Апеляційний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„20 липня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого : судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі : Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Іршанської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання правочину частково недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Іршанської селищної ради про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом. Зазначала, що 15 грудня 1987 року її дід подарував будинок своєму сину ОСОБА_4 Про даний договір дарування її бабуся ОСОБА_5 не знала і зробила заповіт на все належне їй майно на її користь. Спірний будинок побудований в період шлюбу і є спільною сумісною власністю, тому кожен із подружжя мав право власності на ?ід.ч., а тому ОСОБА_6 не мав права вчиняти договір дарування цілого будинку.

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов про визнання заповіту ОСОБА_5 від 20.10.2007 року недійсним. Зазначали, що він укладений із порушенням вимог відносно форми і процедури посвідчення, а також волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області суду від 02 червня 2011 року прийнято часткову відмову ОСОБА_2 від позову. Провадження по справі в частині позову про визнання будинку спільною сумісною власністю і про визнання право власності на спірний житловий будинок закрито.

Рішенням Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2011 року договір дарування від 15 грудня 1987 року посвідчений секретарем Іршанської селищної ради житлового будинку № 10 по вул.. Лісній в смт Іршанськ Володарськ-Волинського району між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 визнано частково недійсним на ? частину спірного будинку.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Іршанської селищної ради про визнання заповіту ОСОБА_5 від 19 жовтня 2007 року недійсним залишено без задоволення за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким просить у позові ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов про визнання заповіту недійсним. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що позивачка ОСОБА_2 не може бути позивачем в даній справі, так як спірний договір не порушує її права. Спірний заповіт складений з порушенням вимог відносно його форми і посвідчення, а також волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення - скасуванню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішенням виконкому Іршанської селищної ради №110 від 19 серпня 1987р. ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок (а.с.34-38). 15 грудня 1987р. він подарував належний йому будинок своєму сину ОСОБА_4 (а.с.12). 25 жовтня 2001р. ОСОБА_6 помер. 19 жовтня 2007р. ОСОБА_5 склала заповіт на все належне їй майно, в т.ч. і на будинок, на свою онуку позивачку ОСОБА_2 (а.с.18). ОСОБА_5 померла 28 квітня 2008р. (а.с.6,7,18). 29 жовтня 2008р. помер ОСОБА_4

Як видно із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_6 ніхто із спадкоємців не звертався за прийняттям спадщини. Ні за його життя, ні після його смерті дружина ОСОБА_5 не оспорювала його право особистої власності на будинок і договір дарування.

Апеляційний суд не може погодитись із посиланням ОСОБА_2 на те, що її баба ОСОБА_5 не знала про існування договору дарування. До справи долучено ксерокопії квитанцій про сплату обовязкових страхових платежів та податку на землю, здійснених, починаючи із 1989р., новим власником - ОСОБА_4 (а.с.90-98). Ще за життя матері ОСОБА_5, її син ОСОБА_4 за власний рахунок провів до належного йому будинку, де мати проживала, газове опалення, встановивши газовий конвектор. Проводились ним і певні ремонтні роботи (а.с.166-173).

Із матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли його дружина - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_1 (а.с.60-61).

Будь-які докази про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину чи має намір це зробити в справі відсутні.

Матеріалами справи доведено, що після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась, її онука ОСОБА_2 в одному будинку із покійною зареєстрована не була, членом її сімї, в розумінні ст.1264,1265 ЦК України у визначеному законом порядку не визнана.

За таких обставин позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки вона стороною у договорі дарування не була, спадщину не прийняла, а тому не є особою, права якої порушені і підлягають захисту, і не має права вимоги про скасування спірного договору.

Рішення суду в частині відмови у визнанні заповіту недійсним є законним та обгрунтованим.

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не довели, що при укладенні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Дієздатність заповідача при посвідченні заповіту було перевірено секретарем селищної ради.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309, 314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02 червня 2011 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Іршанської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання правочину частково недійсним скасувати та ухвалити нове рішення. Відмовити ОСОБА_2 у позові до Іршанської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання правочину частково недійсним за безпідставністю. В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :