальника юридичного відділу, на яку вона дала згоду при ознайомленні з вакансіями. Однак, у переводі на вказану посаду їй було відмовлено в звязку з тривалою перервою в юридичній роботі та недостатньою кваліфікацією. Позивач зазначає, що основною причиною її звільнення з роботи стало досягнення нею пенсійного віку.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких виклав свої доводи та обґрунтування.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача просили відмовити в позові, посилаючись на те, що звільнення ОСОБА_1 з ініціативи адміністрації підприємства за скороченням штату було проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив розглянути по суті трудовий спір за його відсутністю в судовому засіданні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та на неналежну правову оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема вказує, що, окрім вакантної посади заступника начальника юридичного відділу, була вакантною посада юрисконсульта, яку керівництвом метрополітену їй запропоновано не було. На вказану посаду 05.08.2010року, тобто через два дні після її звільнення, прийнято нового працівника ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов правильного й обгрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог та положень ст.ст. 40п.1, 42, 43, 49-2 КЗпП України, у звязку з чим відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

Згідно положень п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення численності або штату працівників.

Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 6 листопада 1992 року №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів розяснив, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі те, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст.49-2 КЗпП України.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в „Харківському метрополітені на різних посадах з 06.02.1976р. по 30.11.2007р. і в цей день її було звільнено з посади старшого інспектора з кадрів на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (у звязку з виходом на пенсію). 03.12.2007року її знову прийнято на роботу на цю ж саму посаду, а 15.12.2008року переведено на посаду - заступника начальника відділу кадрів (а.с.16-24).

Наказом генерального директора КП „Харківський метрополітен №197 від 25 травня 2010року „Про упорядкування чисельності та структури підрозділів, що входять до складу управління метрополітену було визначено по окремим структурним підрозділом підприємства кількість посад (робочих місць), які підлягали скороченню з 02.08.2010року. Згідно цього наказу, крім інших посад, скороченню підлягала посада - заступника начальника відділу кадрів (а.с.3-4).

Наказом генерального директора КП „Харківський метрополітен №199 від 25 травня 2010року „Про вивільнення працівників управління метрополітену посади яких підлягають скороченню вивільненню з 02.08.2010року підлягала ОСОБА_1, яка обіймала посаду заступника начальнику відділу кадрів управління метрополітену (а.с.5-7).

Про майбутнє звільнення з цих підстав з 02.08.2010року ОСОБА_1 попереджено - 31 травня 2010 року, про що свідчить її підпис на зворотній сторінці наказу №119 від 25.05.2010року, тобто за два місяця. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу було запропоновано іншу роботу на підприємстві згідно довідок про наявність вакансій від 26.05.2010р., 05.07.2010р., 26.07.2010р.

Згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України отримано від первинної профспілкової організації підприємства.

Наказом №508-к від 02.08.2010року по КП „Харківський метрополітен ОСОБА_1 звільнено з роботи з вищеназваних підстав (а.с.28).

Доводи позивача стосовно того, що вона має переважне право на залишенні на роботі, оскільки пропрацювала в даному підприємстві понад 34 роки, ґрунтується на невірному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вказана норма застосовується у випадках коли скорочується частина посад, а інша частина залишається, то шляхом порівняння визначаються працівники, які мають переважне право на залишенні на роботі. Визначення рівня кваліфікації того чи іншого робітника відноситься до компетенції адміністрації підприємства.

Окрім того, згідно „Тимчасових методичних рекомендацій розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами діяльності, затверджених Міністерством економіки України №916 від 26.12.2008року, продуктивність праці це не тривалість стажу роботи, а узагальнюючий показник результативності праці, що характеризує ефективність її витрат.

Як стверджували в судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача, при вирішенні питання про визначення рівня кваліфікації у ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який обіймав аналогічну посаду заступника начальника відділу кадрів і перед яким, як вважає позивач, вона мала перевагу, приймалося до уваги те, що він, крім обовязків покладених на нього посадовою інструкцією, виконував інші обовязки, які на нього були покладені наказами по підприємству №388 від 02.09.2009р. та №59 від 09.02.2010р., а саме по введенню квартирного та військового обліку. До того ж, він був обізнаним з компютерними технологіями, т.я. закінчив інститут радіоелектроніки, що мало значення при переході підприємства на програмне забезпечення „Парус-Підприємство, яке вимагає доскональне знання не лише компютера, а й можливість використовувати програмне забезпечення. Крім того, ОСОБА_3 на той час мав на утриманні трьох осіб двох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебувала на обліку в центрі зайнятості. Дані обставини враховувалися адміністрацією підприємства при скороченні конкретної посади.

Більш того, матеріали справи свідчать про те, що у подальшому, а саме до закінчення двомісячного строку на звільнення позивачки за скороченням штату, ОСОБА_5 звільнився з роботи на підставі ст.38 КЗпП України - за власним бажанням, а займана ним посада також підлягала скороченню.

Доводи апелянта стосовно того, що їй незаконно відмовлено в переводі на посаду заступника начальника юридичного відділу після проведення з нею співбесіди колегією суддів не приймаються. Так, у п.6.1 Посадової інструкції визначено кваліфікаційні вимоги щодо до зайняття цієї посади, а саме - на посаду заступника начальника юридичного відділу призначається особа, яка має вищу юридичну освіту та практичний досвід роботи за професією юрисконсульта І категорії не менше 2-х років. При цьому ОСОБА_1 сама не заперечувала проти факту, що починаючи з 1995року на посаді юрисконсульта вона не працювала. Таким чином, у звязку з тривалою перервою в юридичні роботі, суттєвими змінами у законодавстві, що сталися у цей період, відсутністю практичного досвіту роботи за цією професією, адміністрація підприємства вправі була відмовити позивачу в переведенні на посаду заступника начальника юридичного відділу.

Безпідставні також посилання апелянта стосовно того, що їй не була запропонована посада юрисконсульта, оскільки такої вакантної посади на час її звільнення на підприємстві не малося, а цю посаду введено змінами до штатного розкладу від 04.08.2010р. в звязку з направленням на роботу до КП „Харківський метрополітен молодого спеціаліста, що підтверджується направленням за №39 від 01.08.2010року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -