Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-90/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Таранкової І.М.

при секретарі Терещенковій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Комсомольська справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Партнер» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про компенсацію витрат по страховому відшкодуванню,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ЗАТ «Страхова Компанія «Партнер» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу, страхового відшкодування в розмірі 15229, 61 грн., у звязку з тим, що 31.12.2005 р. 116 км по трасі Бориспіль-Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Tayota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля „WV Transporter, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Дорожня пригода сталася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 п.п. 13.1. Правил дорожнього руху України та підтверджується довідкою 2-го міжрайонного відділення ДАІ в м. Кременчуці від 19.01.2006 р.

Автомобіль «Tayota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Атем», постраждалий в ДТП, був застрахований 24.10.2005 р. в ЗАТ «Партнер», правонаступником якої, з 18.03.2010 р. згідно Статуту є ПАТ «Партнер».

На підставі заяви ОСОБА_4 про виплату йому страхового відшкодування від 26.07.2006 р. та Звіту № 80 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 10.02.2006 р., ПАТ «Партнер» був складений страховий акт № 301/306-107/01 від 04.01.2007 р., яким була визначена сума страхового відшкодування в розмірі 15229, 61 грн. Платіжним дорученням №133 від 18.01.2007 р. позивач виплатив на користь ТОВ «Атем» суму страхового відшкодування у сумі 15229, 61 грн.

Позивачем також було сплачено ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» за оцінку матеріального збитку, відповідно до платіжного доручення № 314 від 23.02.2006 р., суму в розмірі 300 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2006 р. було встановлена вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП, що сталося 31.12.2005 р., але адміністративна справа була закрита у звязку з закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.993 та ст.1191 ЦК України, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто, право регресу до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги і в своїй останній позовній заяві від 05.01.2011 р. просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму страхового відшкодування 15229, 61 грн., суму вартості послуг спеціаліста - атотоварознавця 300 грн., витрати по сплаті судового збору 152, 29 грн., витрати на ІТЗ цивільного процесу 120, 00 грн.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 27.01.2011 р. було залучено в якості правонаступника позивача ЗАТ «Страхова Компанія «Партнер» - ПАТ «Страхова Компанія «Партнер» і в якості співвідповідача по справі ОСОБА_2

Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі в заочному порядку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала до суду заяву, в якій позов не визнала повністю, мотивуючи тим, що є неналежним відповідачем, та просила справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав до суду заперечення? в яких просив застосувати строк позовної давності. Просив в задоволенні позову до нього відмовити повністю? посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

За таких обставин суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення.

Дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

ТОВ «Атем» має на праві власності автомобіль «Tayota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1, який воно застрахувало в ЗАТ «Страхова компанія «Партнер», що підтверджується договором добровільного страхування № 306-107/01 від 24.10.2005 р. /а.с.29/.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 359705 ЗАТ «Страхова компанія «Партнер» змінило свою назву на ПАТ «Страхова компанія «Партнер» /а.с. 66/.

Відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем „WV Transporter, державний номер НОМЕР_2, скоїв ДТП, в якому в якому постраждав автомобіль «Tayota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2006 р. була встановлена вина відповідача ОСОБА_2 у ДТП, що сталося 31.12.2005 р., але адміністративна справа була закрита у звязку з закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповідальності з нереабілітуючих підстав. /а.с.83/.

На підставі заяви ОСОБА_4 представника ТОВ «Атем» про виплату страхового відшкодування від 26.07.2006 р. /а.с. 41/ та Звіту № 80 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 10.02.2006 р. /а.с. 11-25/, ПАТ «Партнер» був складений страховий акт № 301/306-107/01 від 04.01.2007 р., яким була визначена сума страхового відшкодування в розмірі 15229, 61 грн. /а.с. 28/.

Платіжним дорученням № 133 від 18.01.2007 р. позивач виплатив на користь ТОВ «Атем» суму страхового відшкодування у сумі 15229, 61 грн. /а.с. 37/.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України Про страхування, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 20 Закону України Про страхування, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником автомобіля „WV Transporter, державний номер НОМЕР_2, але відповідно до довідки Золотоніськоїх окремої роти ДПС УДАЇ УВС від 19.01.2006 р. дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення п. 13.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2, який керував автомобілем „WV Transporter, державний номер НОМЕР_2. /а.с. 26/.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суд вважає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем по справі, оскільки в момент ДТП вона не знаходилась за кермом автомобіля , в скоєнні ДТП та заподіянні шкоди винна інша особа, а тому в задоволенні позовних вимог до неї необхідно відмовити.

Належним відповідачем по справі є ОСОБА_2, який керував транспортним засобом і визнаний винним в скоєнні ДТП згідно постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.03.2006 року, яка набрала законної сили.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов»язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов»язання.

Основне зобов»язання виконано позивачем 18.01.2007року, що підтверджується платіжним дорученням № 133 від 18.01.2007 року, що визнали сторони по справі.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу 09.02.2010 року, що підтверджується штампом суду вх. № 1196 від зазначеної дати. Позов направлений позивачем рекомендованим листом до суду 06.02.2010 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті ( а.с. 43 ).

В судовому засіданні 18.11.2010 року з пояснень відповідача ОСОБА_1 представнику позивача стало відомо, що керував належним їй автомобілем під час ДТП на законних підставах ОСОБА_2, який був притягнутий до адміністративної відповідальності.

В цей день представник позивача довідалася про особу, яка порушила права позивача.

05.01.2011 року позивач уточнив свої позовні вимоги і звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення матерільних збитків в порядку регресу і просили залучити ОСОБА_2 в якості співвідповідача, що підтверджується штампом суду вх. № 7911 від 05.01.2011 року.

Суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався про особу, яка порушила його права, тобто з 18.11.2010 року.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 в цій частині , оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 993, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.2, 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Партнер», - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Партнер», суму страхового відшкодування в сумі 15229, 61 грн., вартість послуг спеціаліста - автотоварознавця в сумі 300 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 152, 29 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя І.М.Таранкова