Справа № 2-4044/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2011 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Комунального Теплопостачаючого Підприємства Рівненської міської Ради «Комуненергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію,-

встановив:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію звернулось КТП РМР «Комуненергія».

В судове засідання представник позивача повторно не з»явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника позивача при наявних матеріалах справи.

В своєму позові представник позивача зазначає, що згідно особового рахунку за відповідачем рахується заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 6785,45 грн. станом на 01 березня 2010 року. В добровільному порядку відповідач не бажає погасити заборгованість, тому даний борг представник позивача просить стягнути на користь КТП «Комуненергія» РМР з відповідача. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що квартира АДРЕСА_1 ніколи не належала йому, оскілки є відомчою квартирою Управління МВС України в Рівненській області. У вказану квартиру відповідача та його сім»ю було дозволено вселити та прописати за клопотанням міського управління МВС в Рівненській області на підставі Розпорядження Виконавчого комітету Рівненської міської Ради терміном на 1 рік. Щороку прописка (реєстрація) відповідача та членів його сім»ї продовжувалась на визначений термін. Остання реєстрація проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2,Бандери в м.Рівне була оформлена 27 травня 2003 року і була дійсною до 27 травня 2004 року. Після того, яке термін реєстрації закінчився і його не було продовжено (оскільки відповідач вже не працював в органах внутрішніх справ) на початку червня 2004 року він виселився з даної квартири.

Таким чином, ні він ні його сім»я в квартирі АДРЕСА_3 не проживали, власником даної квартири не були, і відповідно послугами теплової енергії за вказаної адресою не користувались. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду.

На підставі викладеного, відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 ніколи не належала відповідачу, оскілки є відомчою квартирою Управління МВС України в Рівненській області. У вказану квартиру відповідача та його сім'ю було дозволено вселити та прописати за клопотанням міського управління МВС в Рівненській області на підставі Розпорядження Виконавчого комітету Рівненської міської Ради терміном на 1 рік. Щороку прописка (реєстрація) відповідача та членів його сім»ї продовжувалась на визначений термін. Остання реєстрація проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 була оформлена 27 травня 2003 року і була дійсною до 27 травня 2004 року. Після того, як останній термін реєстрації закінчився його не було продовжено,оскільки відповідач вже не працював в органах внутрішніх справ. На початку червня 2004 року відповідач з членами сім»ї виселився з даної квартири.

Встановлені судом обставини стверджуються дослідженими письмовими доказами в судовому засіданні, а саме розпорядженням від 02.11.1995 року №1508-р

«Про тимчасове поселення сім»ї ОСОБА_1 в квартиру маневрового фонду» терміном на один рік, паспортом громадянина України виданого на ім'я відповідача серії СР №423004 з відмітками про його реєстрацію з якої вбачається,що остання реєстрація проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 була оформлена 27 травня 2003 року і була дійсною до 27 травня 2004 року, паспортом громадянки України виданого на ім»я дружини відповідача ОСОБА_2 серії СР №423801 з відмітками про її реєстрацію з якої вбачається,що остання її реєстрація проживання зроблена 13 липня 2004 року в квартирі АДРЕСА_4.

З дослідженої в судовому засіданні постанови за справою про адміністративне правопорушення від 15 січня 2011 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відмітки у паспорті відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він знятий з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 з 13 січня 2011 року та зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18 січня 2011 року.

З дослідженої в судовому засіданні роздруківки вбачається, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла з січня місяця 2001 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не сплатив комунальні послуги з січня 2001 року по червень 2004 року, а саме за час проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3, в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з червня 2004 року по квітень 2010 року, то оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач за вказаною у позові адресою не проживав, наданими комунальними послугами позивачем не користу- вався.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки представник позивача заявлені позовні вимоги за цей період не довів, а відповідач їх спростував, а саме те, що він у спірному житлі з червня 2004 року по квітень 2010 року не проживав, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Оскільки в задоволенні основних позовних вимог позивачу відмовлено, від сплати судових витрат КТП РМР «Комуненергія» звільнене на підставі рішення міської Ради, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.257,267 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального Теплопостачаючого Підприємства Рівненської міської Ради «Комуненергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: