Справа № 2-2338/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2011 року

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді : Т.О. Величко

при секретарі: О.В. Колесниковій

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 міської державної адміністрації, Треті особи: КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_6 міська ОСОБА_7 про визнання права власності на квартиру

ВСТАНОВИВ:

Позивачі у справі звернулися до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_3 власниця особового рахунку спірної квартири разом із своєю сім»єю проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично з 1998 року. Були заселені за погодженням із керівником ЖЕКу №1111, сплачують комунальні послуги та користуються спірною квартирою по теперішній час. Позивачі зазначають, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2010 року, яке набрало законної сили, визнано приміщення квартири №162, розташоване на 11 поверсі будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві житловим. Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_8 право користування квартирою №162, будинку №34 по вул. М.Ушакова у м. Києві. Позивачі зазначали, що будинок №34 по вул. Ушакова у м. Києві прийнято в експлуатацію у 1994 році.

Позивачі зазначали, що вільно та безперешкодно користуються спірною квартирою більше 15 років, самовільно квартиру не займали, утримують майно за час проживання. Неодноразово та у 2009 році разом із мешканцями інших квартир цього будинку звертались до керівництва Святошинського району м. Києва, щодо вирішення питання про набуття у власність квартир, які знаходяться на 11 поверсі вказаного будинку, але протягом 15 років питання не вирішувалось.

Позивачі зазначали, що ними не були порушені права інших осіб, щодо користування квартирою №162, що спірна квартира не має статусу службового житла, їх право користування спірною квартирою балансоутримувачем, органами державної влади або місцевого самоврядування, а також іншими особами не оспорювалось, а тому вони вважають, що мають право порядку ч.ч.1.4 ст. 344ЦК України на отримання квартири №162, розташоване на 11 поверсі будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві у власність.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 районної у м. Києві державної адміністрації не з»явилась, просили розглядати справу за відсутності їх представника, позов не визнали, посилаючись на не обгрунованість позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 міська державна адміністрація, належним чином повідомлені у судове засідання не з»явились, заяв про поважні причини неявки до суду не подали, уповноваженого представника не направили.

У судовому засіданні третя особа: КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», проти позову заперечували посилаючись на те, що дійсно у квартирою №162 будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві користується сім»я ОСОБА_3, ОСОБА_2,ОСОБА_4, та неповнолітній ОСОБА_8, які проживають у вказаній квартирі з 1998 року, але оскільки в БТІ на зареєстровано право користування за сім»єю ОСОБА_8 спірною квартирою, третя особа позов не визнає, та вважає його не обґрунтованим.

Третя особа: ОСОБА_6 міська ОСОБА_7, повідомлені належним чином про свою участь у судовому засідання не повідомили.

На підставі доказів наданих сторонами у справі до матеріалів справи, пояснень сторін у справі та третьої особи судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.09.2010 року (а.с.17-20) визнано приміщення квартири «162, розташоване на 11 поверсі, будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві житловим. Визнано за ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_8 право користування квартирою №162, будинку №34 по вул.. М.Ушакова у м. Києві.

Судом встановлено, що згідно інформації (а.с.104-106) на 11 поверсі у АДРЕСА_1, проживають працівники або колишні працівники ЖЕО Святошинського району м. Києва, які з пояснень третьої особи, самовільно житлове приміщення не займали, вказані приміщення не мають статусу житлового, що мешканці вказаних квартир сплачують комунальні послуги.

Судом встановлено, із пояснень сторін, що сім»я ОСОБА_3, ОСОБА_2,ОСОБА_4, з 1998 року та неповнолітній ОСОБА_8 з 2006 року користується квартирою №162 будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві, іншого житла не мають, в даному приміщенні на реєстраційному обліку не перебувають.

Судом встановлено, що позивачі у справі з вересня 1998 року по теперішній час, утримують квартиру №162, розташовану на 11 поверсі будинку 34 по вул. М.Ушакова в м. Києві, що підтверджено квитанціями за житлово-комунальні послуги ( а.с.31-67).

Судом встановлено, що органи державної влади або інші фізичні чи юридичні особи, які б заявили про порушення їх прав, не зверталися до суду із позовами, за весь час користування позивачами по день подачі вказаного позову спірною квартирою, не ставили питання про виселення позивачів із спірної квартири та визнання за ними права власності, або права користування спірною квартирою №162, будинку №34 по вул. М. Ушакова у м. Києві, до суду із заявами про вступ у справу не звертались, самостійні позови не пред»являли, із заявами про зупинення розгляду справи у порядку ст. 201 ЦПК України не звертались.

Заслухавши пояснення представника позивача,представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою або органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.п.8.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи будинок №34 по вул. М.Ушакова у м. Києві перебував з 1994 року у повному господарському відданні Державного комунального підприємства житлового господарства Ленінградскогко району м. Києва та за рішенням Виконкому ОСОБА_7 народних депутатів м. Києва від 07.09.1994 року №65, прийнято на баланс згідно Акту прийому-передачі (а.с. 103) та у 2009 році зарахований до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва, що підтверджено рішенням ОСОБА_5 районної у м. Києві Ради від 29.09.2009 року №373 ( а.с. 13-15).

Судом встановлено, що спірне житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 було надано ОСОБА_3 як двірнику, яка працювала з 1995 року у ЖЕК, з дозволу керівництва ЖЕК№1111, а як повідомила представник третьої особи, директор фірми забудовника «Спіка»особисто надав ключі ОСОБА_3 для проживання у спірній квартирі.

Судом встановлено, із пояснень сторін у справі та третьої особи, що квартира АДРЕСА_3 не має статусу службового житла і ордер позивачам для заселення у спірну квартиру у порядку ст. 122 ЖК України не видавався.

Судом також встановлено, що договір найму із користувачами квартири АДРЕСА_3, або договір оренди не укладався, та інших будь-яких усних або письмових домовленостей про тимчасове користування сім»єю ОСОБА_3 спірною квартирою зі слів сторін у справі та третьої особи не встановлено.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та п.3 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян,затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року №56 зі змінами та доповненнями до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації квартири (кімнати,будинки) віднесені в установленому порядку до числа службових.

Відповідно до п.п.8,1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом .(Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року).

На думку суду відповідно до ст. 344ЦК України початок спливу, обчислення набувальної давності визначається моментом добросовісного заволодіння чужим майном, тобто, якщо особа заволоділа чужим майном добросовісно і продовжує ним володіти відкрито, безперервно протягом установленого законом строку, то весь цей період часу з моменту заволодіння зараховується до строку набувальної давності, винятком з цього правила є випадки передбачені ч.2 абз.1.2 ч.3 ст. 344ЦК України.

На думку суду правило ст. 344ЦК України дає змогу визначити момент виникнення права власності на підставі набувальної давності, що настає за таких необхідних та достатніх умов, передбачених ст. 344ЦК України, зокрема 1) добросовісності заволодіння чужим майном; 2) закінчення встановленого строку давності володіння, за умови відкритості та безперервності володіння протягом усього періоду, але що стосується нерухомого майна, окрім цих двох умов та рішення суду необхідна ще державна реєстрація. А тому суд вважає, що позивачі у справі маючи дві умови: 1) добросовісності заволодіння чужим майном; 2) закінчення встановленого строку давності володіння, які відкрито та безперервно володіли протягом усього періоду квартирою №162, будинку №34 по вул. Ушакова у м. Києві з 1998 року, у порядку ч.4 ст. 344 ЦК України звернулися з позовом до суду для вирішення спору у судовому порядку. На думку суду жодних інших правил щодо виникнення та визначення моменту виникнення права власності ст. 344ЦК України не містить.

Виходячи із положень ст.14, ч.3 ст.61 ЦПК України, та відсутністю у законодавстві положень щодо строків проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, виходячи із положень ч.ч.1,4 ст.344 ЦК України, суд приходить до висновку, що застосування вимог ст. 344ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами у справі не суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

А тому суд приходить до висновку, що позивачі з 1998 року користуються відкрито та безперешкодно спірною квартирою, спірна квартира АДРЕСА_3 не має статусу службового житла, ордер позивачам для заселення у спірну квартиру не видавався, у тому числі як на службову квартиру, договір найму (оренди) з позивачами на зайняття спірною квартирою не укладався, інших будь-яких домовленостей про тимчасове зайняття позивачами спірної квартири не було, спірну квартиру визнано житловим приміщенням за рішенням суду, порядок переведення та перереєстрації нежитлового приміщення в житлове, чинним законодавством не встановлений, за позивачами визнано право користування спірною квартирою, позивачі утримують спірне житло, відсутні спори про витребування або про припинення права користування квартирою №162, будинку №34 по вул. Ушакова у м. Києві сім»єю ОСОБА_3, ОСОБА_2,ОСОБА_4, та неповнолітнім ОСОБА_8, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15,57-61, 88, 208-209, 212-218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 право власності на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з часу його проголошення, а у разі відсутності осіб, які брали участь у справі, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення цього суду.

Суддя: Т.О. Величко