АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-307/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Іванова І.В.
Категорія: усунення перешкод Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, територіальна громада Харківської міської ради про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні приватною власністю, вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Пятої Харківської державної нотаріальної контори, третя особа: Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи: Харківської міської ради, в якому просила: 1.поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1, виділив їй, з урахуванням жилої та нежилої площі, приміщення площею 33,4кв.м; 2.у випадку неможливості реального розподілу спірної квартири, визначити порядок користування, виділивши їй кімнату площею 21,6кв.м з відповідною частиною місць загального користування; 3.зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у проживанні в квартирі їй та членам її сімї; 4.зобовязати відповідачів привести квартиру в первісний стан, відповідно до технічної документації КП „ХМБТІ.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 43/100ч. вищевказаної трикімнатної квартири. Відповідачі самовільно переобладнали спірну квартиру, а саме заложили пройм у дверях з коридору до її кімнати площею 21,6кв.м., яка значиться в технічному паспорті під №5, чинять перешкоди в користуванні цією кімнатою, не впускають у квартиру, змінили замки на вхідних дверях, постійно улаштовують скандали та усякого роду провокації. Зокрема, факт неприязнених між ними стосунків підтверджується вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.12.1998року.

У подальшому позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги і в остаточному варіанті просила: зобовязати відповідачів не порушувати її права як власника спільного майна та не чинити їй перешкоди у користуванні цим майном; вселити її в квартиру - до належної їй на праві власності жилої кімнати, площею 21,6кв.м., виселивши з цієї кімнати відповідачів до інших жилих кімнат у спірній квартирі.

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло №6-95-36633, видане Харківським міським центром приватизації 18.04.1995року та договір дарування 43/100ч. спірної квартири, укладений 27.05.1995року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_2

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилається на те, він зі своєю дружиною ОСОБА_4 та молодшою дочкою ОСОБА_5 проживають в спірній квартирі з 1981 року. Раніше разом з ними в квартирі проживали батьки його дружини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (які померли в 1996р. та 1997р. відповідно). У 2007 році із позовної заяви ОСОБА_2 вони довідалися, що за життя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приватизували кімнату площею 21,6кв.м, в якій вони проживали і яка, від усієї площі квартири, становить 43/100ч. Вказана кімната у подальшому була ними подарована онуки ОСОБА_2 Вважає, що в ході проведення приватизації були порушені його законні права та інтереси, а також членів його сімї, оскільки ця приватизація була проведена без його відома, як основного наймача квартири, та згоди інших мешканців квартири. Просив поновити пропущений строк позовної давності для звернення з цим позовом до суду.

У подальшому ОСОБА_3 уточнив зустрічний позов, залучивши в якості співвідповідача за його позовом Пяту Харківську державну нотаріальну контору.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 заявлені вимоги підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його надуманість та необґрунтованість.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 не визнали, просили задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених у цій позовній заяві.

Відповідачі Харківська міська рада, Пята Харківська державна нотаріальна контора та третя особа: Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради подали до суду заяви з проханням розглянути справу по суті заявлених вимог у відсутності їхніх представників у судовому засіданні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунено перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні приватною власністю - 43/100частиною комунальної квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до кімнати площею 21,6кв.м. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить його скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на його необґрунтованість, на неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому зазначає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що спірна частка квартири була приватизована з порушеннями. На його думку, при приватизації житла повинен складатися протокол, в якому необхідно вказати, що всі мешканці квартири надають або не надають свою згоду на проведення дій повязаних з приватизацією. Але, такого протоколу взагалі не існувало. Він та інші мешканці квартири не підписували з цього приводу ніяких документів. Також вважає, що судом у повному обсязі не вивчались обставини при яких укладався договір дарування спірної частки квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи ОСОБА_3 у зустрічному позову, суд обґрунтовано виходив з того, що ніяких порушень при приватизації подружжями Мезенцевими кімнати площею 21,6кв.м допущено не було і, що відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування цієї кімнати колишніми власниками.

Так, судовим розглядом встановлено, що батьки ОСОБА_4 мати ОСОБА_8 і батько ОСОБА_7 мешкали у трикімнатній комунальній квартирі №10, що розташована у будинку №52 по вул. Плановій м. Харкова, займаючи одну із кімнат площею 21,6кв.м. Сімя позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, а саме він, дружина ОСОБА_4, їхні дві дочки - ОСОБА_10 (нині ОСОБА_2В.) та ОСОБА_5 проживали в іншому місці. Оселилися останні в спірну квартиру в 1981 році по обміну житлової площі із сусідами ОСОБА_7, які займали у квартирі дві кімнати - площею 15,5кв.м та 13,2кв.м.

Отже, подружжя ОСОБА_7 займали в комунальній квартирі окрему кімнату, на яку в установленому законом порядку було відкрито особовий рахунок на імя ОСОБА_7

У ч.2 ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ (далі Закону) встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приватизували кімнату, в якій вони постійно проживали. Згідно свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний №6-95-36633, виданого 18.04.1995року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, ними приватизована у спільну сумісну власність кімната площею 21,6кв.м, яка становить 43/100ч. квартири з відповідною часткою службових приміщень (том 1 а.с. 202). При цьому будь-яких порушень при проведенні даної приватизації не встановлено.

Твердження ОСОБА_3 стосовно того, що при проведенні приватизації кімнати 21,6кв.м. порушені законні права та інтереси членів його сімї, т.я. вони не давали на це своєї згоди, є надуманими та безпідставними. В даному випадку, коли квартира є комунальною і на кожну сімю відкриті особові рахунки на окремі кімнати, отримувати згоду інших мешканців квартири не потрібно.

Відповідно до положень ст.12 Закону, власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком) на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

27 травня 1995 року подружжя ОСОБА_8 подарували належну їм на праві власності кімнату своїй онуки ОСОБА_10 (ОСОБА_2В.). Цей договір укладено у письмовій формі, підписаний всіма сторонами та нотаріально посвідчений Пятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №5-1938. На підставі цього договору право власності на 43/100ч. квартири АДРЕСА_1 було перереєстровано в КП „ХМБТІ за ОСОБА_10 (ОСОБА_2В.). З цього моменту позивач ОСОБА_2 (ОСОБА_10В.) стала власницею цього житла.

ОСОБА_7 помер у 1996році, його дружина ОСОБА_8 в 1997 році.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за життя зверталися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, з тих підстав, що онука ОСОБА_10 (ОСОБА_2В.) не виконує свого обовязку по догляду за ними. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 1996 року провадження по цій справі закрито у звязку з відмовою ОСОБА_8 від позову.

Отже, на даний час ОСОБА_2 залишається власницею кімнати 21,6кв.м у спірній квартирі.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідачі за первісним позовом не впускають ОСОБА_2 до квартири, чим чинять перешкоди у користуванні власністю кімнатою площею 21,6кв.м, тому її законне право на проживання у кімнаті підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -