Справа № 22-186/2011р. Головуючий в 1 інстанції:
ОСОБА_1
Доповідач: Кузнєцова О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року січня місяця 27 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кузнєцової О.А.

суддів Бездрабко В.О.

ОСОБА_2,

при секретарі Романовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2010 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк»112610,32 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.08.2007 року та судові витрати: 1126,10 грн. - судовий збір і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 113856,42 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність даного рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В письмових запереченнях ПАК «УкрСиббанк»спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції між ОСОБА_4 та банком було укладено кредитний договір № 0 від 22.08.2007 року на суму 15873 доларів США, терміном користування на 84 місяців, забезпечений договором поруки, укладеним 31.03.2008 року між банком та ОСОБА_3, за яким останній відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й ОСОБА_4 та заставою транспортного засобу «Шевролет»д.н.НОМЕР_1.

Згідно кредитного договору ОСОБА_4 був зобовязаний щомісячно повертати кредит частинами, в строки та розмірах передбачених кредитним договором, до повного погашення суми кредиту, але на даний час черговий внесок так і не було сплачено, не дивлячись на неодноразові попередження банку про необхідність виконати вимоги кредитного договору. Добровільно сплатити заборгованість по кредиту ОСОБА_4 не бажає. Відповідачу ОСОБА_3 також було запропоновано банком виконати свої зобовязання за договором поруки, у звязку з порушенням ОСОБА_4 термінів повернення кредиту та процентів за використання кредитних коштів, але взяті на себе зобовязання за договором поруки також не виконано.

Відповідно до розрахунку сума заборгованості за кредитним договором становить: 95813,07 грн. сума заборгованості за простроченим кредитом, 14473,95 грн. сума заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 1537,83 грн. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 785,47 грн. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, а всього 112610,32 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказаної суми заборгованості на користь банку.

Висновки суду мотивовані належним чином, підтверджуються матеріалами справи та доказами, перевіреними у судовому засіданні.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 03.07.2009 року він, діючи за довіреністю від ОСОБА_4, надав ОСОБА_5 право розпорядження автомобілем, проте після скасування довіреності було зясовано, що автомобіль не придатний до експлуатації внаслідок його пошкодження, тому вважає, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з ОСОБА_5

Колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними, оскільки вони стосуються інших правовідносин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, порушені права відповідачів підлягають захисту в інший спосіб та не впливають на зобовязання, що виникли з кредитних правовідносин між банком та позичальником ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: