Справа № 2-18/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2011

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді Мотрука М.І.

при секретарі Мозоль Л.І.

за участю адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної злочином,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовною заявою в якій вказала, що постановою Липовецького районного суду Вінницької області закрито 8 травня 2009 року кримінальну справу №1-102/2009 на підставі ст.1 п. г ст.6 Закону України „Про амністію від 19.04.2007 року по обвинуваченню ОСОБА_4 в скоєні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Умисними та протиправними діями ОСОБА_4 їй заподіяно моральну та матеріальну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах на лікування, що становлять на день заподіяння шкоди 2000,57 гривень, у витратах для придбання пального для автомобіля, на якому вона їздила в м. Вінницю, для проходження обстеження у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка О.І.. Такі витрати становлять 93 гривні. Витрати на надання правової допомоги 1000 гривень. Загалом сума матеріальних витрат на час звернення до суду становить 3093 гривні 57 копійок. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала в результаті отриманих тілесних ушкоджень. Двадцять три дні вона перебувала на стаціонарному лікуванні. В нічний час вона стала погана спати через болі в місцях нанесення ударів, постійно згадувала своє жорстоке побиття. Вона втратила апетит і душевний спокій. Через її побиття страждала не тільки позивач а і її чоловік, який змушений був виконувати всю хатню роботу. Більше того, на той час в них працювало більше десятка працівників на будівництві будинку і він змушений був раніше звичайного вставати і готувати їм сніданок, обід та вечерю. Таким чином, еквівалентом своїх моральних страждань позивач визнає суму в 10000 тисяч гривень. А всього позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином в розмірі 3093 гривень 57 копійок, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. А всього 13093 гривні 57 копійок.

Будучи опитана в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 пояснила, що умисними та протиправними діями ОСОБА_4 їй заподіяно моральну та матеріальну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах на лікування, що становлять на день заподіяння шкоди 2000,57 гривень, у витратах для придбання пального для автомобіля, на якому вона їздила в м. Вінницю, для проходження обстеження у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка О.І.. Такі витрати становлять 93 гривні. Витрати на надання правової допомоги 1000 гривень. Загалом сума матеріальних витрат на час звернення до суду становить 3093 гривні 57 копійок. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала в результаті отриманих тілесних ушкоджень. Двадцять три дні вона перебувала на стаціонарному лікуванні. В нічний час вона стала погана спати через болі в місцях нанесення ударів, постійно згадувала своє жорстоке побиття. Вона втратила апетит і душевний спокій. Через її побиття страждала не тільки позивач а і її чоловік, який змушений був виконувати всю хатню роботу. Більше того, на той час в них працювало більше десятка працівників на будівництві будинку і він змушений був раніше звичайного вставати і готувати їм сніданок, обід та вечерю. Таким чином, еквівалентом своїх моральних страждань вона визнає суму в 10000 тисяч гривень. А всього позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином в розмірі 3093 гривень 57 копійок, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. А всього 13093 гривні 57 копійок, та просить суд її позовні вимоги задоволити в повному обємі.

Будучи опитаний в ході судового засідання відповідач ОСОБА_4 пояснив, що позовні вимоги він визнає частково, оскільки в позовній заяві, та доданих до неї копій накладних про купівлю медичних препаратів, зазначені медикаменти які позивачем не використовувались при лікуванні завданих ним тілесних ушкоджень.

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює в Іллінецький РТМО лікарем. В нього на лікуванні знаходилась ОСОБА_3, яка поступила в лікарню згідно медичної карти стаціонарного хворого від 26.08.2006 року №3161 і перебувала в стаціонарному лікуванні до 18.09.2006 року. ОСОБА_3 було призначено лікування, яке проводилось згідно листка призначень. Позивач була виписана з лікарні 18.09.2006 року в задовільному стані. Він особисто направлення на обстеження в обласну лікарню позивачу не давав, оскільки в цьому не було жодних потреб. Крім того, ним було призначено для лікування медикаменти церукал, етап-Н, коштоперс. Зазначені медичні препарати були призначенні, оскільки ОСОБА_3, страждає хронічним захворюванням серцево-судинної системи гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, яка в причинному звязку з нанесеними їй тілесними ушкодженнями не знаходиться. Медичні препарати, які зазначені в накладній за №№31,36 від 31.10.2006 року і від 09.11.2006 року ним взагалі не призначались і до діагнозу, яким ним був виставлений, дані медичні препарати не мають ніякого відношення. Крім того, медичні препарати, які зазначені в накладних №№ 24,25,27,28 від 28.06.2006 року, 31.08.2006 року, від 05.09.2006 року, від 12.09.2006 року були використанні проте не в такій кількості. Відповідно до листка лікарських призначень, який був оглянутий в судовому засіданні, ОСОБА_3 були використанні медикаменти на загальну суму 335 гривень 11 копійок.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, обєктивно дослідивши докази по справі, надавши їм юридичну оцінку встановив наступне.

Так, дійсно постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 8 травня 2009 року закрито кримінальну справу №1-102/2009 на підставі ст.1 п. г ст. 6 Закону України „Про амністію від 19.04.2007 року порушену відносно ОСОБА_4 в скоєні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, що встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Оскільки, постанова Липовецького районного суду Вінницької області від 08.05.2009 року набула законної сили, суд вважає, що позивач доводити дані обставини в судовому засіданні не повинен.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, в якій зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а також, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем заявлено позовну вимогу щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3093 гривні, 57 копійок: із них на придбання необхідних лікарських засобів 2000,57 гривень, транспортні послуги 93 гривні, витрати на надання правової допомоги -1000 гривень, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо витрат на надання правової допомоги в розмірі 1000 гривень позивачем надано до суду квитанцію за №00001 від 21.04.2010 року в якій зазначено, що отримано від ОСОБА_3 гонорар в сумі 1000 гривень за підготовку, подання до суду, представництво інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога на надання правової допомоги підлягає задоволенню в повному обємі.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 транспортних послуг в розмірі 93 гривні, які були витрачені, за свідченнями позивача для придбання пального для автомобіля, на якому вона їздила в м. Вінницю, для проходження обстеження у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка О.І., то позивачем не надано до суду відповідні платіжні документи, що підтверджують дані витрати. Крім того, будучи допитаний свідок ОСОБА_5 лікар Іллінецької РТМО, який здійснював лікування ОСОБА_3, пояснив, що позивач проходила курс стаціонарного лікування, дотримувалась режиму, направлення на обстеження в обласну лікарню ним, як лікуючим лікарем, не видавалось. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наданні позивачем в судовому засіданні пояснення щодо витрат на транспортні послуги являються надуманими, не відповідають дійсності, не підтвердженні документально, не обґрунтовані, в судовому засіданні не доведенні та не знайшли свого підтвердження, а тому в цій частині позовних вимог, про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 витрат на транспортні послуги, слід відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 2000,57 гривень витрачених нею на лікування. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надані накладні за №№ 24,25,27,28 від 28.06.2006 року, 31.08.2006 року, від 05.09.2006 року, від 12.09.2006 року, №№31,36 від 31.10.2006 року і від 09.11.2006 року, та довідка №3 (а.с.13) від 12.09.08 р. в якій зазначено, що хвора ОСОБА_3 дійсно купувала вказані медикаменти в аптеці СПД ОСОБА_6 на загальну суму одна тисяча сто пятдесят шість гривень тридцять дві копійки. Судом при винесенні рішення дана довідка не прийнята до уваги взагалі, оскільки зазначена довідка датована 12.09.08 р., тобто після подій, що вказані в позовній заяві пройшло більш ніж два роки, які медичні препарати купувались позивачем в довідці не зазначено. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснював, що в нього на лікуванні знаходилась ОСОБА_3, яка потупила в лікарню згідно медичної карти стаціонарного хворого 26.08.2006 року №3161 і перебувала в стаціонарному лікуванні до 18.09.2006 року. Позивач була виписана з лікарні 18.09.2006 року в задовільному стані, ним було призначено для лікування медикаменти церукал, етап-Н, коштоперс. Зазначені медичні препарати були призначенні, оскільки ОСОБА_3, страждає хронічним захворюванням серцево-судинної системи гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, яка в причинному звязку з нанесеними їй тілесними ушкодженнями не знаходиться. Медичні препарати, які зазначені в накладній за №№31,36 від 31.10.2006 року і від 09.11.2006 року ним взагалі не призначались і до діагнозу, яким ним був виставлений, дані медичні препарати не мають ніякого відношення. Крім того, медичні препарати, які зазначені в накладних №№ 24,25,27,28 від 28.06.2006 року, 31.08.2006 року, від 05.09.2006 року, від 12.09.2006 року були використанні проте не в такій кількості. Відповідно до листка лікарських призначень, який був оглянутий в судовому засіданні, ОСОБА_3 були використанні медикаменти на загальну суму 335 гривень 11 копійок. Також, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1204 від 04.06.2007 року, який знаходиться в матеріалах кримінальної справи, в якому зазначено, що надані медичні документи свідчать про те, що ОСОБА_3 страждає хронічним захворюванням серцево-судинної системи гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, яка в причинному звязку з травмою 26.08.2006 не знаходиться. Тривале перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні не могло бути прийнято до уваги при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки неврологічна симптоматика, яка підтверджувала виставлений в медичних документах діагноз „Закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку нормалізувалась в межах 21 дня, а подальше лікування було обумовлено наявністю в неї хронічного захворювання серцево-судинної системи. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 коштів, які були витрачені на лікування останньої, то суд вважає, що позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем було доведено в судовому засіданні, що ним були потрачені кошти на лікування, що підтверджується показами лікаря ОСОБА_5 та медичною картою №3161 стаціонарного хворого ОСОБА_3, висновком судово-медичної експертизи №1204 від 04.06.2007 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами №5 від 27.05.2001 року та №1 від 27.02.2009 року в якій чітко зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому доказуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що мав місце факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_4, внаслідок якого позивач одержала тілесні ушкодження, вона була змушена тривалий час знаходитись на лікуванні. Однак, вказані в позовній заяві обставини, що до погіршення морального стану, негативних психологічних наслідків та порушень нормальних життєвих звязків, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження в повному обсязі, і спростовуються медичною карткою №3161 стаціонарного хворого, згідно якої ОСОБА_3 виписана з лікувального закладу 18 вересня 2006 року в задовільному стані. А тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1500 гривень.

Враховуючи всі обставини справи та оцінивши в сукупності всі дослідженні по справі докази, суд, вважає, що вимоги позивача ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, 61, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст.208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди на суму 335 гривень 11 копійок та моральної шкоди на суму 1500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати повязані з наданням юридичної допомоги на суму 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 102 гривні витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і 102 гривні судового збору.

ОСОБА_3 від витрат судового збору звільнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 18 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.І. Мотрук