26.05.2011 Єдиний унікальний номер 2-640/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Карпенко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи державний нотаріус Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, в якому просив суд визнати договір довічного утримання від 06 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі № 9-299, недійсним; визнати за ним право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Революційна, б. 20, кв. 3 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6.

02 серпня 2009 року помер ОСОБА_3.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2009 року провадження по справі було зупинено у звязку зі смертю ОСОБА_3

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2010 року відновлено провадження по справі.

15 жовтня 2010 року, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи державний нотаріус Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.04.1992 року його батько, ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дзержинським відділом запису актів цивільного стану в м. Харкові, зроблено відповідний актовий запис за № 383.

В 1996 році на спільні грошові заощадження подружжям була куплена квартира за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з чим батько з дружиною переїхали на постійне місце проживання до м. Дніпропетровська. При оформленні угоди купівлі-продажу квартири нотаріусом було рекомендовано оформити угоду договором дарування, бо держмито, яке потрібно сплатити буде значно меншим. Порадившись вирішили оформити договір дарування на ім'я батькової дружини ОСОБА_6.

Наприкінці 2006 року батько з дружиною почали здавати в найм кімнату в квартирі двом особам кавказької національності, які займалися торгівлею на базарі.

Батько та його дружина неодноразово скаржилися позивачу, що з моменту вселення квартирантів, вони почали приводити своїх земляків, які залишалися ночувати. Доволі часто, після пригощання їхньою їжею у батька та його дружини були харчові отруєння, ослаблення, головний біль, інколи запаморочення, в звязку з чим вони проходили амбулаторне та стаціонарне лікування. Отже, оскільки більше нікому було доглянути за ними позивачу доводилося кожного разу приїздити, щоб пройти медичне обстеження.

До того часу, як в квартирі почали проживати сторонні люди ні батько, ні його дружина ніколи не зверталися за медичною допомогою. Відчувши негативний вплив квартирантів на здоров'я, позивач рекомендував батькові змінити квартирантів, або взагалі позбутися їх. Батько неодноразово просив їх виїхати з квартири, але численні прохання звільнити квартиру ніяких результатів не дали, крім різкого погіршення здоров'я батька та його дружини. До того ж відносини між ними стали неприязними. На протязі тривалого часу квартиранти лише обіцяли звільнити приміщення.

Батьки зверталися до ОСОБА_2 та його земляків з проханням купити необхідні ліки, але замість цього вони приносили спиртні напої, для полегшення її стану, таким чином, привабивши батька та його дружину до систематичного вживання спиртних напоїв.

24.06.2007 року померла дружина батька - ОСОБА_6 Після її смерті зникли усі документи на квартиру: технічний паспорт, свідоцтво про право власності на квартиру, свідоцтво про смерть батькової дружини.

05.07.2007 року батько позивача, ОСОБА_3, звернувся з заявою про прийняття спадщини до Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 в спірну квартиру без згоди батьків ОСОБА_2 вселив ще чотирьох осіб кавказької національності.

Батько неодноразово вимагав від проживаючих осіб, щоб вони звільнили квартиру, але у відповідь вони почали погрожувати фізичною розправою та вигнати з квартири, бо вона повністю належить їм. І в підтвердження своїх слів надали договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_6 передала в власність, а ОСОБА_2 прийняв квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м.

Виявилося, що договір довічного утримання укладено 06.02.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстр № 9-299, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язувався забезпечувати ОСОБА_6 побутовими послугами, харчуванням, необхідними медикаментами, одягом, піклуванням, необхідним утриманням квартири та оплатою комунальних послуг, а також надавати право проживання ОСОБА_3 по життєво.Але ОСОБА_2 умови договору не виконував з моменту його укладення: будинок в порядку не утримував ремонтні роботи в будинкові не виконував; комунальні послуги не сплачував;необхідними медикаментами не забезпечував, яких потребувала ОСОБА_6; матеріально її не утримував; продуктами харчування не забезпечував. Крім того, в спірній квартирі ОСОБА_2 ніколи не проживав.

Восени 2007 року ОСОБА_3 вигнали з квартири, змінили замки на вхідних дверях. Оскільки заяви до правоохоронних органів не давали результату, ОСОБА_3 довелося тривалий час проживати у родичів.

В зв'язку з фактичною відмовою від виконання своїх обов'язків ОСОБА_2 по утриманню ОСОБА_6 та порушенням права на проживання ОСОБА_3, ОСОБА_1 вимушений звернутися з позовом до суду, для того, щоб розірвати договір довічного утримання від 06.02.2007 року, бо він є єдиним спадкоємцем за законом.

Просив суд розірвати договір довічного утримання від 06 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 9-299; визнати за померлим ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, померлої 24 червня 2007 року, як фактично прийнявшого спадщину; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 02 серпня 2009 року.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у запереченнях.

До суду надійшло повідомлення Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, з проханням розглядати справу без участі їх представника.

До суду надійшло повідомлення Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, з проханням розглядати справу без участі їх представника відповідно до діючого законодавства.

До суду надійшла заява приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з проханням розглядати справу без участі її участі, у заяві пояснила, що договір довічного утримання, посвідчений нею 06 лютого 2007 року вчинено згідно вимог законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ІV-ВЛ № 279142.

Відповідно до договору довічного утримання від 06 лютого 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 9-299, зареєстрованого в реєстрі заборон за № 97, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, відчужувач передає у власність, а набувач приймає у власність квартиру № 3 розташовану по вул. Революційній, буд. 20 в м. Дніпропетровську, та взамін чого зобовязується забезпечувати ОСОБА_6 утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Квартира, що відчужується, належить відчужувану на підставі договору дарування, посвідченого 18 січня 1996 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за № 181, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 02.04.1996 року, записаний у реєстрову книгу під № 158п-85.

Згідно ст. 748 Цивільного кодексу України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

На підставі ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За ОСОБА_2 12 березня 2007 року в КП «ДМБТІ» ОСОБА_4 обласної ради на підставі договору довічного утримання від 06 лютого 2007 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

24 червня 2007 року померла ОСОБА_6. Згідно відповіді Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори № 2623 від 10 вересня 2008 року після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 749 Цивільного кодексу України набувач зобовязаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

ОСОБА_2 сплатив витрати повязані з похованням та поминками ОСОБА_6, померлої 24 червня 2007 року, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 130 від 25 червня 2007 року, рахунком-замовленням № 160 від 25 червня 2007 року, договором-замовленням № 009052 від 26 червня 2007 року, договором № 160 на організацію та проведення поховання від 25 червня 2007 року, квитанцією № 136017 від 26 липня 2007 року, рахунком-замовленням № 037963, № 025356 та № 037963 на ритуальні послуги від 26 червня 2007 року, квитанцією від 26 червня 2007 року.

02 серпня 2009 року помер ОСОБА_3. Згідно відповіді приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 29 квітня 2010 року після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини звертався ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

За життя ОСОБА_6 з позовом про розірвання договору довічного утримання або визнання його недійсним не зверталась, у звязку з чим суд приходить до висновку, що умови договору довічного утримання від 06 лютого 2007 року виконувались належним чином.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не було надано суду доказів невиконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання від 06 лютого 2007 року.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки дані вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними.

Керуючись ст.ст. 334, 744-758, 1218 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 06.02.2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідченого ОСОБА_5, державним нотаріусом Першої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 9-299; визнання за померлим ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, померлої 24.06.2007 року, як фактично прийнявшого спадщину; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 02.08.2009 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 90 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська