АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4591/2011 Головуючий 1 інстанції
Категорія: договірне Доповідач: Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судці - Черкасова В.В.

судців - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Харченко М.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася цо суцу з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу(далі ХМНО) ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»(далі КП «ХМБТІ») про визнання договору дарування недійсним.

В обгрунтуванні позову позивачка зазначала, що з дитинства мешкає у будинку № 8 по провулку Товариському у м.Харкові. 2/3 частини вказаного будинку належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16.08.1960 року. 1/3 частина цього будинку належать її сину, який давно у будинку не проживає.

ОСОБА_3 пояснила, що давно мешкає одна, страждає на постійний головний біль, останні роки, стала часто непритомніти, її стан здоровя та похилий вік потребує сторонньої допомоги та турботи. Тому погодилась на пропозицію сусіда ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, якого знала ще з дитинства, здійснювати за нею догляд за умови, що він буде володіти належними їй 2/3 частинами будинку №8 по провулку Товариському у м.Харкові.

20.11.2009 року ОСОБА_2, самостійно зібравши необхідні документи для оформлення угоди, повіз її до нотаріуса для оформлення договору. Однак вважаючи, що буде оформлений договір довічного утримання, підписала документи, які їй надали, помиляючись щодо правових наслідків договору. Тільки вдома, ознайомившись зі змістом договору, зрозуміла, що помилково подарувала частину свого будинку відповідачу без будь-яких зобовязань для нього.

Тому ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним договір дарування від 20.11.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зобовязати КП «ХМБТІ» анулювати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 2/3 частини будинку №8 по провулку Товариському у м.Харкові, зобовязати КП «ХМБТІ» зареєструвати право власності на 2/3 частини будинку №8 по провулку Товариському у м.Харкові за ОСОБА_3

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обгрунтуванні зустрічного позову ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначив, що на підставі договору дарування від 20.11.2009 року він є власником 2/3 частин будинку №8 по провулку Товариському у м.Харкові. Проте ОСОБА_3 не пускає його у будинок

надвірними будівлями.

20 листопада 2009 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв у дарунок вищезазначені 2/3 частини спірного будинку. Договір дарування було посвідчено в цей же день у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано ним у реєстрі №3970, і 11.12.2009 р.( в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно №316 а.с.5,25,26).

Судом встановлено та не заперечується сторонами що після нотаріального посвідчення спірного договору дарування, ОСОБА_3 продовжила постійно проживати у спірному житлі, в якому мешкає і по сьогоднішній день, відповідач у цей будинок не вселився.

При цьому ОСОБА_3 19.03.2010 року уклала договір на обслуговування одиноких непрацездатних громадян з IV ступеню зниження рухової активності з центром територіального центру «Забота» та була прийнята на обслуговування відділенням соціальної домоги Дзержинського району м.Харкова вдома за місцем свого постійного проживання.

Згідно до ст.ст. 717, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона( дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні(обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Договір дарування є двосторонньою угодою, що являє собою зустрічні волевиявлення двох обізнаних у договорі сторін, вчинення ними правомірних дій, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

За загальними правилами, визначеними статтю 203 ЦК України, щоб правочин мав належну юридичну силу, він повинен задовольняти низці умов. Останні називаються умовами дійсності правочинів. До них належать умови: а) про форму; б) про сторони; в) про зміст правочину; г) про відповідність внутрішньої волі волевиявленню сторін. Ці умови різнобічні і залежать в більшості випадків від характеру правочину. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтю 215 ЦК України передбачено право сторони на визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За загальними правилами правочин має бути реально спрямований на виникнення обумовлених ним правових наслідків, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення.

Вчинення правочину під впливом помилки передбачено статтею 229 ЦК України як підставу визнання такого правочину недійсним. Помилка при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення , а саме природи правочину, прав та обов'язків сторін та інших обставин, може стати підставою для визнання судом правочину недійсним.

Під істотною помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину субєкта, предмета чи інших істотних умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення , якщо за відсутності неправильного сприйняття за обставинами справи можна зробити висновок про те , що правочин не було б вчинено.

Оцінюючи обставини укладання позивачкою, ІНФОРМАЦІЯ_4 договору дарування, надані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивачки безумовного волевиявлення для передачі сторонній особі у власність безоплатно 2/3 частини будинку, який для позивачки, особи похилого віку, є єдиним постійним місцем проживання та єдиним обєктом власності.

Відповідач фактично не заперечував, що умовою одержання в дар від позивачки будинку було надання їй матеріального забезпечення та здійснення благоустрою будинку, земельної

надвірними будівлями.

20 листопада 2009 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв у дарунок вищезазначені 2/3 частини спірного будинку. Договір дарування було посвідчено в цей же день у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 та зареєстровано ним у реєстрі №3970, і 11.12.2009 р.( в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно №316 а.с.5,25,26).

Судом встановлено та не заперечується сторонами що після нотаріального посвідчення спірного договору дарування, ОСОБА_3 продовжила постійно проживати у спірному житлі, в якому мешкає і по сьогоднішній день, відповідач у цей будинок не вселився.

При цьому ОСОБА_3 19.03.2010 року уклала договір на обслуговування одиноких непрацездатних громадян з IV ступеню зниження рухової активності з центром територіального центру «Забота» та була прийнята на обслуговування відділенням соціальної домоги Дзержинського району м.Харкова вдома за місцем свого постійного проживання.

Згідно до ст.ст. 717, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона( дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні(обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Договір дарування є двосторонньою угодою, що являє собою зустрічні волевиявлення двох обізнаних у договорі сторін, вчинення ними правомірних дій, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

За загальними правилами, визначеними статтю 203 ЦК України, щоб правочин мав належну юридичну силу, він повинен задовольняти низці умов. Останні називаються умовами дійсності правочинів. До них належать умови: а) про форму; б) про сторони; в) про зміст правочину; г) про відповідність внутрішньої волі волевиявленню сторін. Ці умови різнобічні і залежать в більшості випадків від характеру правочину. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтю 215 ЦК України передбачено право сторони на визнання правочину недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За загальними правилами правочин має бути реально спрямований на виникнення обумовлених ним правових наслідків, тобто необхідною умовою є єдність волі і волевиявлення.

Вчинення правочину під впливом помилки передбачено статтею 229 ЦК України як підставу визнання такого правочину недійсним. Помилка при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення , а саме природи правочину, прав та обов'язків сторін та інших обставин, може стати підставою для визнання судом правочину недійсним.

Під істотною помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину субєкта, предмета чи інших істотних умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення , якщо за відсутності неправильного сприйняття за обставинами справи можна зробити висновок про те , що правочин не було б вчинено.

Оцінюючи обставини укладання позивачкою, ІНФОРМАЦІЯ_4 договору дарування, надані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивачки безумовного волевиявлення для передачі сторонній особі у власність безоплатно 2/3 частини будинку, який для позивачки, особи похилого віку, є єдиним постійним місцем проживання та єдиним обєктом власності.

Відповідач фактично не заперечував, що умовою одержання в дар від позивачки будинку було надання їй матеріального забезпечення та здійснення благоустрою будинку, земельної ділянки

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову та визнання договору дарування недійсним відповідає встановленим у справі обставинам, грунтується на законі і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Судова колегія, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючисьст.ст.ЗОЗ 304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,п.1.ч.1ст.314,ст.ст.315,317,319,324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2010 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді