Справа № 2-1095/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі

Головуючого-судді Димашка В.П.

За участі секретаря Гайової Г.Ф.

ОСОБА_1

Представника позивачаГуцуляка О.І.

Представника відповідачаЛерш М.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним кредитного договору

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 713 pv 3-08 від 07 травня 2008 року укладений між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 07 травня 2008 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 713 pv 3-08 за яким він отримав в кредит грошові кошти на загальну суму 50000 доларів США.

Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобовязаннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань.

Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобовязання та валюту виконання зобов'язання. Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до статі 35 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України" гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93, який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері.

Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; дії пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) та проведення ним дій відносно виконання своїх обов'язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією.

Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії ОСОБА_3 банку України.

Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність" документ, який видається ОСОБА_3 банком України в порядку і на умовах, визначених" у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій ОСОБА_3 України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо; надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Таким чином надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії.

Грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства, положення, щодо обовязкового вираження зобов'язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України.

Також на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 100 USD = 484,07 гривень, та на сьогоднішній день становить 100 USD = 798,38 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку йому необхідно сплачувати, в звязку із чим значно погіршився його фінансовий стан.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу).

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час з порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг.

Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону ОСОБА_3 покладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункту, що значно погіршує становища позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій, що дає право для Позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до приписів частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_2, і ВАТ ОСОБА_3 «Фінанси та кредит», назву якого згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 №306822 змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», 07 травня 2008 року був укладений кредитний договір № 713 pv 3-08 згідно якого позивачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 16% річних та повернення кредиту до 07.05.2023 року.

Суд вважає, що грошові кошти у валюті, які є предметом кредитного договору, і які підлягають поверненню у такій самій сумі, не виконують функцію засобу платежу, а тому укладення договору кредиту у доларах США не суперечить вимогам чинного законодавства, і відповідач відповідно до п. г) ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" не повинен був отримувати індивідуальну ліцензію.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті в якій отримав кредит.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47, 49 Закону України „Про банки та банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

З викладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Враховуючи, що відповідач має Банківську ліцензію №28, Дозвіл №28-2 та додаток до Дозволу №28-2 про перелік операцій які він має право здійснювати видані 17.07.2007 року, то відповідно він мав право видавати кредити в іноземній валюті та приймати відсотки в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 вище наведеного Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час укладання кредитного договору законодавчо не було визначено межі термінів і сум надання та одержання кредитів в іноземній валюті у разі перевищення яких необхідне отримання індивідуальної ліцензії.

Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем закону в частині відсутності індивідуальної ліцензії слід вважати необґрунтованими.

Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління ОСОБА_3 Банку України №496 від 12.11.2003 року, визначає, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату, а тому позивач при укладенні договору мав можливість передбачити можливу зміну курсу.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивач на момент укладення кредитного договору розумів наслідки отримання кредиту в іноземній валюті, зміст правочину не суперечить цивільному законодавству чи моральним засадам суспільства, не порушує принципу справедливості, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, і відповідало його внутрішній волі, правочин вчинено у формі встановленій законом, та спрямований на реальне настання правових наслідків, сторонами узгоджено усі істотні умови договору.

Позивачем не наведено належних доказів які б підтверджували ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень а тому в задоволенні позову про визнання недійсним оспорюваного кредитного договору необхідно відмовити.

Крім того суд вважає, що між сторонами мають місце договірні правовідносини, а не відносини, які врегульовуються Законом України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до п. 31 ППВС України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ст.88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 88, 213, 215, 223, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсним кредитного договору № 713 pv 3-08 від 07 травня 2008 року укладеного між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: Димашок