Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-1116/11
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

11 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 17 лютого 2006 року він був прийнятий на роботу у Товариство з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (далі ТОВ) на посаду двірника головного офісу. Протягом чотирьох з половиною років він сумлінно працював на даному підприємстві, стягнень не мав.

02 квітня 2010 року без поважних на те причин, його безпосередній керівник начальник адміністративно-господарського відділу ОСОБА_4 запропонувала йому написати заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, однак він відмовився.

12 квітня 2010 року як завжди він вийшов на роботу, цього ж дня його повідомили, про те, що за прогул 09 квітня 2010 року з цього числа він звільнений з роботи, з чим він не згоден, оскільки 09 квітня 2010 року відпрацював на території ТОВ увесь день.

З наказом про звільнення з роботи його повинні були ознайомити у день звільнення під розпис, чого відповідальні працівники товариства не зробили. Із наказом № 439-КА/кз про звільнення з роботи він був ознайомився лише у травні 2010 року, копію якого одержав разом із повторним письмовим повідомленням ТОВ (вих. № 3 від 28 травня 2010 року), яким йому пропонувалося зявитися до товариства із трудовою книжкою для внесення запису про звільнення з роботи. Вважає, що при звільненні з роботи порушена процедура звільнення працівника з роботи.

У порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України йому досі не виплатили заробітну плату за березень і частково за квітень 2010 року та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку.

Згідно із ст. 117 КЗпП України ТОВ повинно також виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

З приводу подій, що сталися з ним на роботі, він сильно переживав, вони досить відчутно вплинули на рівень його життя та стан здоровя, чим йому заподіяно моральної шкоди в розмірі 4000 грн.

Просив зобовязати ТОВ виплатити йому нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень і частково за квітень 2010 року, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку та середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, збільшивши їх вимогою про стягнення на його користь з ТОВ моральної шкоди в розмірі 6000 грн., заподіяної йому невиплатою належної заробітної плати.

Крім зазначеного вище, додатково пояснив, що наказ про звільнення його з роботи він одержав по пошті 28 травня 2010 року, на початку червня 2010 року звернувся до ТОВ, щоб йому зробили відповідні записи у трудову книжку, яку ще на початку року він одержав для оформлення пенсії. Повністю ТОВ з ним не розрахувалося, виплатили тільки 600 грн. заробітної плати за березень 2010 року.

Причину звернення до суду за захистом порушених прав лише 11 лютого 2011 року обґрунтовував станом здоровя, відсутністю коштів, необхідністю звернення до юристів за наданням правової допомоги. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що оскільки у день звільнення з роботи ОСОБА_3 не працював, у відповідь на надіслане ТОВ 14 квітня 2010 року повідомлення за розрахунком він не зявився, повний розрахунок при звільненні з роботи з позивачем було проведено 21 квітня 2010 року шляхом переказу на його картковий рахунок грошових коштів у сумі 935 грн. 82 коп. При розрахунку позивачу було виплачено заробітну плату за березень і квітень 2010 року з урахуванням усіх доплат, відрахувань та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

Таким чином, ТОВ виплатило всі належні ОСОБА_3 суми у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України, до ТОВ не може бути застосована, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З роботи ОСОБА_3 звільнено наказом № 439 КА/кз від 14 квітня 2010 року, з цим наказом він ознайомлений під розпис 27 вересня 2010 року, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу, цього ж дня йому було видано трудову книжку, що підтверджується підписом позивача в особовій картці.

Виходячи з наведеного вище, вимоги про поновлення на роботі позивач міг заявити до 27 жовтня 2010 року, інші вимоги щодо вирішення трудового спору, в тому числі моральної шкоди, протягом трьох місяців, починаючи з 27 вересня 2010 року.

Просила застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_3 у позові повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 лютого 2006 року позивач ОСОБА_3 працював у ТОВ на посаді двірника-садівника головного офісу. Наказом ТОВ від 14 квітня 2010 року № 439 КА/кз його звільнено з роботи з 09 квітня 2010 року у звязку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. З цим наказом ОСОБА_3 ознайомлено 27 вересня 2010 року, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу.

11 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобовязати відповідача ТОВ виплатити йому нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень і частково за квітень 2010 року, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку та середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку, а також відшкодувати моральну шкоду, заподіяну несвоєчасною виплатою грошових коштів. Вимог щодо правомірності звільнення з роботи позивачем не заявлено.

У ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З довідки про розрахунок при звільненні № 506 від 24 червня 2011 року вбачається, що заробітну плату за березень і квітень 2010 року з урахуванням усіх доплат, відрахувань та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 935 грн. 82 коп. ОСОБА_3 виплачено на його картковий рахунок 21 квітня 2010 року, оскільки позивач до ТОВ за розрахунком не зявлявся.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів того, що з ОСОБА_3 при звільненні з роботи не проведено розрахунок, судом не здобуто.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо виплати заробітної плати за березень і частково за квітень 2010 року та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доказів наявності вини відповідача ТОВ у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні з роботи судом теж не здобуто, у звязку з цим підстави для стягнення з ТОВ на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відсутні.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення на його користь з ТОВ моральної шкоди в розмірі 6000 грн., заподіяної невиплатою заробітної плати, оскільки свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

На підставі ст. ст. 116, 117, 233, 2371 КЗпП України, ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_3 у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І.М.