30.06.2011 Єдиний унікальний номер 2-897/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Карпенко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2010 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ» ОСОБА_3 обласної ради, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 1947 році купили домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську. Рішенням Ленінської районної Ради народних депутатів від 10 січня 1992 року за їх батьками визнано право власності на зазначене домоволодіння, однак ОСОБА_5 за життя не зареєструвала право власності у КП «ДМБТІ».

27 листопада 1990 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були: дружина ОСОБА_5 та діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки вони прийняли спадщину фактично.

08 вересня 1998 року померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину фактично.

Позивачі просили суд встановити юридичний факт фактичного прийняття спадщини у вигляді 1/6 частини домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську позивачами після смерті їх батька ОСОБА_4, померлого 27 листопада 1990 року; визнати за кожним з позивачів право власності на 1/6 частину домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку А-1, який складається з 3-х кімнат, житловою площею 37,9 кв.м., корисною 46,9 кв.м., літньої кухні Б, б, сараїв В, Г, Е, погребу Д, душу Ж, вбиральні З в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 27 листопада 1990 року; визнати за кожним з позивачів право власності на 1/3 частину домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку А-1, який складається з 3-х кімнат, житловою площею 37,9 кв.м., корисною 46,9 кв.м., літньої кухні Б, б, сараїв В, Г, Е, погребу Д, душу Ж, вбиральні З в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 08 вересня 1998 року.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

До суду надійшло повідомлення Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з проханням слухати справу без участі їх представника відповідно до вимог діючого законодавства.

Представник КП «ДМБТІ» ОСОБА_3 обласної ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 1947 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі № 12338, придбав домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську.

Рішенням Ленінської районної Ради народних депутатів від 10 січня 1992 року № 13/13 визнано право власності, узаконено та затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку А-1 з 3-х кімнат житловою площею 37,9 кв.м., корисною 46,9 кв.м., літню кухню Б, б, сараї В, Г, Е, погріб Д, душ Ж, вбиральню З по пров. Вагнера, 12 в м. Дніпропетровську за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та зобовязано ОСОБА_5 внести зміни в генплан через МБТІ. Однак за життя ОСОБА_5 не зареєструвала право власності на зазначене домоволодіння в КП «ДМБТІ».

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

27 листопада 1990 року помер ОСОБА_4 Згідно відповіді Другої ДДНК від 30 березня 2011 року з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після його смерті ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

08 вересня 1998 року померла ОСОБА_5 Згідно відповіді Другої ДДНК від 30 березня 2011 року з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після її смерті ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Згідно ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, який діяв в момент виникнення правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого.

Згідно ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець прийняв спадщину.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до технічного паспорту КП «ДМБТІ» ОСОБА_3 обласної ради від 05 березня 2010 року домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську самовільне.

Згідно ч. 5 ст. 376 Цивільного Кодексу України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва (далі - закінчені будівництвом обєкти) відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Приймальна комісія утворюється інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі письмової заяви замовника обєкта будівництва, форма якої затверджується в установленому порядку Мінрегіонбудом. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю свідоцтва.

Відповідно до п.1.6 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 0.18.02.2002 року за № 157/6445 (із змінами та доповненнями станом на 19.05.2005 року) «Реєстрації підлягають права власності тільки на обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці обєкти».

Також право власності на обєкти нерухомого майна провадяться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття обєкта та введення його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 301 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, як визначено ч.2 п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, транспортним магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Позивачі до ОСОБА_3 міськради та Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради з проханням оформити право власності та про видачу свідоцтва про право власності на самовільно збудоване нерухоме майно не звертались.

Також з технічного паспорту вбачається, що самовільні забудови збудовані до 1 січня 2004 року, тобто під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Громадяни, які збудували жилі будинки, господарські і побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту не набувають права власності на самочинне будівництво, а мають право володіти та користуватися цими будівлями і не вправі розпоряджатися ними.

Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року питання визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку не врегульовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, оскільки ці вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, ст. 331, 376 Цивільного Кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 27.11.1990 року, визнання права власності на домоволодіння № 12 по пров. Вагнера в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 27.11.1990 року, ОСОБА_5, померлої 08.09.1998 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська