Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-277/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

18.11.2011 смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Цімбота В.І.,

при секретарі Куруц В.І.,

з участю: позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_3,

представників сторін: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Міжгір'я справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та понесених витрат на ведення справи (правова допомога і судовий збір) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист житлових прав власника квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом про стягнення із ОСОБА_3 10 000 грн. моральної шкоди, понесених судових витрат в тому числі і витрат на правову допомогу.

Мотивує свій позов тим, що ОСОБА_3 у лютому 2011 р. звернулася до суду з позовом про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкод у праві володіння квартирою № 36 буд. 7 по вул. Ольбрахта в смт. Міжгіря.

Міжгірський райсуд позов задоволив частково, а апеляційний суд 08.06.2011 р. у позові ОСОБА_3 відмовив.

Тому, вважає позивачка, ОСОБА_3 повинна їй відшкодувати 10 000 грн. моральної шкоди та понесені по справі витрати.

ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом як власник квартири АДРЕСА_1 про зобовязання ОСОБА_1 використовувати АДРЕСА_2 за призначенням, демонтувати двері та навіс.

Дані позова судом обєднано в одне провадження, так як такі випливають з одного предмета спору і між тими ж сторонами.

Заслухавши сторін, дослідивши подані докази, суд вважає, що у позові як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 слід відмовити.

Спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був предметом судового розгляду як першої, так і апеляційної інстанцій, є постановлені і такі, що набрали законної сили, судові рішення.

Так, рішенням Міжгірського райсуду від 20.07.2011 р. вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на самочинне будівництво, зокрема на реконструкцію житла під офіс були залишені без задоволення.

Як видно із рішення суду , будинок № 7 по вул. Ольбрахта в смт.Міжгіря не введено в експлуатацію і такий де-небудь на балансі не перебуває.

ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 по договору купівлі продажі від 31.03.2006 р.

Згідно витягу з реєстру права власності ОСОБА_2 ОСОБА_6 є власником 4/5 квартири АДРЕСА_1.

По висновку начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_7 відсутні дані про непридатність житла для проживання, а також відсутня у ОСОБА_1 документація та дозвіл на виконання будівельних робіт.

Вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, так як такі не ґрунтуються на законі.

ОСОБА_3 мала право звернутися до суду про усунення перешкод у праві користування квартирою як дружина власника, як квартиронаймач і як мати дітей.

Тобто саме звернення до суду і судова тяжба не дають ОСОБА_1 право вимагати відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Звернення до суду за захистом свого права з боку ОСОБА_3 є правомірним, а тому мова про відшкодування ОСОБА_1 морального відшкодування іти не може.

Розподіл судових витрат проводить та судова інстанція, яка прийняла рішення по суті спору.

Крім того, витрати на правову допомогу повинні ґрунтуватись на законі (ст. 84 ЦПК України), за яким підлягають поверненню обґрунтовані витрати на правову допомогу, чого Шпонтак суду не довела.

Суд не може погодитись із твердженням ОСОБА_1, що суд постановив рішення у її користь, щоби давало підставу для повернення судових витрат (ст. 88 ЦПК України).

Суд вважає, що не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права власника квартири, так як суду не доведено, що права ОСОБА_2 як власника квартири не порушені.

Встановлено, що предметом спору є навіс над встановленими без дозволу дверима на місці вікна у квартиру ОСОБА_1.

Однако суду не доведено, що зміни у квартирі, які провела ОСОБА_1, привели до порушень прав власників інших квартир чи до порушень санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання у житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Цих прав ОСОБА_2 , суд вважає, з боку ОСОБА_1 не порушено.

Житло чи частина житла не можуть використовуватись для промислового виробництва (ст. 6 КК УРСР, ст.. 383 ч. 1 ЦК України) і ОСОБА_1 власне житло не використовує для цих цілей.

Суд вважає, що власник квартири не є співвласником всього житлового будинку, так як такого обєднання не створено, крім того, будинок № 7 по вул. Ольбрахта в смт. Міжгіря не введений в експлуатацію, тобто фактично не має власника, який би мав право звернення до суду з подібного предмету спору позовом.

Власник майна (ст. 391 ЦК України) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Суду не доведено, що діями ОСОБА_1 порушено право ОСОБА_2 на користування належною йому квартирою.

Суд приймає рішення на підставі поданих суду доказів (ст. 60 ЦПК України).

Тому керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та витрат, понесених на правову допомогу і сплату судового збору відмовити.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист житлових прав власника квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами у апеляційний суд Закарпатської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8