Справа № 2-3997/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2011 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М. при секретарі - Рибачик О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання кредитного договору недійсним,-

встановив :

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав. Просить суд їх задоволити та визнати недійсним кредитний договір №Ф1-08/63521-104 від 27 серпня 2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику (позивачу) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в іноземній валюті в сумі 59500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 16,00 процентів річних. Таким чином, позивач отримав кредит в іноземній валюті на суму 59500, 00 доларів США.

Свої позовні вимоги аргументує тим, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Надання відповідачем позивачу грошових коштів (кредиту) та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом) за своєю правовою природою є валютною операцією. Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на здійснення валютних операцій НБУ видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Спірна валютна операція з надання кредиту в іноземній валюті потребує отримання індивідуальної ліцензії, яка у позивача та відповідача відсутня, внаслідок чого, використання долара США, як засобу платежу за спірним кредитним договором суперечить приписам п. «г» ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». У зв'язку з викладеним, кредитний договір має бути визнаний недійсним.

Тому з цих підстав, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси

та Кредит» заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх

задоволенні посилаючись на ті обставини, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до банківської ліцензії №28 від 17 липня 2007 року має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» має право на здійснення банківських операцій з використанням іноземною валюти, тому надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиту позивачу ОСОБА_1 згідно умов кредитного договору не суперечить чинному законодавству.

Тому з цих підстав, представник відповідача просить суд у задоволенні заявлених позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що

заявлені позовні вимоги є безпідставними, не доведеними, а тому вони не

підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (згідно статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів протокол №4 від 02 вересня 2009 року та погодженого національним банком України 28 вересня 2009 року, змінено назву ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит) було укладено кредитний договір №Ф1-08/63521-104 .

Відповідно до п.2.1. кредитного договору, Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 59500,00 доларів СІЛА (п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот доларів США нуль центів) з оплатою по процентній ставці 16,00 (шістнадцять) процентів річних.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава (іпотека): земельної ділянки площею 0,0732 га, що знаходиться у м.Рівне Рівненської області по вул.Руська, під номером 13, якій присвоєно кадастровий номер 01 042 0282,цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору додатковим забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є порука фізичних осіб: Степанюк

ОСОБА_2 (і.н. ) , оформлена договором поруки №63521- 104/1 від 27 серпня 2008 року та ОСОБА_3 (і.н.),оформлена договором поруки №63521-104/2 від 27 серпня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України Кредитний договір оформлений у письмовій формі.

У відповідності до п.3.1. Кредитного договору, на підставі письмової заяви позивач отримав кредитні кошти у повному обсязі.

Даної обставини в судовому засіданні сторони не заперечили.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору позичальник ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту Банку в термін до 26 серпня 2023 року. Погашення кредиту проводиться шляхом зарахування відповідно суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами в розмірі 367,28 доларів США. Отже, Кредитний договір набрав чинності, сторонами в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач не мав права надавати кредит в іноземній валюті, оскільки не мав індивідуальної ліцензії на це.

З указаними твердженнями суд погодитися не може, оскільки вважає їх безпідставними.

Відповідно до підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів

України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребують індивідуальної ліцензії лише в тих випадках, коли терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Однак, на сьогоднішній день законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ, є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку, та письмового дозволу Національного банку України.

Позивачем суду надано копії банківської ліцензії № 28 від 17 липня 2007 року, виданої позивачу НБУ на право здійснювати банківські операції, визначені ч.І та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозволу № 28-1 від 17 липня 2007 року, виданого НБУ на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що здійснення

відповідачем кредитних операцій у іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, а видача ним позивачу кредиту в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії є правомірною.

Посилання представника позивача на те, що при укладенні кредитного договору його довірителю не було надано повної інформації про умови

кредитування та сукупну вартість кредитного договору, а також на те, що цей

договір укладений на вкрай невигідних для н умовах, з порушенням принципів справедливості, розумності і добросовісності, на думку суду, не

заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставинами жодними доказами позивачем не доведені.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача не довів заявлених ним позовних вимог, а представник відповідача їх повністю спростував наданими суду письмовими доказами, тому з цих підстав у цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88,212, 213,215, 294 ЦПК України, ст.ст.627,629,638,1054,1055 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання кредитного договору №Ф1-08/63521-104 від 27 серпня 2008 року недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :