Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
Справа №2-889/2011р.
УХВАЛА

іменем України

01 липня 2011 року м. Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Іващенко Ю.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лубенської міської ради про визнання права вланості на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лубенської міської ради про визнання права вланості на самочинно збудоване нерухоме майно.

Ознайомившись з позовною заявою, суд вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 119 України, відповідно до який позовна заява повинна містити : виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що обґрунтовують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, як вбачається з обгрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що господарські будівлі щодо яких вона прохала визнати за нею право вланості : тамбур «а», сарай «Е» не порушують діячі будівепль норми та правила, однак , як вбачається з матеріалів, позич не зазначає щодо цього жодного доказу. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем не замовлялася на те виготовлялася викопіровка попередньогог погодження з відповідними службами вищевказаного спірного майна, не замовлявся висновок управління містобудування та архітектури щодо відповідності майна нормам та правилам забудови.

Крім цього, відповідно до ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Для вирішення питання щодо можливості визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, має значення правовий статус земельної ділянки, на якій воно збудовано.

ОСОБА_1 не вказано, який правовий статус має земельна діялнка, на якій збудоване спірне нерухоме майно та не надано щодо цього відповідних

правовстановлюючих документів.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 22 Закону України "Про основи містобудування забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України Про основи містобудування в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України Про планування і забудову територій у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом ' об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про основи містобудування спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Вказані обставини на обґрунтування позовних вимог не містить позовна заява ОСОБА_1, також позивачем не зазначено доказів, які б підтверджували, що порушене в позовній заяві питання щодо узаконення самочинного будівництва було предметом розгляду компетентного державного органу.

Таким чином, суд позбавлений можливості відкрити провадження.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лубенської міської ради про визнання права вланості на самочинно збудоване нерухоме майно залишити без руху.

Позивачу ОСОБА_1 надати строк у п'ять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вказаних недоліків та розяснити, що в разі невиконання вимог суду в указаний судом строк заява буде вважатись неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.А. Іващенко