Справа № 2-4723/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Дзиговський Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та визнання договорів дарування недійсними,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті 31.05.1998 року ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння № 53 по вул.Донецькій в м.Херсоні в порядку спадкування після померлого ОСОБА_5; визнати недійсними договори дарування від 29.10.2002 року, 07.05.2007 року та 07.07.2007 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, необхідним повернути матеріали за зазначеним позовом, оскільки позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав.

У відповідності до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 року, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину дійсним чи недійсним, є сторони правочину.

Сторонами договорів дарування від 29.10.2002 року, 07.05.2007 року та 07.07.2007 року є ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_1, отже саме вони можуть бути сторонами по вказаній справі. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною даних правочинів, вона не може бути позивачем по справі за позовом про визнання договорів дарування недійсними.

У відповідності до Цивільного кодексу України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 330, 338 ЦК України).

Однак, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

В ст.215 ЦК України зазначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зі змісту ч.1 ст.388 ЦК України вбачається, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Із судової практики Верховного Суду України вбачається, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним правочину, стороною в якому така особа не є, незалежно від того, чи відповідає спірний правочин закону. Захист прав такої особи можливий шляхом предявлення віндикаційного позову, якщо для цього є підстави, встановлені в ст.388 ЦК України.

Таким чином, позивачу необхідно звернуся до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також, зазначаємо, що у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року, позивачу необхідно сплатити судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та визнання договорів дарування недійсними з усіма доданими до неї матеріалами повернути позивачу.

На ухвалу протягом пяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_6