Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10..2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Київської області у складі:

головуючого : Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М.., ОСОБА_1

при секретарі : Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського

районного суду Київської області від 07 квітня 2011 року у справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення

аліментів.

Встановила :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення

аліментів на утримання неповнолітнього сина, посилаючись на те, що він

перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з 1998 року по 2010

рік. 10.05.1999 року у них народився син ОСОБА_4, батьком якого він є.

В 2010 році відповідачка припинила з ним спільне проживання та шлюбні

стосунки та виїхала до місця проживання своїх родичів у м.Рахів, закарпатської

області.

Рішенням Комісії з питань захисту прав людини Миронівської районної

державної адміністрації від 22.07.2010 року місцем постійного проживання

неповнолітнього сина визначено проживання з батьком в с.Пії, Миронівського

району Київської області.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2011

року ОСОБА_2 надано право на спілкування з сином ОСОБА_4 протягом між

четвертних та літніх канікул кожного навчального та календарного року за місцем

її проживання без участі батька.

Позивач зазначав, що з моменту виїзду до нового місця проживання

відповідачка ухиляється від утримання дитини та не надає будь-якої матеріальної

допомоги, просив задовольнити позов та стягнути на його користь з відповідачки

аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Миронівського районного суду від 07.04.2011 року позов задоволено,

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі УЇ частини всіх видів

доходів щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для

дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду як

необгрунтоване та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у

задоволенні позовних вимог.

Посилалася на те, що позивач не довів свій важкий, незадовільний матеріальний

стан, який ставить його, як стягувана та дитину, що залишилася проживати з ним,

у таке матеріальне становище, у зв»язку з чим є необхідність стягувати з неї на

його користь аліменти на утримання сина. Крім того, суд не встановив факт

підтвердження її зайнятості, а також не взяв до уваги, що дитина за рішенням

Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2011 року буде

проживати протягом між четвертних та літніх канікул кожного навчального та

календарного року за місцем її проживання без участі батька.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім

випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у

цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не

доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа,

щодо якої встановлено ці обставини.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_2 у

фактичних шлюбних відносинах з 1998 року по 2010 рік. 10.05.1999 року у них

народився син ОСОБА_4, батьком якого є позивач..

Рішенням Комісії з питань захисту прав людини Миронівської районної

державної адміністрації від 22.07.2010 року місцем постійного проживання

неповнолітнього сина визначено проживання з батьком в с.Пії, Миронівського

району Київської області.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 21.02.2011

року встановлено, що спорів про місце проживання дитини між батьками немає.

Даним рішенням ОСОБА_2 надано право на спілкування з сином ОСОБА_4

протягом між четвертних та літніх канікул кожного навчального та календарного

року за місцем її проживання без участі батька.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд

обґрунтовано виходив з положень ст..ст. 180, 182 СК України та дійшов

правильного висновку, що відповідачка зобов»язана утримувати неповнолітнього

сина, що проживає окремо від неї з батьком.

При цьому, в розумінні ст.180, 182 СК України обов»язок утримувати

дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, на розмір аліментів на

дитину має впливати стан здоров»я та загальний матеріальний стан того з батьків,

з якого вони будуть стягуватися, свідченням чого є величина витрат на утримання

себе, членів своєї сім»ї.

Заперечуючи проти стягнення аліментів на утримання сина, відповідачка не

надала суду будь-які докази щодо свого матеріального стану, величини витрат на

утримання себе чи членів свого сім»ї.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде

стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням обставин справи, зокрема, що батьки неповнолітнього Богдана є

працездатними особами, що неповнолітній син проживає з батьком, а також, що

за рішенням Рахівського районного суду від 21.02.2011 року ОСОБА_2

надано право на спілкування з сином ОСОБА_4 протягом між четвертних та літніх канікул кожного навчального та календарного року за місцем її проживання без

участі батька, колегія вважає, що рішення суду в частині розміру аліментів, що

підлягає стягненню слід змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягає

стягненню з відповідачки на користь позивача на утримання неповнолітнього

сина з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходів.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу задовольнити частково..

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 07 квітня

2011 року змінити в частині розміру аліментів, що підлягає стягненню на користь

ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, 10.05.1999 року

народження, зменшивши його з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів доходів

щомісячно , але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини

відповідного віку.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути

оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді-