Справа № 2-1012/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, що діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 /треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4, орган опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради/ про припинення права на частку у спільному майні, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

встановив:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, що діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вимогою про припинення права власності малолітнього ОСОБА_6 на 1/18 частку у спільному майні АДРЕСА_1, що знаходиться у спільній частковій власності сторін.

Позовні вимоги мотивує тим, що частка відповідача є незначною, спільне володіння майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Через відсутність згоди відповідача, ОСОБА_1, перерахувавши вартість належної відповідачеві вартості спірної частки на депозитний рахунок суду, просить постановити рішення, яким припинити його право на частку у спільному майні, збільшивши відповідно її частку, і визнати за нею право власності на 14/18 частки спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину на імя ОСОБА_1, мотивуючи заперечення проти позову тим, що спадкодавець ОСОБА_7 за життя мала намір залишити все належне їй майно онукам двоюрідним братам її сину ОСОБА_6 та його двоюрідному брату ОСОБА_4. Крім того, за посиланням відповідача покійна була неграмотною і не могла писати та рахувати, що тягне за собою недійсність посвідченого нею заповіту.

В судовому засіданні кожна із сторін наполягала на задоволенні власних вимог з підстав, наведених у позові.

Залучені до участі в справі в якості третіх осіб:

ОСОБА_4 третій співвласник спірної квартири, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперчує.

Представник Комсомольської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 зазначила, що заповіт, який на разі оспорюється в суді одним із спадкоємців, був посвідчений нею відповідно до положень ст.1253 ЦК України, що виключає задоволення позову ОСОБА_5 щодо недійсності заповіту з підстави неспроможності спадкодавця підписати заповіт.

Представник органу опіки та піклування виконкому Комсомольської міської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи у відсутність представника виконкому (а.с. 76-77).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з таких підстав:

22 травня 2009 року померла ОСОБА_7 (а.с. 22), після смерті якої відкрилась спадщина двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Спадщину прийняли три особи : позивач по справі - ОСОБА_1 донька рідної сестри чоловіка померлої за заповітом (а.с. 24) та два онука померлої малолітній ОСОБА_6 та його двоюрідний брат - ОСОБА_4 /третя особа по справі/ - в порядку спадкування за законом.

Згідно із отриманими свідоцтвами про право на спадщину ОСОБА_1 успадкувала 13/18 часки квартири (а.с. 12), малолітній ОСОБА_6 1/18 частки, ОСОБА_4 4/18 частки (а.с. 10), з наступним проведенням в установленому законом порядку державної реєстрації права спільної часткової власності кожним із співвласників відповідно (а.с. 11,13,14).

Як встановлено судом, і не заперечувалось сторонами, кожен із співвласників забезпечений житлом, має сімю, і жоден з них в спірному житловому приміщенні з часу відкриття спадщини не проживає. Після прийняття спадщини співвласники дійшли згоди щодо відчуження спадкового майна з отриманням грошової компенсації належної кожному із них частки у спільному майні, що не заперечувалось в судовому засіданні ОСОБА_4, та підтверджене в матеріалах справи рішенням виконкому про надання дозволу ОСОБА_5 на продаж належної її малолітньому синові 1/18 частки квартири (а.с. 79,80). Проте, в подальшому відповідач відмовилась відчужувати належну її синові частку, мотивуючи відмову тим, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам її малолітньої дитини через відсутність у нього власного житла - аналогічну позицію відповідач зайняла в судовому засіданні.

Разом з тим, намір відчужити спадкову квартиру обгрунтований позивачем її матеріальною неспроможністю самостійно утримувати спадкове майно через самоусунення інших співвласників від обовязку по його утриманню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 має у приватній власності однокімнатну квартиру, де значиться зареєстрованим і проживає разом з нею її малолітній син ОСОБА_6. В згаданій квартирі значаться зареєстрованими також старший син відповідача ОСОБА_9, який на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, та його батько ОСОБА_10 Загальний борг по квартирі становить 17 669 грн. 14 коп. (а.с. 112). Отже та обставина, що відповідач ОСОБА_5 не утримує спадкове майно і не має матеріальної можливості компенсувати вартість належної ОСОБА_1 частки у спільному майні нею не заперечувалась, і знайшла своє підтвердження в судовому засіданні

Не наводячи суду будь - яких міркувань щодо подальшої перспективи стосовно використання та утримання спадкового майна, відповідач посилається лише на ту обставину, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам її малолітньої дитини.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, з огляду на законодавчо закріплений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд, вирішуючи питання щодо можливості припинити право власності малолітнього ОСОБА_6 на частку у спільному майні, з огляду на розяснення, що містяться в п. 6 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» виходить з наступного:

Підстави і порядок примусового припинення права особи на частку у спільному майні передбачені ст.365 ЦК України, згідно з якою право власності припиняється за рішенням суду за наявності певного кола умов, прямо передбачених в Законі.

Отже, приймаючи до уваги що належна ОСОБА_6 1/18 частка квартири /що відповідно становить 2,6 кв.м. загальної площі/ є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном /в силу малолітнього віку співвласника та характеру взаємовідносин, що склались між сторонами/ є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам / ОСОБА_6 зареєстрований і проживає разом з матірю в її власній квартирі/, суд вважає за можливе припинити право ОСОБА_6 на частку у спільному майні та стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості його частки у спільному майні в сумі 10 600 грн., внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 2 від 25.01.2011 року (а.с.114). Оцінка вартості нерухомого майна проведена в установленому Законом порядку субєктом оціночної діяльності (а.с. 34-61,70-72) і ніким з учасників процесу не заперечується.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зустрічних вимог ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, суд наголошує про наступне:

Судом встановлено, що заповіт, на особисте прохання ОСОБА_7 та за її дорученням, з дотриманням положень ст.1253 ЦК України був підписаний гр. ОСОБА_11, що було підтверджене в судовому засіданні самою ОСОБА_11, свідком ОСОБА_12 та нотаріусом, що проводила посвідчення заповіту.

Правила ст.225 ЦК України, відповідно до положень якої позивач просить постановити рішення, яким визнати заповіт недійсним, можуть застосовуватись за умов, що фізична особа є дієздатною, але у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними. Отже, йдеться про тимчасовий стан, при якому людина внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Разом з тим, характер наданих ОСОБА_5 доказів, а саме, пояснення свідків - сусідів померлої, які показали суду, що за життя ОСОБА_7 мала намір залишити квартиру онукам, в контексті вимог ст.ст. 58,59 ЦПК України не є тими доказами, які відповідно до положень ст.225 ЦК України можуть свідчити про те, що під час складання заповіту існували та/або діяли такі фактори, які викликали такий тимчасовий стан спадкодавця, що позбавив її можливості розуміти значення своїх дій та /або керувати ними, з огляду на що вимоги позивача щодо визнання заповіту недійчним є такими, що задоволенню не підлягають

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 365, 1234, 1253 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_6 на 1/18 частку квартири № 31, розташованої в житловому будинку № 23 по вул.. Миру в м. Комсомольську.

Скасувати державну реєстрацію права спільної часткової власності ОСОБА_6 на 1/18 частку квартири № 31, розташованої в житловому будинку № 23 по вул.. Миру в м. Комсомольську.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 14/18 квартири № 31, розташованої в житловому будинку № 23 по вул. Миру в м. Комсомольську.

В порядку компенсації припинення права спільної часткової власності на нерухоме майно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості його частки у спільному майні в сумі 10 600 грн., внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 2 від 25.01.2011 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

Судове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_13

Копія вірна:

Суддя Т.В.Окунь