АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-574/2011 року Головуючий 1 інстанції Діденко С.А.
Категорія про стягнення суми Доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

суддів Трішкової І.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі Єщенко О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2010 р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між ним та відповідачем 24.06.2008 р. був укладений Договір позики, згідно з яким відповідач отримав від нього грошові кошти у сумі 970 000 грн. та зобов'язався повернути їх до 24.12.2008 р. Проте забов'язання відповідачем виконано частково. 11.09.2008 р. відповідач повернув йому 139 000 доларів США, при цьому курс НБУ та той час складав 485,17 грн. за 100 доларів США. Таким чином, відповідачем було повернуто лише частину боргу, розмір якої складає 674 386,30 грн., заборгованість становить 295 613,70 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, проценти за користування позикою за період з 24.06.2008 р. по 15.03.2010 р. - 74 638,86грн., інфляційне збільшення суми боргу, три проценти річних від простроченої суми 10 815,17 грн., неустойку у розмірі 2 000 грн. за кожний день прострочки 890 000 грн., а всього 1 318 365,93 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2010 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 318 519,41 грн., держмито у розмірі 400 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач рішення суду не оскаржив, тому законність та обґрунтованість рішення перевіряється лише в частині відмови у задоволенні вимог позивача.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, сторони не заперечували, що за договором позики від 24.06.2008 р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 970 000 грн. зі строком їх повернення 24.12.2008 р. ОСОБА_3 борг повернув частково, сплатив 11.09.2008 р. в рахунок повернення суми позики 139 000 доларів США.

За розрахунком позивача залишок неповернутої йому суми позики складає 295 613 грн. по курсу НБУ 4,85 грн. за долар США.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином та відповідно до умов договору.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що стягненню на користь позивача підлягає заборгованість по договору позики 295 613,70 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2009 р. до лютого 2010 р. 10 937,71 грн., 3% річних за 81 день з 24 грудня 2009 р. по 15 березня 2010 р. 1 968 грн. за час порушення грошового зобовязання, неустойку 10 000 грн.

Судова колегія вважає, що дійшовши висновку про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості по договору позики 295 613,70 грн., суд першої інстанції помилково визначив, що відповідальність за порушення грошового зобов*язання за ст. 625 ЦК України відповідач повинен нести лише за період з 24 грудня 2009 р. по 15 березня 2010 р.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно умов договору позики строк повернення боргу визначений 24 грудня 2008 року. Таким чином відповідальність за порушення грошового зобов*язання за ст. 625 ЦК України необхідно застосовувати з 25.12.2008 року.

За період з грудня 2008 року по лютий 2010 р. інфляція становила 16 %, таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати 47 298,2 грн. (295 613,70 грн. : 100% х 16 %). За 445 днів прострочення в період з 25 грудня 2008 року по 15 березня 2010 р. стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3 % річних 10 812,17 грн. (295 613,70 грн. : 100% х 3% : 365 * 445).

Зменшуючи розмір стягнення неустойки, суд виходив з того, що позивачем не приведено даних та доказів настання для нього збитків або будь яких інших несприятливих наслідків в результаті прострочення зобов*язання. Судова колегія погоджується з таким висновком, вважає, що стягнення неустойки у розмірі 10 000 грн. є справедливим і розумним, відповідає засадам цивільного законодавства, визначеним в ст. З ЦК України. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Позивачем, крім іншого, заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування позикою в обсязі облікової ставки НБУ за час з 24.06.2008 р. до 15.03.2010 р. При цьому позивач посилається на ст. ст. 536, 1048 ЦК України.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зазначена норма є загальною і встановлює оплатний характер зобов'язань, пов'язаних із користуванням чужими грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами може бути визначений договором, законом, іншими актами цивільного законодавства.

Так, оплатний характер договору позики встановлений ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за змістом якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір позики укладений між сторонами є безоплатним, оскільки з п. 2 цього договору вбачається, що позичальник зобов*язався повернути суму позики без нарахування відсотків, тому проценти за договором позики відповідно до ст. 1048 ЦК України стягненню не підлягають.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі прострочення грошового зобов*язання визначений ст. 625 ЦК і становить три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Питання про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України заявлено позивачем окремою вимогою.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою 74 638,86 є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 342 911,9 грн. (295 613,70 грн. + 47 298,2 грн.), три проценти річних від простроченої суми 10 812,17 грн., неустойка 10 000 грн., всього 363 724,07 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2010 р. змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 25 грудня 2008 року по 15 березня 2010 р. - 342 911,90 грн., три проценти річних від простроченої суми 10 812,17 грн., неустойку 10 000 грн., всього 363 724,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати держмито у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2010 р. залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: