АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: із трудових правовідносин Доповідач: Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 року судова колегія судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Козир Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2011 року

по цивільній справі за позовом заступника прокурора Фрунзенського району м. Харкова ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будмеханізація», третя особа директор ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів про переведення на іншу роботу та про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И Л А :

В інтересах ОСОБА_2 пред*явлений позов із посиланням на те, що вона перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, однак була незаконно звільнена. Вказується, що підприємство залишило офіс який раніше займало, до відома ОСОБА_2 не було доведено місцезнаходження нового робочого місця, тому її відсутність на робочому місце не є прогулом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2011 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене судове рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що правильно встановивши, що ОСОБА_2 була незаконно звільнена з підприємства відповідача, суд, з порушенням вимог ст. 276 ЦК України, без відповідної заяви відповідача, за власною ініціативою застосував строк позовної давності.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 2005 року працювала у ТОВ „Будмеханізація" в офісному приміщенні, яке було розташовано за адресою м. Харкова, 50 річчя СРСР, але на початку літа 2008 р. у зв'язку з важким фінансовим становищем, керівництво відмовилося від оренди цього приміщення. Згідно з наказом № 49 від 01.10.2008 р. ОСОБА_2 була звільнена за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини. Підставою для звільнення була доповідна записка головного бухгалтера ОСОБА_5 від 17.11.2008 р. про відсутність її на робочому місці, табель обліку використання робочого часу. ОСОБА_2 отримала наказ про звільнення у грудні 2008 року.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідач без достатніх підстав звільнив ОСОБА_2 за прогул без поважних причин, оскільки відсутні докази того, що переведення ОСОБА_2 на інше місце роботи відбулося з її відома. Суд дав правильну правову оцінку тому, що табель обліку використаного робочого часу за жовтень 2008 р. охоплює весь жовтень 2008 р, хоча ОСОБА_2 була звільнена вже 01.10.2008 р., що доповідна записка складена 17.11.2008 р., акт про відсутність на робочому місці - 19.11.2008 р., а наказ про звільнення виданий ще 01.10.2008 р.

Водночас, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв*язку з тим, що вона пропустила місячний строк звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі, який починається з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вказане узгоджується з приписами ст. 233 КЗпП України. Факт отримання ОСОБА_2 у грудні 2008 року наказу про звільнення не оспорюється, заява про поновлення строку звернення до суду від позивача не надходила.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 276 ЦК України та застосування судом строку позовної давності без відповідної заяви відповідача за власною ініціативою суду не ґрунтуються на законі, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України, як помилково вважає представник позивача. Суд правильно визначив, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, а не строк позовної давності встановлений ст. 276 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді