АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія-54/1/ ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів: Соколан Н.О., Неклеси В.І.

при секретарі: Чубіній А.В.

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, представника третьої особи Криворізьке міське управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, треті особи Криворізьке міське управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головне управління пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по виплатам пенсійного забезпечення у зв*язку з спричиненням шкоди здоров*ю та відшкодування моральної шкоди, компенсації за порушення строків виплати пенсії та разової допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, треті особи Криворізьке міське управління Міністерства Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головне управління пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по виплатам пенсійного забезпечення у зв*язку з спричиненням шкоди здоров*ю та відшкодування моральної шкоди, компенсації за порушення строків виплати пенсії та разової допомоги, посилаючись на ті обставини, що вона проходила службу в органах внутрішніх справ з 27.12.1983 року по 15.09.1992 року на посаді експерта ЕКВ УМВС України м. Кривого Рогу. Їй призначена пенсія з 01.12 1992 року згідно зі ст.ст.20п.б,21п.б Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» по 3 групі інвалідності, пов*язаної з проходженням служби у розмірі 40% відповідної суми грошового забезпечення. Згідно довідки МСЕК від 30.10.2006 року їй встановлено 60% втрату професійної працездатності.

Оскільки, з березня 1993 року по жовтень 2006 року з вини відповідача їй недоплачували 20% пенсійного забезпечення згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького, рядового складу органів внутрішніх справ», позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 90 725,78 грн. заборгованість по виплатам пенсійного забезпечення, компенсацію за порушення строків виплати вищевказаних сум 4837,50 грн., суму моральної шкоди 50 000грн., одноразові страхові виплати 42 109 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, оскільки суд при ухваленні рішення не звернув уваги, що з вини відповідача у 1993 році не було складено акт Н-1 та лише у 2006 році їй встановлено відсотки профзахворювання, судом при вирішенні спору не застосовано вимоги ст.ст. 23,1166,1167,1168 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в суді першої інстанції позивач проходила службу в органах внутрішніх справ з 27.12.1983 року по 15.09.1992 року на посаді експерта ЕКВ УМВС України м. Кривого Рогу. 01.12.1992 року обласною МСЕК комунального закладу «Міська лікарня №16» м. Кривого Рогу ОСОБА_2 встановлено 3 групу інвалідності пов*язаної з проходженням служби. Позивачу призначена пенсія з 01.12 1992 року згідно зі ст.20п.б,21п.б Закону України «Про пенсійне забезпечення по 3 групі інвалідності, пов*язаної з проходженням служби у розмірі 40% відповідної суми грошового забезпечення. Згідно довідки МСЕК від 30.10.2006 року ОСОБА_2 встановлено 60% втрати професійної працездатності та зроблено відповідний перерахунок.

На думку колегії суддів, при вирішенні спору суд першої інстанції правильно керувався Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» та дійшов висновку, що згідно ст.ст.20п.б,21п.б вищевказаного закону ОСОБА_2 правильно отримувала по 3 групі інвалідності, пов*язаної з проходженням служби у розмірі 40% відповідної суми грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до ст.ст.19 «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» групи і причини інвалідності, а також час їх настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями. Згідно з витягом із акту огляду МСЕК №071009 від 01.12.1992 року встановлена причина інвалідності ОСОБА_2, як захворювання, пов*язане з проходженням служби. На час виникнення правовідносин, відповідно до Положення про порядок і умови державного обов*язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року №59, ОСОБА_2 належала до виплати страхова сума, яку вона отримала та не заперечує цього.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо застосування п.3 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про міліцію» від 25.12.1990 року, оскільки ст.23 цього закону набрала чинності після видання вищевказаної постанови КМУ №59, в якій крім виплат страхових сум інших виплат не передбачалось.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 після повторного огляду МСЕК 30.10.2006 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та відповідно з 01.11.2006 року УМВС України в Дніпропетровській області нарахована та виплачена пенсія у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення.

Посилання ОСОБА_2, що з 1993 року з вини відповідача не було встановлено відсоток втрати професійної працездатності спростовується довідками МСЕК та рішеннями Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12. 1998 року, апеляційної інстанції /а.с.22-28,93-97/.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи справу в досить повному обсязі встановив права і обов*язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не взяв до уваги тих обставин, що з 1993 року їй з вини відповідача не було встановлено професійне захворювання та судом при ухваленні рішення не застосовано вимоги ст.ст. 23,1166,1167,1168 ЦК України спростовується вимогами матеріального права та висновками суду першої інстанції.

Оскільки, ОСОБА_2 є спеціальним суб*єктом правовідносин, судом першої інстанції правильно застосовано при вирішенні спору спеціальне матеріальне право. Правовий соціальний статус працівників органів внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»Положенням про проходження служби рядовим, начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, Положення про порядок і умови державного обов*язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року №59, що також спростовує доводи скарги щодо застосування норм ст.ст. 23,1166,1167,1168 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 на ті обставини, що відповідач зобов*язаний згідно постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 року «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника міліції», виплатити їй одноразову допомогу у зв*язку з встановленням їй третьої групи інвалідності, пов*язаної з виконанням службових обов*язків, є безпідставним, оскільки вищевказаний закон набрав чинності з 01.01.2007 року, тоді як повторне встановлення інвалідності та втрати професійного захворювання згідно довідки МСЕК ОСОБА_2 встановлено з 30.10.2006 року.

Доводи в апеляційній скарзі щодо безпідставної відмови судом першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди спростовуються вимогами матеріального закону та матеріалами справи. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції правильно послався на вимоги спеціального закону, який не передбачав такого відшкодування та підтверджено рішенням судів, які набрали чинності /а.с.93-97/. Застосування ст.ст.23,1167,1168 ЦК України не передбачено на правовідносини, які виникли у 1992-1993 роках.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції по справі ухвалено законне та вмотивоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: