Справа № 2-5188/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2011 р. Соломянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Макухи А.А.,

при секретарі: Іконніковій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

встановив:

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним договору позики, укладений між ним та відповідачем 26.06.2010 року, положення якого (зокрема в частині визначення предмета договору і повернення позики та винагороди за її ортимання в іноземній валюті) суперечить вимогам законодавства України, що зумовлює недійність аткого договору і, відповідно, неможливісь його виконання.

Посилаючись на викладене позивач просив позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2011 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до положень підпункту 1.1 пункту 1, підпункту 2.1. пункту 2 та підпункту 3.1 пункту 3 якого визначено предмет (зобовязання Відповідача) цього договору - надання Позивачу ОСОБА_3 (в іноземній валюті, а саме - в доларах США) в розмірі 5 000 (пять тисяч) доларів США та відповідно до положень підпункту 1.2. пункту 1 та підпункту 5.2 пункту 5 - повернення Позивачем Відповідачу ОСОБА_3 та винагороди за її отримання в іноземній валюті, що суперечить вимогам законодавства України та зумовлює недійсність такого Договору позики

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оспорений позичальником на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Оспорюючи договір позики, позивач посилається на те, що відповідно до вимог чинног законодавства України, договір позики не може укладатися в іноземній валюті, а тому є недійсним.

Оцінюючи пояснення позивача, а також надані до позовної матеріали письмові докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження її вимог.

Відповідно до вимог статей 628, 638 і 1046 ЦКУ та положень підпункту 1.1 пункту 1, підпункту 2.1. пункту 2 та підпункту 3.1 пункту 3 Договору позики, предметом зобовязання за Договором позики є послуга по наданню ОСОБА_3, що, в свою чергу, є істотною умовою зазначеного договору і входить до його змісту.

Згідно вимог частини 1 статті 524 ЦКУ, грошове зобовязання (в даному випадку - ОСОБА_3) має бути виражене лише в грошовій одиниці України - гривні (яка встановлена вимогами статті 99 Конституції).

При цьому, сторони Договору позики, відповідно до вимог частини 2 статті 524 ЦКУ, вправі визначити грошовий еквівалент зобовязань в іноземній валюті.

На підставі вищевикладеного, можливо зробити висновок, що при укладенні Договору позики, зобовязання стосовно ОСОБА_3 (тобто, сума і валюта ОСОБА_3 та винагороди за її отримання) повинно бути виражено лише в гривнях України, а у разі необхідності, - сторони і Договору позики додатково можуть виразити його грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Положеннями підпункту 1.2. пункту 2 та підпункту 5.2 пункту 5 Договору позики у якості валюти виконання зобовязання Позивача щодо повернення ОСОБА_3 та винагороди за ії використання за цим договором визначено іноземну валюту - долар США.

Таким чином, вираження в Договорі грошового еквіваленту позики в іноземній валюті.

не порушує вимоги законодавства України, встановлені положеннями статей 203 і 524 ЦКУ, та відповідно до вимог частини 1 статті 215 ЦКУ не зумовлює недійсність цього Договору позики (правочину).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 524, 533, 628, 638, 1046, Цивільного кодексу України, ст. ст. 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Макуха А.А.