Справа № 2-2124/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Сидорук Є. І.

при секретарі - Патій Н.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про повернення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнив та пояснив, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року, він прийняв у власність від ОСОБА_3 квартиру № 2, що знаходиться у будинку № 130 по вул.. Кн. Володимира в м. Рівне з надвірними будівлями. В подальшому йому стало відомо, що при підписання вищевказаного договору відповідачка надала неправдиву інформацію. Рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2010 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з моменту його вчинення. Дане рішення набрало законної сили. Для купівлі даної квартири ним було взято в банку кредит на суму 90 000 доларів США та на проведення ремонтних робіт в сумі 42000 доларів США. Таким чином придбання даного помешкання відбулось за 169821,78 доларів США. Також ним понесено ряд витрат, що становить 219697,33 грн. Крім того, йому було завдано моральної шкоди звязаної з обманом, і моральну шкоду він оцінює в сумі 100 000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 877399,15 грн. коштів витрачених на купівлю даної квартири, а також збитки в подвійному розмірі 279577,64 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала і в обґрунтування своєї позиції пояснила, що рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2010 року визнано недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири з моменту його вчинення. Однак двостороння реституція не проводилась. Сума вказана в договорі купівлі-продажу , що підлягає стягненню у подвійному розмірі, як збитки, є безпідставною та неправомірною. Дана сума є ціною договору, а не збитками. Також безпідставною є привязка до доларів США , оскільки в договорі купівлі-продажу валюта платежу є гривня. Крім того позивачем не надано жодних доказів в підтвердження витрат, які він здійснив або мусить здійснити для відновлення свого права. Укладений кредитний та іпотечні договори не підтверджують факту проведення ремонтних робіт в квартирі та витрат на експерта,нотаріуса, страховку та інше. Що стосується моральної шкоди то вона також не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до чинного законодавства позивачем не надано жодних аргументів в обґрунтування суми морального відшкодування.

Представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала і в обґрунтування своєї позиції пояснила, що сторонами в договорі купівлі-продажу від 29 жовтня 2007 року були ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а тому її довіритель немає жодного відношення як до вищевказаного договору так і повернення грошей. Він жодних коштів від даного договору не отримував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як слідує з ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири № 2 в будинку № 130, що по вул.. Кн.Володимира в м. Рівне з надвірними будівлями. Продаж квартири вчинено за 554600 грн.

Згідно рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2010 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з надвірними будівлями укладений 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Рівненської області залишено без змін.

Крім того судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду від грудня 2008 року ОСОБА_3 визнано винною за підробку довіреності на продаж квартири № 2, що по вул.. Кн. Володимира, 130 в м. Рівне , і засуджена за ч. 2 ст. 358 КК України до трьох років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку з іспитовим строком на один рік і чотири місяці.

Згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК є загальною. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 216 ЦК України вона застосовується , якщо законом не встановлено особливі умови застосування наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Таким чином визнаний недійсним договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 29 жовтня 2007 року не створює для сторін тих прав і обовязків, які вони можуть встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст.. 16 ЦК України як один із способів захисту, про те норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд може забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у звязку з недійсністю правочину, оскільки у ст.. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав.

При цьому суд враховує, що наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання. Застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину можливе лише за наявності рішення про визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до реєстрації права власності на нерухоме майно від 10.12.2007 р. ОСОБА_1 являється власником квартири № 2, що по вул.. Кн. Володимира, 130 в м. Рівне відповідно до договору від 27.10.2007 року.

Судом також встановлено, що позивач на даний момент фактично проживає у квартирі № 2, що по вул.. Кн. Володимира, 130 в м. Рівне , і дана квартира знаходиться в іпотеці АКІБ УкрСиббанк відповідно до договору іпотеки від 25 червня 2008 року на підставі договору кредиту від 25 червня 2008 року.

Суд вважає, що позивач поніс витрати на придбання вищевказаної квартири , і він є добросовісним набувачем, а тому з ОСОБА_3 , яка отримала кошти за недійсним договором від 29 жовтня 2007 року, і вона є винною в недійсності даного договору , необхідно стягнути грошові кошти по договору в сумі 554600 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення збитків в подвійному розмірі, на які посилається позивач , то суд вважає, що загальним наслідком визнання недійсним правочину, укладеного внаслідок обману, є двостороння реституція, яка здійснюється за правилами ст.. 216 ЦК України.

Також суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України та ч. 2 ст. 263 ЦК України позивачем не доведено наявності збитків , що підтверджуються платіжними або іншими документами, що підтверджують витрати, документи та підтверджують наявність упущеної вигоди і інше.

Крім того, позивач безпідставно здійснює привязку до доларів США та переводить у відповідний еквівалент у відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 ЦК України , оскільки договір купівлі-продажу квартири укладався в гривнях.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позивачем не доведено факт нанесення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями чи бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить у відповідності до вимог Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,11,59,60,88,208,213-215,218,223,294,297 ЦПК Україна, суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2008 року грошові кошти в сумі 554600 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Сидорук Є. І.

Повний текст рішення виготовлений 2 січня 2010 року.

Суддя :