АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірне Доповідач: Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківс області в складі:

Головуючого судці - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скар представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2011 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус», в особі філії «Товарисі обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержинському районі м.Харко ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави , -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Українське фінані агенство «Верус», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю«Українське фінансове агентство «Верус» у Дзержинському районі м.Харкова», ОСОБА_2 про звернення стягнення предмет застави.

Разом з позовною заявою ПАТ КЕ «ПриватБанк» подало заяву про забезпечення позову. В обгрунтування заяви позивач зазначив, що відповідно кредитного договору від 21.06.2007 року, укладеного між позивачеві ОСОБА_2, Банк надав відповідачу кредит у сумі 39 500,79 доларів США зі сплатою відсотків на строї 20.06.2014 року. На протязі тривалого часу ОСОБА_2 зобовязання за договором не виконує, не здійснює щомісячних погашень кредиту.

Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту у межах с заборгованості за кредитом у розмірі 27 434, 34 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке нале* ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Крім того обмежити ОСОБА_2 у праві ви за межі України до закінчення провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2011 року заяву ПАТ КБ «ПриватБа про забезпечення позову задоволено. До розгляду по суті цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержинському районі м.Харкова», ОСОБА_2 про зверне стягнення на предмет застави накладено арешт, у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 218 86; грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 шляхом заборони будь-які особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати й відчуження. Обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до закінчення провадження у справі.

В апеляційній скарзі представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні за про забезпечення позову.

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, вказує на те, що районний суд в порушення вимог цивільного процесуальне закону безпідставно вжив заходи забезпечення позову на предмет застави та обмежив у праві виїзду за межами України ОСОБА_2 до закінчення провадження у справі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснень осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного Суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та виїм заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Згідно п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний с змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову суд перш інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливі виконання рішення суду.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм процесуального права, а саме вимог передбачених ст.377-1ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України ,суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. З ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю«Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержинському районі м.Харкова», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави (а.с.1-3).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом накладення арешту, у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 218863,97 грн на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження і вважає, що заборона відчуження майна, вказаного в ухвалі і яке належить відповідачу не порушує прав .f? відповідача та є реальним способом забезпечення позову.

Щодо обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, то ст. 152 ЦПК України не містить заборону тимчасового виїзду з України як вид забезпечення позову

Відповідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян . України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в , України, оформлення документів для виїзду за кордон, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Зазначеним законом не передбачено тимчасового обмеження виїзду за кордон відповідача у цивільній справі за ухвалою суду.

Судова колегія, перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали судді першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судді першої інстанції, вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. ЗОЗ 304,п.4ч.3ст.307,п.2ч.1ст.312,ст.313, п.5ч.1ст.314,ст.ст. 315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 лютого2011 року змінити. В частині забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - скасувати. В іншій частині залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: