Справа № 2-4616/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року Рівненський міський суд

в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Хіміч З.В.

з участю: позивача-відповідача - ОСОБА_1

представника позивачів-відповідачів - ОСОБА_2

представників відповідача-позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача-третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Рівненської громадської організації "Сигнал", Регіонального відділення фонду державного майна України в Рівненській області про визнання права на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом Рівненської громадської організації "Сигнал" до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа - Регіональне відділення фонду державного майна України в Рівненській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду із позовом до Рівненської громадської організації Сигнал, Регіонального відділення фонду державного майна України по Рівненській області про визнання за ними права користування на житлову кімнату № 419 в будинку 3 по вул.. Студентській в м. Рівне, зобовязання повернути їм кімнату № 419 в будинку 3 по вул.. Студентській в м. Рівне та повернути у володіння і користування вилучені речі із кімнати. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали більше ніж 19 років у кімнаті гуртожитку № 419, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вулиця Студентська.3. Згадану вище кімнату було виділено чоловікові позивача-відповідача ОСОБА_7 на сім'ю з 3 - чоловік, підприємством АТП 15б54, в м. Рівне. 22.04.1993 року ОСОБА_1 з чоловіком розірвала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ГЮ № 013133 від 22.01 1998 року. Після розірвання шлюбу, чоловік залишивши кімнату для її проживання та проживання їх сина і пішов до іншої жінки не залишивши жодного документу на підставі якого вони були вселені в цей гуртожиток. На сьогоднішній день її чоловік вже понад чотири роки, як помер. Підтвердженням проживання в згаданій квартирі є лише штамп прописки Рівненського міського Управління внутрішніх справ УМВС України в Рівненській області на 11 сторінці їх з сином паспортів та свідчення сусідів та знайомих.

В 2000 році, захворіла її бабуся ОСОБА_8 і її мати ОСОБА_9 забрала її з постійного місця проживання в м. Рівне за адресою свого проживання в зв'язку з тим, що вона потребувала постійного догляду, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 11.10.2010 р. Її мама виїхала з України до Іспанії, і вона змушена була доглядати за бабусею, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки, ОСОБА_10 почувала себе з кожним днем гірше і потребувала більшої до себе уваги, змушена була частіше навіщати її, а інколи й залишалася на ніч. Роботу вона не покидала, і вони разом із сином по черзі доглядали за старенькою.

На час їх тимчасової відсутності в гуртожитку, ОСОБА_1 просила свого брата ОСОБА_11 по черзі з знайомим ОСОБА_12 наглядати за кімнатою, оскільки голова РМГО Сигналдавно мала намір позбавити їх кімнати в якій вони зареєстровані, в зв'язку з тим, що в неї на обліку були сімї, які потребували розширення житлової площі.

В літку 2010 року в липні місяці і ОСОБА_11, і ОСОБА_12 поїхали зі своїми сім'ями на літній відпочинок за межі міста, а вона здійснювала догляд своєї бабусі. Таким чином, її житлова кімната в гуртожитку залишилася без нагляду близько одного місяця. Коли вона прийшла у квартиру для того, щоб взяти змінний одяг, побачила, що двері поміняні і там живуть інші люди. Вона почала вимагати пояснень від голови Рівненської міської громадської організації Сигнал ОСОБА_3, але вона сказала, що нічого пояснювати не збирається. Таким чином, до сьогоднішнього дня вона не знає долю своїх речей, а в її кімнаті проживають інші люди.

В зв'язку з вказаним вище, вона звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою, на яку їй була надана відповідь, що між нею та РГО Сигналвиникли цивільно-правові відносини, які розглядаються в судовому порядку, що підтверджується висновком по матеріалам зареєстрованих в Рівненському МВ УМВС України в Рівненській області за № Г-886 від 13.12.2010 року.

Після неодноразових звернень її та її адвоката, віднайти будь-який документ, на підставі якого відбувалося вселення в даний гуртожиток її сімї не вдалося.

Згідно адвокатського запиту за вих. № 17/0025 17.02.2011 р. на імя начальника Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області - було надано відповідь та документи, серед яких був акт передачі гуртожитку по вулиці Студентській, 3 від 30.05.2002 року, яким передбачалося, що ВАТ Рівнеавтотранспорт 15654передає на позабалансовий рахунок РГО Сигналвідповідно до наказу № 138 від 09.04.2002 р. регіонального відділення ФДМ по Рівненській області, державне майно - гуртожиток на 400 місць по вулиці Студетській, 3 в м, Рівному. Також в даному документі вказано й те, що власником даного гуртожитку є ВАТ Рівнеавтотранспорт 15654та РВ ФДМУ по Рівненській області.

Крім вищевикладеного, згідно адвокатського запиту до регіонального відділення фонду державного майна України по Рівненській області адвокатом був отриманий лист, з якого вбачається, що під час приватизації, вказаний вище гуртожиток не увійшов до статутного фонду ВАТ Рівнеавтотранспорт-15654і обліковується в Реєстрі об'єктів державної власності, що входять до сфери управління регіонального відділення, що підтверджується листом з РВ ФДМУ від 08.06.2011 р. за вих. № 18-04-01536.

Крім цього, на підставі даного документу стало відомо й те, що між РМГО Сигналта РВФДМУ був укладений Договір на утримання гуртожитку та прибудинкової території від 27.02.2001 р. на позабалансовому рахунку якого обліковується даний гуртожиток. 26.12.2003 р. між вказаною вище установою та громадською організацією була укладена додаткова угода до Договору, згідно якої утримувач має право вирішувати питання поселення та виселення громадян за місцем проживання в установленому порядку.

Її чоловік разом з нею на той час, та сином, був вселений у гуртожиток з дотриманням вимог ст. 129 ЖК України. Вони проживали у гуртожитку протягом 18 років, тобто з 1992 року по 2010 рік, з яких багато років померлий чоловік працював на ВАТ Рівнеавтотранспорт 15654.

Згідно пояснення від 25.07.2010 року, що надавалося головою РМГО СигналОСОБА_3 для ДІМ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області лейтенанту міліції ОСОБА_13, відповідачка вказувала, що в серпні 2009 р. на зборах громадської організації було вирішено приписати в кімнатах громадян, які проживають в гуртожитках для їх подальшої приватизації і було запрошено її, для отримання ордеру, але вона не з'явилась.

Голова РМГО Сигналне врахувала що ОСОБА_1 зареєстрована в даному гуртожитку з 01.04.1992 року, а син з 19.08.2005 року, що також підтверджено і довідкою з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області сектору у справах громадянства та імміграції та реєстрації фізичних осіб від 25.02.2011 року за вих. № 50/7-4835.

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про те, що їх сімя була поселена у спірну кімнату із дозволу власника даного гуртожитку з оформленням відповідного ордеру, а тому підстав вважати їх такими, що вселилися у житлове приміщення самоправно - немає.

На підставі протоколу РМГО Сигнал№ 4 за 2009 року, вона та її син були виселені зі спірної кімнати гуртожитку, а речі описано та невідомо куди поміщено і які до цих пір вона не отримала у своє володіння та користування. Про існування даного протоколу дізналася лише тоді, коли було надіслано правоохоронцями документи на адвокатський запит № 17/0025 від 17.02.2011 року. 20.06.2010 р. було підписано вказаний протокол №4 правлінням РГО Сигналм. Рівне, яким було віддано її кімнату для проживання іншій сімї.

Згадка, про виписаний ордер РГО Сигналє в поясненнях ОСОБА_3, які вона надавала для лейтенанта міліції ОСОБА_13 в Рівненському МВ УМВС України в Рівненській області, згідно звернення, що підтверджує лист з прокуратури м. Рівне від 24.10.2010 р. за вих. № 42р-10, а також у висновку по матеріалах зареєстрованих в Рівненському МВ УМВС України в Рівненській області за № Г-886 від 13.12.2010 р. від 22.12.2010 р.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЖК України та пунктом 10 Примірного Положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_14 Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 - ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. Вільним приміщенням не вважається, якщо в ньому проживають громадяни, які були вселені у нього на законних підставах.

Таким чином, вважає, що голова Рівненської міської громадської організації Сигналв особі ОСОБА_3 перевищила свої службові повноваження, взявши на себе роль суду та неправомірно виселила позивачів з кімнати в гуртожитку викинувши їх речі.

Звертає увагу суду, на застосування щодо них вимог положень статей Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків у відповідності до якого вважає їх виселення неможливим.

Представник позивача ОСОБА_15 громадської організації Сигналподала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою м. Рівне вул.. Студентська, 3 в м. Рівне та зняти їх із реєстрації місця проживання. В обґрунтування позову вказала, що позивачі-відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у первісному позові стверджують, що житлове приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Студентська, 3 було виділено чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_7. Проте жодних доказів, які б доводили дану обставину не надають. Коли і на підставі чого і чи взагалі було надано кімнату ОСОБА_7 наразі невідомо. Але самі доводять припинення сімейних стосунків з 22.04.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Також вказують, що після розірвання шлюбу, чоловік змінив місце проживання, тобто добровільно відмовився від користування житловим приміщенням в гуртожитку, а кімнату залишив для проживання відповідачам. Яким чином ОСОБА_7 міг залишити кімнату відповідачам не зрозуміло, оскільки, ні документів, ні фактичного проживання там відповідачами не доведено. Відповідно до чинного законодавства єдиною підставою для поселення є ордер. Відповідачі ордер не отримували, за видачею його у встановленому порядку не звертались, а отже не мають підстав для проживання в гуртожитку.

Наявність реєстрації за адресою: м. Рівне, вул. Студентська, 3, ніяким чином не доводить факт фактичного проживання чи права на вселення до житлової площі.

Відповідачі фактично в гуртожитку не проживали, про що свідчать заяви мешканців гуртожитку, написані ще в 2009 році, про надання їм ордера на кімнату №419, про яку згадують відповідачі, та яка на той момент вважалася вільною. Громадяни, які писали вказані заяви та інші мешканці гуртожитку можуть підтвердити як свідки, що відповідачі за адресою реєстрації не проживали.

Враховуючи, що відповідачі фактично не проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та відповідно до ст. 72 ЖК України відповідач-позивач має право на звернення до суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги та обґрунтування позовних вимог підтримала повністю. Додатково вказала, що вона була правомірно поселена у гуртожиток в м. Рівне по вул. Студентській, 3 в м. Рівне у кімнату № 419 із своїм колишнім чоловіком та сином в 1991-1992 році. Дана кімната їм була надана підприємством АТП 15654, а саме її чоловікові, який там працював. Після розірвання шлюбу у 1993 році колишній чоловік залишив їй із сином кімнату і пішов жити до іншої жінки. Стосунки із чоловіком вона не підтримувала. Всі оплати за житлово-комунальні послуги, лічильник на світло, ремонт даху несла вона сама особисто. У звязку із хворобою її бабусі вона змушена була у 2000 році піклуватися про неї. Бабусю забрала у квартиру матері АДРЕСА_1, де і проживала. Підтвердила, що після цього до гуртожитку приходила лише для нагляду, ночувати не залишалася. Вказала, що за час її відсутності у гуртожитку за кімнатою наглядав її брат та знайомий ОСОБА_12. Вони у даній кімнаті не проживали, лише здійснювали за нею нагляд. Звернула увагу суду на те, що її виселення проведене головою правління ОСОБА_3 було незаконним. Її ніхто не повідомляв про виселення, вона дізналася, що кімнату у неї забрали, коли прийшла до гуртожитку і побачила, що змінені замки у дверях і дізналася від сусідів, що в цій кімнаті вже проживає інша особа. Крім того, вказала, що речі, які знаходилися в кімнаті їй не повернуто і їй не відомо, де вони зараз знаходяться. Просила суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача суду вказала, що даний спір виник ще з 2010 року, коли почалися розмови щодо позбавлення позивачів-відповідачів житла. На даний час надати ордер на вселення у кімнату № 419 не можуть, так як всі проведені адвокатом дії виявилися безрезулатними і стало відомо, що ордери при передачі гуртожитку від товариства АТП 15654 через регіональне відділення фонду державного майна по Рівненській області було передано до Рівненської громадської організації Сигнал, де вони і мають зберігатися. Однак, наявність таких ордерів у громадській організації заперечують. Крім того, звернула увагу суду, що позивачі-відповідачі були поселені у гуртожиток правомірно на підставі виданого ордеру колишньому чоловіку ОСОБА_1 на сімю в складі 3 осіб. Оплату за житлово-комунальні послуги здійснювала ОСОБА_1 до 20 липня 2010 року. Із відповіді з паспортного столу та паспортів позивачів-відповідачів слідує, що вони прописані у гуртожитку з 1992 року. В матеріалах справи наявні відповіді, які підтверджують, що позивачі-відповідачі мають право на користування кімнатою у гуртожитку.

Представник відповідача-позивача Рівненської громадської організації СигналОСОБА_3 суду вказала, що вона проживає у гуртожитку по вул.. Студентській, 3 в м. Рівне з 1991 року. Її чоловік, працюючи в АТП 15654 отримав кімнату у гуртожитку. В 2001 року після ліквідації АТП 15654 було створено громадську організацію Сигнал, до якої було передано гуртожиток по вул.. Студентській, 3 в м. Рівне. З 2007 року вона є головою правління вказаної громадської організації. Коли вона прийшла на роботу на дану посаду позивача-відповідача ОСОБА_1 вона не бачила, до неї приходив від її імені по питаннях здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, на її початкову думку, чоловік ОСОБА_1. Однак, вона потім дізналася від сусідів, що це є квартирант, який знімає кімнату у гр.. ОСОБА_1. Щодо здійснення нарахувань за оплату проживання у гуртожитку вказала, що вона здійснює нарахування по кожній кімнаті і кожного місяця 10 числа розкладає по поверхах повідомлення щодо суми нарахувань за кімнату і особи зобовязані сплатити відповідну суму до 20 числа кожного місяця. По проведенню загальних зборів організації повідомила суд, що за три дні до проведення зборів вона розміщує оголошення про проведення зборів із повісткою денною на кожному із поверхів та при вході до гуртожитку, і далі відбуваються збори по запланованим питанням. Щодо проживання у кімнаті № 419 квартирантів, вказала, що сусіди по кімнаті № 419 повідомили їй, що у даній кімнаті проживає з 2007 року по 2010 рік квартирант ОСОБА_12 із громадянською дружиною та її донькою. Він і надалі міг там жити, якби не було зі сторони жителів скарг щодо його поведінки. У 2010 році влітку він із даної кімнати виселився. Далі у цю кімнату була поселена Котюха із двома дітьми. Кімната була передана самовільно, а потім на зборах організації, було вирішено надати їй дану кімнату у користування.

По зустрічному позову вказала, що позивачі-відповідачі у кімнаті № 419 не проживали протягом довго періоду. В даній кімнаті не прописані, а лише зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказала, що їй відомо, що на імя позивачів-відповідачів ордерів на поселення видано не було. Просила суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідача-позивача Рівненської громадської організації СигналОСОБА_4 суду додав, що ордера на поселення позивачів-відповідачів не має. У 2009 році за розпорядженням всім мешканцям гуртожитку були видані нові ордери на поселення на певні кімнату. Позивачами-відповідачами не надано жодного документу, який підтверджує правомірність поселення позивачів-відповідачів. Факт проживання у гуртожитку ними не підтверджено. В задоволенні первісного позову просив відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідача-третьої особи регіонального відділення фонду державного майна України в Рівненській області ОСОБА_16 підтримала подані заперечення проти позову. Вказала, що у відділенні фонду державного майна України по Рівненській області ордеру на поселення позивачів-відповідачів не має. На час надання житла у гуртожитку, кімнати надавалися для працівників, а не на сімю. Жодних документів фонд держмайна для громадської організації Сигналне надавав, був лише підписаний акт прийому-передачі гуртожитку. Просила відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов просила задовольнити.

Свідок ОСОБА_17, колишній голова правління товариства АТП 15654 (2001-2004 роки), суду показав, що він був останнім директором і ліквідатором товариства. ОСОБА_7 особисто не памятає, знає, що останній працював в АТП 15654 в 1991-1995 роках. Ордери на поселення видавалися без визначення кімнати, всі наявні ордери були передані у фонд державного майна по Рівненській області в 2000 році, в архів передані не були. Він особисто ордерів на поселення не видавав.

Свідок ОСОБА_18, колишній начальник регіонального відділення фонду держмайна по Рівненській області, суду показав, що до фонду держмайна колишнім головою АТП 15654 було передано документи по житловому фонду, так як житловий фонд не увійшов у статутний фонд товариства. Гуртожиток в м. Рівне по вул. Студентській, 3 було передано фондом держмайна на підставі договору РМГО Сигналіз правом поселення та виселення громадян у гуртожитку. При передачі гуртожитку було складено відповідний акт і передано папку з документами, що стосувалася гуртожитку. Повідомив, що у даній папці знаходилися договори із комунальними підприємствами та ордери на поселення громадян у даний гуртожиток. Ким і коли передано дану папку до громадської організації не вказав. Окремого документу по передачі документів по гуртожитку складено і підписано не було. Щодо наявності ордеру на імя ОСОБА_7 повідомив, що йому не відома інформації чи видавався ордер на його імя.

