Справа № 2-62/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 /треті особи без самостійних вимог: Дмитрівська сільська рада, Комсомольська державна нотаріальна контора, Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора/ про визнання заповіту недійсним,

встановив:

В березні 2009 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 20.06.2008 року, посвідченого секретарем Дмитрівської сільської ради, недійсним (а.с. 4-5).

Позовні вимоги мотивовані тим, що мати позивача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 13.11.2008 р., за 5 місяців до своєї смерті склала заповіт на другого сина ОСОБА_7, відповідача по згаданій справі, хоча мала намір заповісти все майно на нього і за життя висловлювала таку думку. Позивач вважає, що матір ввели в оману, оскільки вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними на час складання заповіту через ускладнення із здоровям, які мали місце внаслідок зловживання матірю спиртними напоями. Покійна страждала на галюцинації, була дезорієнтована в просторі та часі, не памятала близьких людей, що за посиланням позивача є підставою для висновку про те, що заповіт не був проявом її свідомого рішення, і відповідно до положень ст. 225 ЦК України має бути визнаним недійсним.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог з підстав, викладених у позові.

22 серпня 2009 року відповідач помер (а.с. 68). Ухвалою суду від 01 червня 2010 року (а.с. 77 ) відповідно до положень п.1 ч.1 ст.203 ЦПК України до участі у справі було залучено правонаступника відповідача його дружину ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_1 (а.с. 71).

Відповідач позов не визнала. Обставини, які наводить позивач на обґрунтування заявлених вимог, вважає надуманими і такими, що не відповідають істині. В задоволенні позову просить відмовити через безпідставність заявлених вимог.

Представник Дмитрівської сільської ради зазначила, що на час посвідчення заповіту від імені ОСОБА_6 діяла в межах наданих повноважень та у відповідності із Законом, з огляду на що підстав для визнання заповіту недійсним немає.

Інші особи, що беруть участь у справі /представники Комсомольської державної нотаріальної контори та Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори/ до суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому Законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши інші, надані сторонами на обґрунтування заявлених вимог та заперечень докази, встановив наступне:

13 листопада 2008 року померла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), зі смертю якої в Третій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі відкрилась спадщина за заповітом, згідно з яким (а.с. 7) все належне їй майно ОСОБА_6П заповіла своєму синові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, внаслідок чого останній успадкував належний померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Дмитрівка, вул.. Шевченко, 93.

Позивач, вважаючи заповіт недійсним, спадщину після померлої матері не прийняв, звернувшись із відповідним позовом до суду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 послався на ту обставину, що після смерті батька /2000 рік/ мати, залишившись без будь-якого контролю, почала систематично вживати алкогольні напої, внаслідок чого почалися ускладнення із здоровям, а з 2008 року її стан значно погіршився - лікарями була діагностована ішемічна хвороба серця, кардіосклероз та хронічне порушення мозкового кровообігу.

Характер наданих доказів: медичний діагноз покійної, показання дільничної медсестри - свідка ОСОБА_8, яка робила хворій інєкції, і підтвердила, ту обставину, що ОСОБА_6 скаржилась на галюцинації, та інформація амбулаторного лікаря ОСОБА_9 (а.с. 9) наряду з висловленими за життя намірами покійної заповісти майно старшому синові позивачу по справі, за посиланням ОСОБА_1 є свідченням того, що на час складання заповіту ОСОБА_6. була дезорієнтована у просторі, і не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, з огляду на законодавчо закріплений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд, вирішуючи питання щодо доведеності факту неспроможності ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій та /або керувати ними на час складення заповіту виходить з наступного:

Правила ст.225 ЦК України, відповідно до положень якої позивач просить постановити рішення, яким визнати заповіт недійсним, можуть застосовуватись за умов, що фізична особа є дієздатною, але у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Отже, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

В судовому засіданні, як при допиті свідків, в т.ч. лікаря та медичної сестри, так і під час дослідження письмових доказів, знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала в будинку по вул.. Шевченко, 93, сама (а.с.10). Хворіла, отримувала медичну допомогу на дому. За повідомленням сільської ради (а.с. 100) під час проведення щорічного подвірного обходу мешканців сільської ради ніхто з працівників, що проводили обхід не заставав ОСОБА_6 вдома в пяному вигляді.

Секретар сільської ради - ОСОБА_5 показала суду, що до приміщення Сільської ради 20 червня 2008 року для посвідчення заповіту її власним транспортом привіз сусід. ОСОБА_6 перебувала в тверезому стані, без алкогольного запаху та перегару. Уважно прочитала текс заповіту і власноруч його підписала. Як пояснила суду ОСОБА_5 будь-яких сумнівів у неї щодо стану заповідача не виникло, і вона посвідчила заповіт у встановленому Законом порядку.

Показання інших свідків /викликаних як за заявою позивача /ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_8І./ так і за завою відповідача /ОСОБА_16, ОСОБА_17М./ позбавлені будь-якого опису стану ОСОБА_6 на час вчинення правочину, і різняться за своїм змістом в плані вживання ОСОБА_6 алкоголю.

Допитаний в судовому засіданні сімейний лікар ОСОБА_9, який неодноразово оглядав ОСОБА_6, суду показав, що ярко виражених розладів психіки у покійної не було і охарактеризувати її психічний стан він не може. 22.012008 року ОСОБА_6 звернулась до нього на прийом з приводу забою грудної клітини справа, від неї відчувався запах алкоголю, проте ніяких даних про те, що покійна зловживала алкоголем у нього немає. Хвора не скаржилась на галюцинації, а свою відповідь на запит адвоката (а.с.9) свідок охарактеризував, як не «зовсім правильну».

За висновком проведеної по справі судово-психіатричної посмертної експертизи, за відсутності обставин, які могли б свідчити про психічні розлади у підекспертної, комісія не знайшла медичного критерію недієздатності, або обмеженої дієздатності ОСОБА_18 на час складання заповіту 20 червня 2008 року.

Отже, характер наданих позивачем доказів - показання свідків та інформація головного лікаря, /яка за висновком експертизи не знайшла свого підтвердження в медичній документації/, з огляду на відсутність в них даних щодо стану ОСОБА_6 та її спроможності усвідомлювати значення своїх дій під час складення ним заповіту в контексті вимог ст.ст. 58,59 ЦПК України не є тими доказами, які відповідно до положень ст..225 ЦК України можуть свідчити про те, що під час складання заповіту існували та/або діяли такі фактори, які викликали такий тимчасовий стан спадкодавця, що позбавив її можливості розуміти значення своїх дій та /або керувати ними, з огляду на вимоги позивача щодо визнання заповіту недійсним є такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.213,215 ЦПК України, ст.ст.225, 1234, 1247 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області в 10-денний термін з дня його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_19

З оригіналом вірно:

Суддя: Т.В. Окунь