Справа № 2-387
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2011 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просить суд встановити факт, що він є сином померлої 07.09.2010 р. у віці 87 років ОСОБА_4, а також встановити факт прийняття спадщини за заповітом матері ОСОБА_4, померлої 07.09.2010 р. у віці 87 років. Крім того, позивач просить суд визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, 128, смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.1272 ЦК України, і зазначає, що у березні 2011 року він звернувся до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом шестимісячний термін.

Відповідач ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 не зверталася, оскільки їй відомо про те, що мати склала заповіт на користь позивача. Проте, при перевірці документів, які необхідні для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом було відмовлено у прийнятті останніх, мотивуючи тим, що у вищевказаному заповіті імя його матері зазначено як Евдокія, а згідно правовстановлюючих документів, імя останньої - ОСОБА_4. Крім того, у заповіті зазначено його по батькові - Онуфріевич, а у свідоцтві про народження, паспорті, та в інших документах, що посвідчують його особу - Онуфрійович. На його вислови щодо допущення технічної помилки зі сторони нотаріуса при складанні вказаного заповіту та при наданні правовстановлюючих документів, що підтверджують допущення зі сторони останнього технічних помилок, державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори в усній формі було рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом.

Викладені обставини і стали причиною для звернення позивача до суду з даною позовною заявою. Про те, що у заповіті нотаріусом допущено технічні помилки у зазначенні імені матері та його по батькові, раніше ні йому, ні відповідачеві не були відомі, оскільки на даний факт не зверталося уваги ніким, так як всім було відомо про те, що на будинок померла ОСОБА_4 склала заповіт на його користь, і проти цього ніхто не заперечував. Дані факти стали відомі йому і відповідачеві лише після смерті їхньої матері ОСОБА_4 На теперішній час відкликати або визнати заповіт недійсним є неможливим, оскільки ОСОБА_4 померла.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги підтримали, судові витрати по справі просять залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю і просила суд позов задовольнити та визнати право власності на будинок за позивачем, який є її рідним братом.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини і прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

07.09.2011 р. у віці 87 років померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія 1-ЖС № 179163.

Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач є рідним сином спадкодавця, а відповідач її донькою. Ступінь родинних відносин підтверджується наданими доказами - свідоцтвами про укладення шлюбу та про народження. Інших спадкоємців у спадкодавця ОСОБА_4 немає, так як її чоловік та батько позивача і відповідача ОСОБА_5 помер 01.11.1968 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії VII-ЯР № 614422, виданого 02.11.1968 р. Веселівським Р/б ЗАГС Запорізької області, актовий запис № 58

Суд встановив, що ОСОБА_4 мала у власності будинок № 68 по вулиці Дзержинського в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння, виданим 25.08.1969 р. Веселівською селищною радою на підставі свідоцтва ГКХ від 25.08.1969 р. за № 706. В подальшому нумерація будинку була змінена на № 68, а згодом на № 128.

21.12.1979 р. ОСОБА_4 склала заповіт, згідно з яким належний їй будинок, що знаходиться по вулиці Дзержинського № 68 в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, заповідає ОСОБА_2

Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1033 та посвідчено державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області. Даний заповіт ніким не скасовувався та ОСОБА_4 не відкликався.

07.09.2010 р. ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, серії І-ЖС № 179163.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

У ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці за законом.

Отже, до складу спадщини, котра відкрилася після смерті матері позивача, входить право власності на будинок № 128 по вулиці Дзержинського в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, яку позивач прийняв фактично, вступивши у володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність.

У суду немає підстав ставити під сумнів докази, надані позивачем.

Спадкове майно під арештом, заставою або забороною на відчуження не перебуває.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує вимоги ст.88 ЦПК України, а також заяву позивача, який просить судові витрати по справі залишити за ним.

На підставі викладеного та ст.ст.3, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 130, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування право власності на житловий будинок №128 по вул. Дзержинського в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, після смерті його матері ОСОБА_4, померлої 07.09.2010 р. у віці 87 років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи при подачі позовної заяви до суду, залишити за ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.О. Нагорний

03.11.2011