Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О.О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Костинян І.М.

за участю: ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який дії за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року,

встановила:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила визначити їй додатковий строк терміном один місяць для прийняття спадщини, яка відкрилася 27 лютого 2010 року після смерті ОСОБА_7

Посилалася на те, що 1 жовтня 1967 року позивачка та ОСОБА_7 уклали шлюб. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року їхній шлюб розірвано.

29 листопада 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого заповів своє спадкове майно ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5

27 лютого 2010 року ОСОБА_7 помер.

Позивачка не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки докази, про те, що вона має обовязкову частку в спадковому майні, яке залишилося після смерті ОСОБА_7, отримала після закінчення шестимісячного строку встановленого чинним законодавство.

Вважала, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року про розірвання шлюбу набрало законної сили 19 серпня 2010 року після його оскарження, а тому на момент відкриття спадщини вона мала право на обовязкову частку у спадщині.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 1 жовтня 1967 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб.

29 листопада 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого заповів своє спадкове майно ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5

27 лютого 2010 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відповідачі прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У матеріалах спадкової справи до майна померлого ОСОБА_7 заява про прийняття спадщини ОСОБА_2 відсутня. Також відсутні докази про звернення позивачки до нотаріуса з такою заявою про прийняття спадщини.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Так, в ст. 1216 ЦК України визначене поняття спадкування.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В статті 1221 ЦК України визначене поняття спадкоємців.

Положеннями ст. 1223 ЦК України регламентується право на спадкування.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя , який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це вірно встановлено судом першої інстанції 1 жовтня 1967 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб (а.с.8).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року їхній шлюб розірвано (а.с.14).

З довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції від 17 серпня 2010 року №381/03-03-11 вбачається, що ОСОБА_7 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.92).

29 листопада 2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого заповів своє спадкове майно ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.9).

27 лютого 2010 року ОСОБА_7 помер (а.с.10).

Із спадкової справи вбачається, що після його смерті відповідачі прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.16-60).

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 серпня 2010 року рішення Вижницького районного суду від 25 березня 2004 року залишено без змін (а.с.12).

Таким чином на момент відкриття спадщини шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був припинений, а отже позивачка не являлася спадкоємцем за законом або заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7

За таких обставин висновок суду про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 не довела поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини є помилковим.

В задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що ОСОБА_2 не являлася спадкоємцем за законом або заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , а тому відповідно правил частини 3 статті 1272 ЦК України відсутні правові підстави для встановлення позивачці додаткового строку для прийняття вказаної спадщини.

Суд першої інстанції також не застосував до спірних правовідносин закон який підлягав застосуванню, а саме ст.ст. 1216, 1217,1221, 1223, 1241 ч. 1 ЦК України

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до правил ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід змінити виключивши з мотивувальної частини висновок суду про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 не довела поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини.

Доповнити мотивувальну частину рішення посиланням на те, що про те, що у позові слід відмовити з тих підстав, що ОСОБА_2 не являлася спадкоємцем за законом або заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , а тому відповідно правил частини 3 статті 1272 ЦК України відсутні правові підстави для встановлення позивачці додаткового строку для прийняття вказаної спадщини та посиланням на ст.ст. 1216, 1217,1221, 1223, 1241 ч. 1 ЦК України.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 на момент настання смерті ОСОБА_7 залишалась його дружиною, оскільки рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року про розірвання шлюбу вступило в законну силу 19 серпня 2010 року після його перегляду апеляційним судом Чернівецької області.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України 1963 року ( в редакції, яка діяла станом на березень 2004 року) рішення суду, якщо воно не було оскаржене, набирає чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження або на апеляційне подання. У разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України 1963 року ( в редакції, яка діяла станом на березень 2004 року) апеляційні скарги, апеляційне подання прокурора на рішення суду першої інстанції можуть бути подані протягом одного місяця з наступного дня після проголошення рішення.

Згідно частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року) апеляційні скарги протягом одного місяця з наступного дня після його проголошення не подавались, а тому воно вступило в законну силу 26 квітня 2004 року.

Поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення суду першої інстанції та перегляд його апеляційним судом в 2010 році не дає підстав вважати, що рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2004 року набрало законної сили з моменту проголошення ухвали апеляційного суду Чернівецької області, тобто 19 серпня 2010 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який дії за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково .

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2011 року змінити, виключивши з мотивувальної частини висновок суду про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки ОСОБА_2 не довела поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини.

Доповнити мотивувальну частину рішення посиланням на те , що у позові слід відмовити з тих підстав, що ОСОБА_2 не являлася спадкоємцем за законом або заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , а тому відповідно до правил частини 3 статті 1272 ЦК України відсутні правові підстави для встановлення позивачці додаткового строку для прийняття вказаної спадщини та посиланням на ст.ст. 1216, 1217,1221, 1223, 1241 ч. 1 ЦК України.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: