Справа № 2-1527/2011 р
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року. Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Зимогляд В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати недійсним Кредитний договір № 0050/08/07-СL від 05.03.2008 року, укладений між нею та АКБ «Форум»; визнати недійсним Іпотечний договір укладений між нею та АКБ «Форум»і посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_2 06.03.2008 року за реєстровим номером № 1979; визнати недійсним договір поруки б/н, укладений 05.03.2008 р. у якості фінансового забезпечення за Кредитним договором № 0050/08/07-СL від 05.03.2008 року між АКБ «Форум»та ОСОБА_3.

При вивченні матеріалів справи було встановлено, що позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з порушенням правил підсудності, передбачених ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб предявляються до суду за їх місцем знаходження.

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» місцезнаходження юридичної особи адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі виконавчий орган).

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву предявлено до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Верховної Ради, 7; в особі Запорізької філії ПАТ «Банк Форум», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Панфіловців, 13-а.

У позові ОСОБА_1 посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», а отже вважає, що застосуванню підлягає ч.5 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позов про захист прав споживачів можуть предявлятись також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Однак таке посилання є хибним за наступними підставами.

Так дійсно, згідно п.2. та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів»оскільки Закон України «Про захист прав споживачів»не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Однак відповідно до ст. 177 ЦК України речі, у тому числі гроші, та виконані роботи і надані послуги є різними видами цивільних прав і послуга, як обєкт цивільних правовідносин це діяльність, яка триває у часі і не має уречевленого результату або результат є невіддільним від самої діяльності.

Договори про надання послуг в системі договірних зобовязань становлять самостійну групу цивільно-правових договорів, до яких договір про надання кредиту та договір іпотеки не відносяться.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, отже, цей договір можу бути як відплатним, так і безвідплатним.

Отже, суть послуги полягає у самій дії виконавця і не знаходить втілення у певному матеріальному результаті, а тому доводи позивача, про те, що договір про надання кредиту та договір іпотеки є видом договору про надання фінансової (банківської) послуги є помилковим і правових підстав в даному випадку для застосування Закону України «Про захист прав споживачів»немає, оскільки предметом договору про надання кредиту є грошові кошти в сумі 365000,00 гривень, що підтверджується копією договору /а.с. 9-10/, та договором іпотеки /а.с. 12-14/ передбачено, що предмет іпотеки є нерухоме майно, що є забезпеченням виконання грошових зобовязань в повному обсязі Іпотекодавця або Боржника за основним зобовязанням, а не надання послуги.

Згідно ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за значенням кошти, цінні папери, боргові зобовязання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів, віднесені до фінансових активів, а фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Крім того, як зазначено в узагальнені судової практики Верховного суду України від 07.10.2010 року «Щодо розгляду цивільних справ, які виникли з кредитних правовідносин», застосування Закону України «Про захист прав споживачів», до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про: умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. А вже після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів про виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до вимог ст.. 109 ЦПК України, позов до юридичної особи повинен бути предявлений до суду за їхнім місцезнаходженням.

Також, як вбачається з позовної заяви позивачка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та предметом іпотеки, що підтверджується Іпотечним договором від 06.03.2008 року є садовий будинок в с. Приморський Посад Приазовського району, по вулиці Поштова, 75, що також суперечить застосуванню позивачкою ч.5 ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Таким чином, суд вважає необхідним повернути ОСОБА_1 позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, у звязку з її непідсудністю Мелітопольському міськрайонному суду.

Керуючись ст. ст. 109,110,115,121 ЦПК України, ст. ст. 93,177 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, у звязку з її непідсудністю Мелітопольському міськрайонному суду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області, через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Особи, які не були присутні під час постановлення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4