Свідок ОСОБА_11, рідний брат позивача-відповідача ОСОБА_1, суду показав, що на прохання сестри він змушений був ходити в гуртожиток прибирати в кімнаті на протязі 3-4 років, у звязку із неможливістю проживання там, сестри, яка доглядала їх бабусю. Коштів за проживання у гуртожитку не сплачував постійно, можливо платив кілька раз за проханням ОСОБА_1, квартирантів не бачив.

Свідок ОСОБА_19, сусідка по гуртожитку, суду показала, що вона у даному гуртожитку проживає з 1989 року. ОСОБА_1 із сином у даному гуртожитку не проживає з 1990 року. В кімнаті проживала Гирнюк із сином, її чоловіка у кімнаті не було. Далі кімната була закрита, потім почали там проживати квартиранти, спочатку проживали брат із сестрою з Березнівського району, жили кілька місяців у 1992 чи 1993 році. Потім у кімнаті жив ОСОБА_12. Він жив там як квартирант із своєю громадянською дружиною Лєною та її дочкою. Вони не є родичами ОСОБА_1 і жили в кімнаті як квартиранти. Платили кошти за оплату гуртожитку і додатково ОСОБА_1. Щодо зборів громадської організації вказала, що збори щодо кімнати ОСОБА_1 проводилися, однак вона на них присутня не була.

Свідок ОСОБА_20, знайомий ОСОБА_1, суду показав, що на прохання ОСОБА_1 він наглядав за кімнатою у гуртожитку. В кімнаті не проживав, жив у своєї сестри АДРЕСА_2 і лише доглядав за кімнатою.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що первісний і зустрічний позов підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що гуртожиток по вул.. Студентська, 3 в м. Рівне під час приватизації ВАТ Рівнеавтотранспорт 15654не ввійшов до статутного фонду ВАТ Рівнеавтотраспорт -15654і є обєктом державної власності, що підтверджується відповіддю регіонального відділення фонду державного майна України по Рівненській області.

Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області як органом управління державним майном та Рівненською міською громадською організацією Сигналбуло укладено договір на утримання будинку і прибудинкової території від 27.02.2001 року, що підтверджується копією договору.

26 грудня 2003 року між регіональним відділенням та Рівненською громадською організацією Сигналбула укладена додаткова угода до договору утримання відповідно до якої ГО Сигналсамостійно вирішує питання поселення та виселення з будинку реєстрації громадян за місцем проживання.

В судовому засіданні було встановлено, що Регіональне відділення фонду державного майна України по Рівненській області та РГО Сигналордеру позивачам-відповідачам не видавали. Доказів того, що відповідний ордер був виданий ВАТ АТП 15654 позивачами-відповідачами не надано. Жоден із свідків не підтвердив наявність ордеру на поселення позивачів-відповідачів, жодного документу, який підтверджує видання ордеру не надано. Позивачами-відповідачами не надано доказів стосовно звернень до будь-якої із організацій щодо видання на імя ОСОБА_1 чи ОСОБА_6 ордеру на поселення.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що і підтверджено позивачем-відповідачем ОСОБА_1, що підтверджується випискою про заборгованість за комунальні послуги в РГО Сигналза 2010р. ОСОБА_1 доданою позивачами-відповідачами до позовної заяви та наданою випискою РГО Сигнал, що ОСОБА_1 не завжди своєчасно було здійснено оплату за проживання у гуртожитку, не в терміни визначені правилами проживання у гуртожитку.

У ст. 61 ЖУ УРСР зазначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Позивачами-відповідачами не надано до суду доказів того, що ними було укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку.

Крім того, сама ж позивач-відповідач ОСОБА_21 вказала, що протягом тривалого періоду не проживала у гуртожитку по вул. Студентській 3 у звязку із необхідністю догляду за бабусею, починаючи з 2000 року. І її син, також не міг проживати у гуртожитку у звязку із навчанням. Даних фактів позивач адміністрації гуртожитку не вказала, про що повідомила у своїх поясненнях голова правління ОСОБА_3

Крім того, із копій паспортів позивачів-відповідачів випливає, що останні зареєстровані за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_4, а не у кімнаті за № 419.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачі-відповідачі добровільно припили проживання у гуртожитку з 2000 року і здійснювали лише нагляд за кімнатою у якій знаходилися їх речі.

Як зазначено вище, що не оспорено позивачем-відповідачем про збереження за ними житла в гуртожитку до адміністрації не зверталися, не ставили також питання і про їх перепрописку із зазначенням відповідної кімнати, а саме № 419.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_6 з 2000 року не жила у спірному житлі, проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, де вона доглядала за бабусею, яка за її словами хворіла. Згідно наданого консультативного висновку від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_8 хворіє більше 10 років і вказано, що вона потребує стороннього догляду, однак не вказано якого саме і з якого часу. Інших доказів поважності причин відсутності у спірній кімнаті позивачем-відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Позивачем-відповідачем ОСОБА_6 взагалі не надано жодного доказу поважності причин відсутності у спірному житлі, а саме в кімнаті № 419 гуртожитку.

Позивач-відповідач вказала, що нічим більше не підтверджено, що вона періодично навідувалася до спірного житла і за даним житлом за її вказівкою наглядали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Однак, із показів свідка ОСОБА_19 судом встановлено, що ОСОБА_1 із своїм сином не проживає у гуртожитку з 1990 року та вказала, що у спірній кімнаті проживають квартиранти, тобто вказувала, що кімната перебувала у користуванні інших осіб.

Як вище вказано, ордер на спірне житло (кімнату № 419) в гуртожитку позивачам-відповідачам не видавався. У трудових відносинах позивачі-відповідачі із ВАТ АТП 15654 не знаходилися, перебування у трудових відносинах із ВАТ АТП 15654 ОСОБА_7 позивачами-відповідачами не доведено.

Враховуючи наведене, законних підстав для користування спірним приміщенням в гуртожитку, а саме кімнатою № 419 в м. Рівне по вул.. Студентська, 3 у позивачів-відповідачів немає, а тому позовні вимоги у цій частині до задоволення не підлягають.

Крім того, із показів свідка ОСОБА_22 було судом встановлено, що у спірній кімнаті проживали інші особи. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо не користування кімнатою гуртожитку суд оцінює критично, так як вони є зацікавленими особами із приводу даного спору і жоден із них суду чітко не повідомив, що означало здійснення нагляду за кімнатою. Таким чином, передача спірного приміщення в користування інших сторонніх осіб і проживання позивачів-відповідачів за межами гуртожитку в іншому місці суд розцінює як добровільне залишення ними житла в гуртожитку.

Наявність реєстрації за адресою м. Рівне вул.. Студентська, 3 не підтверджує факт проживання у гуртожитку.

Будь-яких домовленостей про збереження за позивачами-відповідачами житлової площі за період їх не проживання між сторонами не має.

Посилання на неможливість виселення позивачів-відповідачів у відповідності до вимог ЗУ Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитківне заслуговує на увагу, так як сфера дії даного Закону відповідно до ст.. 1 даного Закону не поширюється на осіб, які не проживають фактично у гуртожитку протягом пяти років.

Тому, на підставі ст.. 72 ЖК України та ст.. 7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україніпозивачі-відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою м. Рівне вул.. Студентська, 3.

Позовна вимога про зняття з реєстрації місця проживання позивачів-відповідачів до задоволення не підлягає у звязку із безпідставністю та необґрунтованістю.

В судовому засіданні із пояснень представника відповідача-позивача РГО СигналОСОБА_3 було встановлено, що в липні 2010 року із кімнати № 419 було винесено речі, які належать ОСОБА_1 про що було складено відповідний акт, який нею був підписаний. На підставі ст.. 387 ЦК України Рівненська громадська організація Сигналзобовязана повернути у володіння та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вилучене та описане майно відповідно до акту.

Керуючись, ст.ст. 58, 61, 71, 72, 109, 127, 128, 129, 131 ЖК України, ст.. 387 ЦК України, ст.. 1 ЗУ Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, ст.. 7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні, Примірним положенням про гуртожитки/затвердженого постановою ОСОБА_14 міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208 з подальшими змінами та доповненнями/, ст. ст. 10, 11, 60, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Рівненської громадської організації "Сигнал", Регіонального відділення фонду державного майна України в Рівненській області про визнання права на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Зобов"язати Рівненську міську громадську організацію "Сигнал" повернути у володіння і користування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 речі, згідно акту, що був складений головою правління Рівненської мсіької громадської організації "Сигнал" ОСОБА_3 та підписаний членами правління ОСОБА_23, ОСОБА_24 та сусідами ОСОБА_25, ОСОБА_26

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - відмовити.

Зустрічний позов Рівненської громадської організації "Сигнал" до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа - Регіональне відділення фонду державного майна України в Рівненській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Рівне, вул. Студентська, 3.

В задоволенні решти позовних вимог Рівненської громадської організації "Сигнал" - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.