АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Трішкова І.Ю.
Категорія: стягнення суми
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -ТрішковоїІ.Ю.,

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Козир Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 січня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 Аваль" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "ОСОБА_6 Аваль" звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.03.2007 року між ВАТ "ОСОБА_6 Аваль", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти у сумі 25715,17 доларів США строком до 27.03.2010 року зі сплатою 14,5 % річних. 08.01.2008 року між тими же сторонами був укладений другий кредитний договір, згідно якого відповідач отримав 75000 доларів СНІП строком до 29.12.2012 року та сплатою відсотків у розмірі 13,25% річних. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої обов'язки за кредитними договорами, утворилась заборгованість у розмірі 79778,80 доларів СІНА, що за курсом НБУ на час звернення до суду складало 636826,29 грн.

Позивач просив стягнути вищевказану суму та судові витрати по справі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості зроблений неправильно, оскільки курс долару США з часу звернення до суду змінився.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 січня 2011 року позов задоволений.

З ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ "ОСОБА_6 Аваль" заборгованість за кредитним договором у розмірі 636826,29 грн.571118,39 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду було прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд не з'ясував всі обставини, що відносяться до вирішення даної справи, не забезпечив змагальності сторін, проявивши упередженість в оцінюванні доказів по справі.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка, правильно встановлено природу спірних правовідносин та закон, їх регулюючий, та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.11,60,212,214,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що27.03.2007 року між ВАТ "ОСОБА_6 Аваль", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав грошові кошти у сумі 25715,17 доларів США строком до 27.03.2010 року зі сплатою 14,5 % річних. 08.01.2008 року між тими же сторонами був укладений другий кредитний договір, згідно якого відповідач отримав 75000 доларів СШП строком до 29.12.2012 року та сплатою відсотків у розмірі 13,25% річних. В зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої обов'язки за кредитними договорами, утворилась заборгованість у розмірі 79778,80 доларів США.

В суд апеляційної інстанції представник відповідача надав копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_5 частково погашав заборгованість за кредитними договорами. Але надані в судовому засіданні представником банку розрахунки заборгованості спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості.

Також не знайшло свого підтвердження посилання ОСОБА_5 на введення його в оману з боку банку при укладанні кредитних договорів щодо відсотків.

Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З наданих копій кредитних договорів вбачається, що сторони договору досягли умови щодо розміру суми кредиту, відсотків по сплаті за кредит. Посилання відповідача на необізнаність не може бути підставою для зміни умов договорів.

Генеральною кредитною угодою п.2.2.1. зазначено, що відсотки сплачуються щомісячно не пізніше встановленого строку погашення згідно умов додатково укладеним кредитним договором, виходячи з календарної кількості днів користування позикою. Таким чином, нарахування відсотків здійснюється згідно відсоткової ставки, зазначеної в кредитному договорі, на фактичну кількість днів користування кредитними коштами з врахуванням кількості днів в поточному році.

Тому висновок економіста, на який посилається представник відповідача, не доводить неправильність нарахування відсотків по кредитним договорам.

Частиною 2 ст.533 ЦК України передбачено визначення грошового еквівалента в іноземній валюті суми, що підлягає сплаченню, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а ч.З ст.533 ЦК допускає використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст.192 ЦК іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кре-дитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У ст.ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Суд першої інстанції встановив, що всупереч ст.526 ЦК України ОСОБА_5 порушив виконання своїх зобов'язань, а тому згідно ст.ст. 1048 та 1050 ЦК позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача заборгованість за кредитними договорами відповідно до наданих позивачем розрахунків.

Посилання в апеляційній скарзі на розгляд справи у відсутність відповідача, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки відповідно до змін, внесених Законом України від 07.07.2010 року така підстава для скасування рішення суду відсутня.

Посилання на необхідність скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушеннями норм процесуального права, не може бути прийнято до уваги, оскільки допущені порушення не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду. Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий: Судді: