У Х В А Л А

30 листопада 2011 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження від 10 вересня 2009 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»в особі філії «Північно-Західне регіональне управління»до ОСОБА_1, малого підприємства «Мороз»про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2009 року відкрито провадження в справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»в особі філії «Північно-Західне регіональне управління»до ОСОБА_1, малого підприємства «Мороз»про стягнення заборгованості за кредитним договором.

22 березня 2011 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дану ухвалу, в якій просить ухвалу скасувати у звязку з порушенням судом правил підсудності при її постановленні.

Дану апеляційну скаргу слід повернути відповідачу ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

За змістом ст.ст. 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України серед інших прав, наданих особам, які беруть участь у справі, передбачено право оскаржувати рішення і ухвали суду.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу (ч. 2 ст. 292 ЦПК України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово подавав апеляційні скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 10 вересня 2009 року про відкриття провадження в даній справі з підстав порушення судом правил підсудності, крім того, в апеляційній скарзі від 13 липня 2010 року відповідач клопотав про поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 серпня 2010 року відповідачу ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні строку апеляційного оскарження ухвали суду від 10 вересня 2009 року про відкриття провадження у даній справі, ухвалами від 27 жовтня 20101 року та 14 січня 2011 року апеляційні скарги ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Зазначені ухвали апеляційного суду про відмову в поновленні строку апеляційного оскарження та залишення апеляційної скарги без розгляду набрали законної сили та не були оскаржені відповідачем в касаційному порядку.

Таким чином, відповідачем знову, вже вчетверте, подано апеляційну скаргу аналогічну за змістом та підставами попереднім.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень, що спрямовано на свідоме, навмисне і недобросовісне затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час (з 10 вересня 2009 року) не може бути вирішена по суті предявленого позову.

Згідно з ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із завдань цивільного судочинства, зокрема, щодо своєчасності розгляду і вирішення цивільних справ, а також враховуючи те, що дана справа за апеляційною скаргою відповідача на ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 10 вересня 2009 року вже була розглянута апеляційним судом і цивільне процесуальне законодавство не передбачає повторного розгляду скарги на одне і те ж судове рішення за апеляційною скаргою однієї і тієї ж особи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід повернути відповідачу.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії»Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії»Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення, оскільки дії ОСОБА_1, що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на ухвалу суду, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально грунтуються на положеннях процессуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних її прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету затягування розгляду справи у зв'язку з пересиланням справи між судовими інстанціями шляхом подачі апеляційних скарг, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, вважаю, що дану апеляційну скаргу слід повернути відповідачу ОСОБА_1

Керуючись ст. 293 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Апреляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження від 10 вересня 2009 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»в особі філії «Північно-Західне регіональне управління»до ОСОБА_1, малого підприємства «Мороз»про стягнення заборгованості за кредитним договором повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.