АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 7559/2011 року Головуючий 1 інстанції Гончар В. О.
Категорія із договорів Доповідач Пилипчук Н.П
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Козир Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, 3-і особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, служба у справах неповнолітніх дітей Московської районної в м. Харкові ради, КП ХМБТІ про визнання договорів купівлі - продажу квартири недійсними, визнання права власності, зняття з реєстраційного обліку і виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом посилаючись на те, що 31.12.2003 року, в результаті шахрайських дій з боку ОСОБА_8 і ОСОБА_9, останні поза її волею від її імені продали ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, уклавши про це договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 Згодом, 02.02.2003 року ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_4 продала зазначену квартиру ОСОБА_2, уклавши договір купівлі - продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Гамаль ЇМ.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_3 остаточно просила визнати недійсними договори купівлі - продажу спірної квартири від 31.12.2003 року та від 02.02.2004 року, витяги із реєстру на право власності № 2510860 від 08.01.04 року на ім*я ОСОБА_4 та №2737394 від 04.02.04 року на ім*я ОСОБА_2; визнати за позивачкою право власності; витребувати квартиру із чужого незаконного володіння та вселити її в спірну квартиру, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зняти з реєстраційного обліку в спірній квартирі та виселити їх разом з неповнолітніми дітьми.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала.

ОСОБА_2 та ОСОБА_11 позов не визнали, пояснили, що являються добросовісними набувачами спірної квартири, тому просять в позові відмовити в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 задоволений частково. Вирішено визнати недійсними договори купівлі - продажу спірної квартири від 31.12.2003 року та від 02.02.2004 року, витяги із реєстру на право власності № 2510860 від 08.01.04 року на ім*я ОСОБА_4 та №2737394 від 04.02.04 року на ім*я ОСОБА_2; визнати за позивачкою право власності, вселити її в спірну квартиру, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зняти з реєстраційного обліку в спірній квартирі та виселити їх разом з неповнолітніми дітьми.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Позивач та представник позивача проти апеляційної скарги заперечували, посилаючись на доводи, якими обґрунтовували позовні вимоги.

Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради просив розглядати справу без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірною є двокімнатна квартира № 25, по вул. Світлій № 27-Б в м. Харкові, яку 19.12.2001 року ОСОБА_3 придбала на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12

Згідно договору купівлі - продажу від 31.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, спірна квартира була продана від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_4

02.02.2004 року ОСОБА_4 в особі ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, продав зазначену квартиру ОСОБА_2 який з дружиною, неповнолітніми сином і донькою поселився і на теперішній час мешкає у спірній квартирі.

Із копії вироку Московського райсуду від 16.02.2005 року, що міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_8, за попередньою змовою із ОСОБА_9, 31.12.2003 року, використавши підроблений ОСОБА_13 паспорт ОСОБА_3 із переклеєною в нього фотографією ОСОБА_9, яка назвалася ОСОБА_3, від імені останньої уклали договір купівлі-продажу спірної квартири із ОСОБА_4 Зазначеним вироком ОСОБА_8 засуджений умовно за скоєння зазначених шахрайських дій до 5-ти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України в редакції 2004 року.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносин.

За змістом ч. 1 ст. 41 ЦК України в редакції 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків. Такі дії повинні бути правомірними, а їх неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, судом встановлено, що, використавши підроблений паспорт ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу продали квартиру ОСОБА_2 Уклавши договір на підставі підробленого паспорту від імені ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили дії, які призвели до припинення права ОСОБА_3 на квартиру та виникнення права на неї в покупця за договором ОСОБА_4

За таких обставин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі цього договору виникли зобов'язальні відносини, відтак, належним способом захисту, як правильно встановив суд, також є зобов'язальний - визнання цього правочину недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Оскільки наміру продавати квартиру ОСОБА_3 не мала і квартира була продана поза її волею по підробленому паспорту, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири від 31.12.2003 року. Такий висновок суду є правильним, рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення зазначеної частини рішення суду без змін.

Разом з тим, не будучи учасником подальшого договору, укладеного щодо спірної квартири ОСОБА_10, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 не перебуває з ними в зобов'язальних відносинах і обраний судом зобов'язальний спосіб захисту - визнання недійсним договору від 02.02.2004 року застосований помилково.

Оскільки між позивачем ОСОБА_3 та нинішнім володільцем квартири ОСОБА_2 існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий - витребування майна (ст. ст. 387, 388 ЦК України в редакції 2004 року).

Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 10 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9.

Оскільки первісний договір визнаний недійсним, втрачає силу і наступний договір відчуження спірного майна.

Таким чином, в частині вирішення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2004 року, судом застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 330 ЦК України в редакції 2004 року, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в редакції 2004 року передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачка ОСОБА_3, крім інших, заявила також вимогу про повернення майна з чужого незаконного володіння. Зазначена вимога підлягає задоволенню, оскільки спірна квартира була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2004 року ОСОБА_4, який був власником за договором від 31.12.2003 року, що визнаний недійсним як такий, що вчинений поза волею ОСОБА_3

Не можна погодитися з рішенням суду першої інстанцій і у частині задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на квартиру.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України в редакції 2004 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За умовами п. 6 договору купівлі-продажу від 19.12.2001 року право власності на спірну квартиру ОСОБА_3 набула з моменту укладення цього договору. Тому відсутня необхідність судовим рішенням підтверджувати або встановлювати додатково право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3

Зайвим є також визнання недійсними витягів із реєстру на право власності № 2510860 від 08.01.04 року на ім*я ОСОБА_4 та № 2737394 від 04.02.04 року на ім*я ОСОБА_2 оскільки ці витяги самі по собі не є правовстановлюючими документами.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 10 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру та визнання недійсними витягів із реєстру на право власності немає підстав, рішення суду першої інстанції в цих частинах також підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні таких вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України в редакції 2004 року, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України в редакції 2004 року, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України в редакції 2004 року вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, правомірними є вимоги ОСОБА_3 про вселення її в спірну квартиру, та виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми із зняттям з реєстраційного обліку в спірній квартирі. В цій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 48, 128 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 202, 328, 330, 387, 388 ЦК України ст. ст. 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року змінити, скасувавши його в наступних частинах : в частині визнання недійсним договору від 02.02.2004 року купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 під реєстровим номером 110; в частині визнання недійсними витягів із реєстру на право власності № 2510860 від 08.01.04 року на ім'я ОСОБА_4 та № 2737394 від 04.02.04 року на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2; в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3. В цих частинах у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Квартиру АДРЕСА_2 витребувати із володіння ОСОБА_2 та повернути у власність ОСОБА_3.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року в інших частинах залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді