Справа № 22Ц-869/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 45 Доповідач: Іванюк М. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів Медяного В.М. та Матківської М.В, при секретарі Руденко О.М, з участю адвоката ОСОБА_2В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Чернівецького районного суду від 24 грудня 2010р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа Чернівецька селищна рада Чернівецького району Вінницької області ) про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними, --

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2010р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 ( Чернівецька селищна рада притягнута в якості третьої особи ) про визнання недійсними належних їй державних актів про право власності на земельну ділянку загальною площею 0, 1997 га, розташованої в с.м.т Чернівці Чернівецького району Вінницької області по вул. Суворова, 6. Зазначив, що його земельна ділянка по вул. Кірова, 7 у смт Чернівці суміжна з земельною ділянкою відповідачки. Власником будинку № 7 по вул. Кірова ОСОБА_3 став після його придбання у громадянки ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 17.09.2008р ( а.с. 6 ).

При укладенні вказаного договору купівлі -продажу попередній власник ОСОБА_5. повідомила його про те, що відповідачці безпідставно, внаслідок допущеної помилки було відведено частину земельної ділянки, якою користувалися попередні власники будинку по вул. Кірова, 7 ОСОБА_6 та ОСОБА_7Г ( до ОСОБА_5 право власності на цей будинок перейшло у порядку спадкування ). Таким чином, внаслідок невірної видачі ОСОБА_4 державних актів про право власності на землю ОСОБА_3 позбавлений можливості приватизувати частину земельної ділянки, яка належала попереднім власникам купленого ним будинку.

З зазначених підстав позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Чернівецького районного суду від 24 грудня 2010р. позов було задоволено частково. Визнано недійсним лише один виданий ОСОБА_4 державний акт № 753631 серії ЯЖ про право власності на земельну ділянку площею 0, 0497 га, по вулиці Суворова, 6 в смт Чернівці. В задоволенні вимог про визнання недійсним ще й державного акту на земельну ділянку площею 0, 15 га ОСОБА_3 було відмовлено.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати у частині відмови в задоволенні його вимог і ухвалити рішення про повне задоволення позову. Вважає, що відмовляючи йому в повному задоволенні позовних вимог, суд не врахував усі обставини справи, порушив норми матеріального права.

ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і повністю відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог. Вважає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не зясував дійсні обставини справи, порушив норми матеріального і процесуального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_8 підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважають безпідставною і просять її відхилити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_2 підтримали свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважають безпідставною і просять її відхилити.

ОСОБА_10П, яка представляє Чернівецьку селищну раду, притягнуту до участі в справі в якості третьої особи, вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 безпідставною і просить її відхилити. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 вона вважає такою, що має бути задоволена.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає і має бути відхилена. Апеляційна ж скарга ОСОБА_4 має бути задоволена. Оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про повну відмову ОСОБА_3 у задоволенні його позову з таких підстав :

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд же в порушення вимог ст.214 ч.1 п.1 ЦПК України не вирішив питання з приводу наявності обставин, якими обґрунтовувалися не лише позовні вимоги, але і заперечення відповідача.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначено і колегія суддів погоджується з тим, що на підставі рішення 11 сесії 5 скликання від 28.01.2008р. їй було надано дозвіл на виготовлення державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, на підставі чого виготовлено технічну документацію і в наступному були прийняті рішення 13 ї сесії 5 го скликання Чернівецької селищної ради від 21.05.2008р. «Про затвердження змін в рішення 11 сесії 5 скликання від 28.01.2008р. Чернівецької селищної ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передачу земельної ділянки у власність», та «Про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку по вул. Суворова, 6 у смт Чернівці» в тому числі : площею 0, 1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0, 0497 га для ведення особистого селянського господарства (всього 0, 1997 га). При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що питання про скасування вказаних рішень ОСОБА_3 не ставилося. Посилання позивача на те, що нібито відповідачка, використовуючи безпорадний стан хворої ОСОБА_7Г (попереднього власника будинку № 7 по вул. Кірова ), шляхом самовільного перенесення межі, захопила частину її земельної ділянки, чим здійснила фактичне збільшення своєї земельної ділянки, є голослівним. Адже в матеріалах справи немає даних про існування якогось спору з приводу розмежування між попередніми власниками вказаного будинку та ОСОБА_4

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 про те, що належна йому земельна ділянка по вул. Кірова, 7 у смт Чернівці має бути більшою від тої, яка визначена згідно державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого йому 20.05.2010р. ( а.с. 27 ). Питання про визнання даного державного акта недійсним ОСОБА_3 не ставилося.

Як вбачається з договору купівлі продажу від 17.09.2008р ( а.с. 6, 7), ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5 будинок № 7 по вул. Суворова в смт Чернівці з надвірними будівлями. Розмір земельної ділянки, яка мала б перейти у власність ОСОБА_3Л, в договорі купівлі продажу будинку оговореним не був.

На момент посвідчення вказаного договору купівлі продажу були чинними положення попередніх редакцій ч.1 ст.377 ЦК України та ч.1 ст.120 Земельного кодексу України згідно з якими в разі, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. А ОСОБА_3 не наведено доказів про те, що розмір земельної ділянки, належної йому по праву власності згідно зазначеного вище державного акта, недостатній для обслуговування купленого ним будинку та надвірних споруд.

Тобто, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції не повинен був брати до уваги вимоги ОСОБА_3Л, які обгрунтовані надуманими ним відносинами між попередніми власниками, оскільки його права на земельну ділянку як покупця, були визначені законодавством, чинним на момент придбання ним будинку.

Суд першої інстанції у своєму рішенні занадто узагальнено згадав про ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України і зовсім не проаналізував, яким чином положення даних норм стосуються конкретних правовідносин.

Такі порушення судом першої інстанції норм матеріального права призвели до невірного вирішення справи. Згідно ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про повну відмову ОСОБА_3 у задоволенні його позову.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2010р. у даній справі скасувати.

ОСОБА_3 відмовити повністю у задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у звязку з апеляційним розглядом 37 грн. у відшкодування витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи і 04 грн. 25 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :

З оригіналом вірно :