АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-1396/2011р. Головуючий 1-ї інстанції Гримайло А.М.
Категорія: договірні Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: агентство нерухомості „Альянс про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третьої особи: агентства нерухомості „Альянс, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму завдатку - 8500грн., витрати по сплаті консультативних послуг агентству нерухомості „Альянс - 10200грн., судові витрати: державне мито - 187грн. і на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 08 березня 2009 року вона як покупець, з однієї сторони, і ОСОБА_1 як продавець, з іншої сторони, за участю агентства нерухомості „Альянс в особі його ріелтора ОСОБА_4, уклали договір про намір. Згідно п.1 цього договору відповідач ОСОБА_1 мав намір передати їй у власність, а вона в термін до 15.04.2009року сплатити йому 40 000доларів США, що становила вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1. В якості гарантії виконання зобовязання відповідно до п.8 договору вона передала ОСОБА_1 завдаток в сумі 8500грн., що на той момент становило в еквіваленті 1000дол.США. Ця сума являлася частиною платежу за обєкт нерухомості, який вона мала намір придбати у відповідача. На підставі п.10 договору на інформаційно-консультативні послуги від 08.03.2009року вона також сплатила агентству нерухомості „Альянс 10200грн. Наступного дня 09.03.2009року ОСОБА_1 її повідомив, що розриває договір від 08.03.2009року про намір і в добровільному порядку віддав суму завдатку, однак на її вимоги повернути суму в подвійному розміру, як це обумовлено в угоді, відповідач відмовився. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй ще 10200грн. за послуги агентства, які є збитками, що повязані з односторонньою відмовою від виконання ним зобовязань за договором про намір, т.я. вона змушена повторно звертатися до агентства нерухомості для придбання житла і знову платити такі ж самі послуги.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позов не визнали, стверджували, що саме позивачка була ініціатором розірвання договору про намір, попросивши повернути отриманий завдаток. На той момент ніякої мови про повернення подвійної суми завдатку не йшло і таких вимог не висловлювалося.

Представник третьої особи: агентства нерухомості „Альянс ОСОБА_4 вважала, що відповідач повинен повернути позивачці завдаток у подвійному розмірі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завдатку 8500грн., суму оплати інформаційно-консультативних послуг 8000грн., державне мито 187грн. та 30грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставини, що має значення для справи, яку суд вважає встановленою, висновок суду не відповідає обставинам справи, а наданим доказам дана неналежна правова оцінка. Зазначивши, що ініціатором розірвання договору про намір є сама позивачка, яка вже на слідуючий день, а саме 09.03.2009року в телефонному режимі повідомила про бажання розірвати досягнуту угоду. Якби насправді відповідач відмовився від продажу квартири за 40 000дол.США, то навіщо йому було давати у подальшому оголошення в газеті, а саме у травні - липні 2009 року з вказівкою про її продаж за аналогічною ціною „з торгом до покупки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги і стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завдатку в подвійному розмірі 8500грн. та 8000грн. за інформаційно-консультативні послуги, сплачені позивачкою агентству нерухомості „Альянс, суд виходив з того, що саме відповідач порушив зобовязання за договором про намір від 08.03.2009року.

Між тим, погодитися з таким висновком колегія суддів не може, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного зясування обставин справи, прав та обовяків сторін у даних правовідносинах.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 59, 60 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 06.03.2009року ОСОБА_2 06.03.2009року, при участі агентства нерухомості „Альянс в особі його ріелтора ОСОБА_4, уклала з ОСОБА_7 договір про намір №138. Згідно умов цього договору ОСОБА_2 зобовязалася в строк до 15 квітня 2009 року продати ОСОБА_7 за 30000грн. квартиру №180, що розташована у будинку №193-Б по вул. Клочківська в м. Харкові (а.с.17).

08.03.2009року ОСОБА_2, при участі агентства нерухомості „Альянс в особі його ріелтора ОСОБА_4, уклала з ОСОБА_1 договір про намір (без номера). Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 зобовязався в строк до 15.04.2009року укласти з ОСОБА_2 договір про купівлю-продаж квартири №142, яка знаходиться у будинку №72 по вул. Тимурівців в м. Харкові за 40000дол. США. У забезпечення виконання зобовязання за цим договором ОСОБА_1 від ОСОБА_2 отримано аванс в сумі 8500грн., що на той час дорівнювало еквіваленту 1000доларів США, про що свідчить розписка (а.с.7).

На слідуючий день, тобто 09.03.2009року позивачем ОСОБА_2 була написана розписка проте, що вона отримала назад від ОСОБА_1 завдаток в розмірі 1000доларів США, які нею віддавалися в рахунок покупки квартири (а.с.14).

При цьому, будь-яких застережень ОСОБА_2 стосовного того, що ініціатором розірвання угоди про намір є саме ОСОБА_1, який зобовязаний віддати раніше отриманий завдаток у подвійному розмірі, з визначенням конкретної дати повернення, зроблено нею не було.

Той факт, що не ОСОБА_1 був ініціатором розриву договору про намір від 08.03.2009року, також свідчать оголошення в газеті „Премєр за травень-червень 2009 року, в якій є оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 за 40000дол. США, тобто за тією вартістю, що була визначена в договорі про намір від 08.03.2009року.

Також, згідно п.10 вищевказаного договору про намір, покупець ОСОБА_2 повинна була сплатити 10200грн. за роботу, яка пророблена АН „Альянс для підписання даного договору, а саме на підставі договору на інформаційно-консультативне обслуговування без номера від 08.03.2009року (а.с.6).

Але, в матеріалах справи відсутній договір на інформаційно-консультативне обслуговування від 08.03.2009року, нібито укладений між АН „Альянс і ОСОБА_2 Доказів на підтвердження того, що така сума позивачкою дійсно вносилася до каси агентства також суду надано не було.

Що стосується довідки, на якій відсутні дата її видачі та номер, і яку посвідчено субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_8, зареєстрованому в Дергачівському районі Харківської області, про те, що ОСОБА_2 оплатила послуги АН „Альянс в розмірі 8000грн., колегією суддів не приймається, оскільки вона не є належним і допустимим доказом сплати цієї суми (а.с.18).

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з божника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору, укладено сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані відповідачем ОСОБА_1 - позивачу ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 8500грн. є авансом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку віддав ОСОБА_2 суму авансу в розмірі в 8500грн., підстав для повторного стягнення такої ж самої суми у суду першої інстанції не було.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням відповідно до вимог ст. 309 ч.1 ЦПК України нового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2009 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: агентство нерухомості „Альянс про стягнення сум відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -