АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-60/2011 р.
Категорія- відшкодування шкоди
Головуючий 1 інстанції - Островська Н.І.
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Яцини В.Б,

судців Бурлака І В., ОСОБА_1,

при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 липня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, -

В СТАНОВИЛА:

05.08.2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 9155 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., яку було завдано внаслідок злочинних дій відповідача.

В обгрунтування позовних вимог послався на те, що в ніч на 23 серпня 2007 року ОСОБА_2 йому спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у звязку з чим вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 27.11.2007 року ОСОБА_2 Б О. визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Харківської області в частині цивільного позову скасовано. Позивач зазначив, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень з 23 серпня 2007 року перебуває на лікуванні і продовжує амбулаторне лікування, повязане з перенесеною травмою. В результаті злочину відбулося істотне погіршення здоровя, з огляду на тривалість та інтенсивність моральних страждань, тривале порушення укладу життя, життєвих-планів з вини ОСОБА_2, тривалий пропуск занять, у звязку з чим було надано право на проходження повторного курсу навчання на контрактній основі, у звязку з чим позивач оцінює моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, наполягали на його задоволені та просили стягнути також витрати на правову допомогу в сумі 1300 грн.

Відповідач та його представники позов визнали частково, пояснивши, що лікування ОСОБА_3 в приватному підприємстві «Елістом» не знаходиться в причинному звязку з захворюванням і лікуванням щелепи, функції якої на теперішній час поновлені повністю. Оскільки життєві плани позивача не порушені, не підтверджено погіршення стану його здоровя, вважають спів мірним стягнення моральної шкоди в сумі 800 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 809 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 28

липня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4188 грн. матеріальної та 10 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в розмірі 542,84 коп., а також 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Відповідач не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому він вказав, що суд не взяв до уваги докази, які надав відповідач на обгрунтування своїх заперечень проти позову, а висновки суду першої інстанції щодо завданої шкоди належним чином не обґрунтовані, суд не встановив причину проходження позивачем повторного курсу навчання та безпідставно взяв до уваги, що згідно до змісту наявної у справі відповіді декану фармацевтичного факультету Національного фармацевтичного університету від 26 січня 2009 року ОСОБА_3 через небажання навчатися, а не отримання ним травми 23 серпня 2007 року. Крім того, у справі відсутні документи на підтвердження завдання позивачу матеріальної шкоди на стягнуту за рішенням суду суму 4184 грн., витрати на правову допомогу підтверджені матеріалами справи лише на суму 500 грн., суд помилився у розмірі стягнення судового збору,

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах розглянутого судом позову та доводів апеляційної скарги, обговоривши її доводи дійшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вироком Шевченківського районного суду від 27.11.2010 року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України.

Згаданим рішенням суду, яке відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення по цій справі, встановлено, що ОСОБА_2 Б О. 23 серпня 2007 року, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, біля кафе, розташованого по вул. 40 років Перемоги у с. Старовіровка Шевченківського району Харківскої області навмисно, в результаті раптово виниклих неприязних відносин вдарив ОСОБА_3 ногою по нижній щелепі, внаслідок чого завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травматичного відкритого перелому щелепи справа і зліва, що згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до середньої тяжкості тілесним ушкоджень, які потягли за собою тривалий розгляд здоровя на протязі більші, ніж 21 день.

Внаслідок вказаної травми ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 28.08.2007р. по 13.09.2007 року. На той час він був студентом денної форми навчання 2 курсу Національного фармацевтичного університету за контрактною формою навчання. Наказом від 08 січня 2008 року № 5 йому було надано право проходження повторного курсу навчання за станом здоровя. При цьому за своє навчання у 2007 році він сплатив за контрактом 3950 грн., а у 2008 році - 3160 грн.

Суд першої інстанції відповідно до висновків судово-медичної експертизи встановив, що витрати ОСОБА_3 на лікування у приватному підприємстві «Елістом» протягом 2007-2009 року в сумі 2225 грн. не повязано з травмою 2007 року. Отримана травма та результат її лікування не перешкоджають навчанню на військовій кафедрі. Захворювання зубного апарата та ясен, встановлені у ОСОБА_3 лікарем-стоматологом ПП «Елістом» у 2008 році є самостійним і в причинному звязку з травмою з травмою нижньої щелепи, перенесені у серпні 2007 року, не перебувають.

Таким чином, оскільки позивач внаслідок злочинного побиття відповідачем отримав травму середнього ступеню тяжкості, при цьому переніс фізичний біль та був змушений тривалий час лікуватися, був змушений додатково проходити повторний курс навчання, що завдало йому моральної шкоди, а також - матеріальної шкоди у вигляді витрат на своє лікування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ст.ст.23, 1167, ч. 1 ст. 1195 ЦК України ця шкода повинна бути відшкодовано відповідачем.

Однак, визначаючи розмір цього відшкодування суд першої інстанції всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення неповно зясував обставини стосовно підстав заявлених вимог та наданих проти них заперечень відповідача, що мають значення для справи, його висновки щодо розміру шкоди не відповідають обставинам справи, внаслідок чого були порушенні наведені норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої витратами позивача за своє лікування, щодо яких доведений причинний звязок з отриманою ним від злочинних дій відповідача травмою в сумі більшій, ніж визнав відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, 309 грн. 83 коп. (а.с. 21).

Що стосуються витрат на правову допомогу, які відповідно до п. 2 ч. З ст. 79 ЦПК України належать до витрат, повязаних з розглядом судової справи, то згідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України вони підлягають відшкодуванню по цій справі лише у підтвердженому квитанцією розмірі 500 грн. (а.с. 79). Оскільки наявні в матеріалах справи інші квитанції з цього приводу стосуються витрат, які були понесені позивачем при розгляді в суді іншої, а саме - вищевказаної кримінальної справи, тому вони не підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат по цій справі, не належать до збитків цивільно- правового характеру та можуть бути стягненні в порядку кримінального судочинства.

Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи своє рішення про відшкодування матеріальної шкоди із врахуванням понесених позивачем додаткових витрат на своє навчання, не зважив, що ці обставини були зазначені ОСОБА_3 у якості підстави заявленого позову про відшкодування не матеріальної, а моральної шкоди. Оскільки стягнення цієї суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди порушує принцип диспозитивності цивільного судочинства, ст. 11 ЦПК України, рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції хоча і послався на п. 9 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, з наступними змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», де передбачено, що суд при стягненні і визначенні суми моральної шкоди встановлює її залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з врахуванням інших обставин, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, однак всупереч положень ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення застосував наведену правову позицію формально і не врахував, що по справі не був доведений прямий причинний звязок із злочинними діями відповідача тривалих фізичних страждань позивача, які повязані із лікуванням у ПП «Елісгом» у 2008 році.

Тому, із врахуванням вищенаведених норм права та обставин завдання позивачу травми, глибини та інтенсивності перенесених ним духовних страждань, погіршення психологічного стану, тривалості порушення укладу життя та життєвих планів, повязаних з необхідністю проходження повторного курсу навчання на контрактній основі, судова колегія вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., а не 10 000 грн., як помилково вирішив суд першої інстанції.

При цьому судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність причинного звязку між повторним проходженням навчання позивача після тривалого лікування під час навчального семестру, як належним чином не обґрунтовані і такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Виходячи з наведених обставин та правого обґрунтування рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні, із частковим задоволенням апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати між сторонами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 липня 2010 року змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зменшити стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди до суми 309 грн. 83 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.

В іншій частини у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених судових витрат: 500 грн. витрат на правову допомогу, а також 59,50 грн. судового збору.

Решту рішення, яка стосується стягнення витрат на ІТЗ, залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді