АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Категорія: позика Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря - Щегельському Д.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06 травня 2010 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 В»ячеслава Едуардовича про вселення в будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 Юр»ївни, ОСОБА_8, третя особа КП «ХМБТІ» про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2007 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа КП «ХМБТІ» про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову вказав, що домоволодіння № 7 по вулиці Обоянській в місті Харкові належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та йому ОСОБА_9 Між домоволодільцями склався певний порядок користування земельною ділянкою та будівлями, що відображено в угоді від 18.03.1988 року.

Рішенням суду від 19.12.2003 року було виділено частку ОСОБА_6, визначено порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою.

Після смерті одного з співвласників ОСОБА_11 він з 1996 року разом з дружиною ОСОБА_4 та неповнолітнім сином В»ячеславом проживають у будинку літ А-1 пл 30,7 м.кв. та користується земельною ділянкою, що становить 34/72 ч від усієї площі

На той момент дозвіл на проживання він отримав від усіх співвласників.

Він відкрито, безперервно володіє та користується цим житловим будинком; проводить ремонтні та відновлювальні роботи, сплачує комунальні послуги більше 10 років, а тому просить визнати за ним право власності на житловий будинок А-1 та земельною ділянкою площею 34/72 ч за набувальною давністю.

У січні 2008 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про вселення у житловий будинок № 7 по вулиці Обоянській в місті Харкові.

В обґрунтування позову вказала, що їй згідно договору купівлі продажу від 06.05.2002 року належить 34/72 ч домоволодіння № 7 по вулиці Обоянській в місті Харкові.

19.12.2003 року рішенням суду їй було виділено житловий будинок А-1, а також літнбою кухнею літ. «Ж» з прибудовами, гараж літ «К», огорожу, ворота, калитку; визначено поряд користування земельною ділянкою.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.04.2004 року рішення суду залишено без змін.

Однак, вселитись в цей будинок вона не може, оскільки там проживає сім»я ОСОБА_4.

Просить виселити з житлового будинку А-1 сім»ю ОСОБА_4 без надання іншого житла; вселити її та сина ОСОБА_12 в цей будинок; визначити житловому будинку А-1 окрему юридичну адресу.

Ухвалою суду від 17.06.2008 року позови об»єднані в одне провадження.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 03.11.2008 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені.

У задоволенні позову ОСОБА_13 відмовлено.

Ухвалою від 05.03.2009 року заочне рішення скасовано.

У липні 2009 року ОСОБА_9 подано аналогічний позов, але тільки до ОСОБА_6

У січні 2010 року ним подано ще одну аналогічну позовну заяву.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06 травня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено і зобов»язано відповідачів ОСОБА_9 звільнити житловий будинок А-1 по вулиці Обоянській 7 у місті Харкові.

Вселено ОСОБА_6А та ОСОБА_12 в цей житловий будинок.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_9 відмовлено.

Ухвалою суду від 20 вересня 2010 року, виправлено описку в рішенні суду вказано правильно ОСОБА_4 замість ОСОБА_14.

Зобов»язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 В»ячеслава Едуардовича звільнити житловий будинок.

Ухвалою від 22.09.2010 року знову виправлено описку: замість ОСОБА_9 В»ячеславовича читати ОСОБА_9 В»ячеслав Едуардович.

Зобов»язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 В»ячеслава Едуардовича звільнити житловий будинок.

Додатковим рішенням від 22 квітня 2011 року доповнено абзац 2 рішення : «шляхом їх виселення».

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 та ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення їх вимог, оскільки право на цей будинок вони мають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 також просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_9, посилаючись на те, що заяву про розгляд справи у її відсутності не писала про час і місце розгляду справи не повідомлялась.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з»явившихся осіб, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та зобов»язуючи ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_15 звільнити будинок А-1 по вулиці Обоянській,7 в місті Харкові шляхом їх виселення суд першої інстанції обгрунтовно виходив з тих обставин, що її право власності порушено і підлягає захисту.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу від 06 травня 2002 року належить 34/72 ч. домоволодіння №7 по вулиці Обоянській в місті Харкові.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2003 року визначено порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою, згідно якого ОСОБА_6 виділено житловий будинок А-1 з жилою кімнатою 1-3 площею 17,8 м.кв., кухнею 1-2 площею 13,6 м.кв., ганок а-1 , сіни І, підвал ОСОБА_11, літню кухнею «Ж» з прибудовами, гараж «К», огорожа «З» довжиною 32 м., ворота 1, хвіртка №4 та земельна ділянка площею 472 м.кв. з окремим в»їздом на вулиці Обоянську.

Однак, ОСОБА_6 позбавлена можливості вселитись в цей будинок, оскільки там проживає сім»я відповідачів.

Відповідно до вимог ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпорядження своїм майном.

Отже, рішення суду про вселення ОСОБА_6 в житловий будинок та виселення відповідачів відповідає вище вказаним вимогам закону.

Що стосується рішення суду у частині відмови ОСОБА_9 в задоволенні позову про визнання права власності на цей будинок, то воно також постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

На цій земельній ділянці знаходиться два житлових будинки А-1 та Б-1 жилою прибудовою, яка зареєстрована за ОСОБА_16, спадкоємцем якої є ОСОБА_8 Рішенням суду від 19.12.2003 року ОСОБА_16 (спадкоємцеві ОСОБА_8Д.) виділено приміщення в житловому будинку Б-1

Відповідно до вимог ст..344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Цивільний Кодекс України 2003 року після набрання ним чинності застосовується до цивільних відносин, які виникли.

П.8 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України (2003 року) визначено, що правила ст..344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_9 не надано беззаперечних доказів володіння житловим будинком А-1 з 2001 року (або як він вказує з 1996 року). Договір на користування електричною енергією укладений 23.08.2002 року з ОСОБА_9 і що це стосується саме будівлі А-1 невідомо.

Квитанції на а.с.155-157 т.2 стосуються періоду 2002-2007 років, і знову ж таки не вказано щодо будинку А-1, а квитанція на а.с.155 за 1996 рік на ім.»я ОСОБА_4 взагалі не приймається, оскільки ця ксерокопія містить рукописні виправлення щодо року.

Крім того, позивач ОСОБА_9 звернувся до суду у грудні 2007 року , що є предметом розгляду.

У будь якому випадку суд враховує, що ОСОБА_6 стала власницею у травні 2002 року частини цього домоволодіння, а 19.12.2003 року їй визначені ці конкретні приміщення; рішення набрало чинності 22.04.2004 року.

До суду вона звернулась у січні 2008 року.

Вважати, що вона пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав не можна.

У 2007 році ОСОБА_6 звернулась за захистом своїх прав до міліції. Крім того, ОСОБА_9 і до цього часу порушують її право володіння власністю, користуючись цим майном без відповідної правової підстави.

До того ж згідно ст.. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. ОСОБА_6 заявлено саме такі вимоги.

Отже, підстав для визнання за ОСОБА_9 права власності на житловий будинок А-1 за набувально давністю не вбачається.

Не приймаються судовою колегією і доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 На а.с. 58 т.1 є заява ОСОБА_5 датована 09.06.2008 року і завірена головою вуличного комітету про розгляд справи у її відсутності та заява на а.с.224 т.2 від 06.05.2010 року аналогічного змісту.

Доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: