Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №2-706/11

31 березня 2011 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого - судді Степаненко О.М.

при секретарі Антоновій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

встановив:

В позовній заяві позивач вказує на те, що його знайомий ОСОБА_2 запропонував позичити йому кошти, які він від свого імені мав внести в закордонний фонд, що приносить великі прибутки, а враховуючи його частку він зобов'язався поділитися отриманими прибутками. На пропозицію він погодився, і 18.02.2008 року надав відповідачу в борг 3652 евро, про що він написав власноручно письмову розписку, в якій зобов'язався повернути його кошти до 01.04.2010 року, а також сплачувати йому щомісячно платежі в сумі 1500 євро за період з 01.04.2009 року по 01.04.2010 року.

06.03.2008року між ними була досягнута домовленість про збільшення щомісячних платежів за той же період до 2000 євро щомісячно, що відображено в тій же розписці.

12.08.2009року відповідач взяв у нього в борг ще 333 євро, про що власноручно склав письмову розписку і зобов'язався повернути вказану суму протягом 2009 року. Таким чином, строк повернення коштів в сумі 333 євро сплив 01.01.2010 року.

Таким чином, між ним та відповідачем був укладений договори позики, передбачені ст. 1046 ЦК України.

Незважаючи на те, що строк повернення коштів за розпискою від 18.02.2008 року минув 01.04.2010 року, а строк повернення коштів за розпискою від 12.08.2009 року минув 01.01.2010 року, відповідач до даного часу не повернув борг в сумі 3652 євро та борг в сумі 333 євро, а також взагалі не проводив виплату 2000 євро щомісячно за період з 01.04.2009 року по 01.04.2010 року, тобто не сплатив за обумовлений період 24000 євро (2000 євро х 12 місяців = 24000 євро). Тим самим відповідач допустив порушення вимог ст. 1049 ЦК України.

Оскільки боржник прострочив виконання боргового зобов'язання, він у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України має сплатити йому суму боргу та 3 проценти річних від простроченої суми.

Сума заборгованості відповідача 27985 євро (3652 євро + 24000 євро + 333 євро).

З урахуванням курсу Національно банку України на день звернення у суд борг в сумі 27985 євро в перерахунку на національну валюту (курс - 1087,2412) становить 304264,44 грн.

Із суми боргу в розмірі 27652 євро по розписці від 18.02.2008 року відповідач має сплатити 3% річних, тобто 1,75% за час прострочення боргу, що дорівнює 484 євро.

Із суми боргу в розмірі 333 євро по розписці від 12.08.2009 року відповідач має сплатити 3% річних, або 2,75% за час прострочення боргу, що дорівнює 9,15 євро.

Таким чином, всього відповідач має сплатити йому за прострочення боргу 493,15 євро (484 євро +9,15 євро).

Сума процентів за прострочення боргу в перерахунку на національну валюту становить 5361,73 грн. (493,15 євро х 1087,2412).

Отже, стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 309625,17 грн. (304264,44 грн. + 5361,73 грн.)

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошовий борг в сумі 304264,44 грн. та проценти за порушення умов виконання договору позики в сумі 5361,73 грн., а всього 309625,17 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали, просили його задоволити, заявили, що в позовній заяві викладені всі обставини по справі, а в матеріалах судової справи знаходяться всі необхідні письмові докази.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, а саме борг по розписках на загальну суму 3985 євро.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк, що встановлений договором.

Суд вважає, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено два договори позики, відповідно до яких позивач передав грошові кошти відповідачу в сумі відповідно 3652 євро згідно розписки від 18.02.2008 року із зобов'язанням повернення боргу до 01.04.2010 року та 333 євро згідно розписки від 12.08.2009 року зі строком повернення до 01.01.2010 року, що оформлено двома окремими розписками.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений термін відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення сум визначених у розписках. Із відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг на загальну суму 3985 євро /3652 євро + 333 євро/

Що стосується заявлених позовних вимог по договорах позики в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 24000 євро як процентів за користування коштами, то такі вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 5 розд. VIII «Прикінцевих положень» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом.

Відповідно до п. 6 ст. 4 закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою.

Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 закону).

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом.

В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не

допускається.

Позивач не є фінансовою установою, а також фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, що має право надавати фінансові послуги, тому в задоволенні позовних вимог по договору позики в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування позикою 3652 євро від 18.02.2008 року, - слід відмовити.

Крім того, згідно приписів ст. ст. 1, 5, 13 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ст. 6 «Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» затверджених Постановою НБУ № 200 від 30.05.2007 року, - здійснення валютних операцій підпадають під режим ліцензування згідно з вищевикладеним законодавством.

Статтею 99 Конституції України, статтями 192, 524, 533 ЦК України, встановлюють грошову одиницю України - гривню, що в свою чергу визначає її (гривню) законним платіжним засобом на всій території України, а тому приймаючи до уваги, що позика надана у іноземній валюті, при тій умові, що позивач не наділений правом здійснення валютних операцій, - суд вважає, що позивач не може претендувати на відшкодування 3% річних за прострочку виконання грошового зобов'язання за договором позики, а тому у такій вимозі слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись вказаною статтею, суд вважає, що витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 446,95 грн. /3985 євро х 11,216 грн. х 1%/.

Керуючись ст. ст. 192, 524, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом і України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Законом України «Про : банки та банківську діяльність», Положенням «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання валюти на території України як засобу» затвердженого Постановою НБУ від 14.10.2004р. №483, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» затверджених Постановою НБУ № 200 від 30.05.2007 року, Конституцією України, ст.ст. З, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договорами позики відповідно від 18.02.2008 року та 12.08.2009 року борг на загальну суму 3985 євро, що в гривневому еквіваленті, згідно курсу НБУ євро до гривні з розрахунку 11,216 грн. за 1 євро станом на 31.03.2011 року, становить 44695,76 грн., судові витрати в сумі 566,95 грн., а всього 45262,71 грн.

Головуючий

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом дестяи днів з дня його проголошення.

Головуючий