Справа № 2-947/11
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Приморського районного суду міста Маріуполя Митрофанова Є.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів.
Представником позивачки ОСОБА_1 подано письмову заяву про забезпечення позову, в якій він просить тимчасово обмежити Відповідача у праві виїзду за межі території України до прийняття Приморським районним судом м. Маріуполя відповідного рішення по вказаній цивільній справі, оскільки невжиття цих заходів призведе до порушень прав позивача.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та відповідно до п. 2, 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову№ 9 від 22.12.2006 року з наступними змінами, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання щодо забезпечення позову шляхом обмеження Відповідача у праві виїзду за межі території України, суд вважає, що цей вид забезпечення не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не є необхідним для виконання судового рішення та може порушити права відповідача, гарантовані ст.33 Конституції України, а саме щодо свободи пересування, вільний вибір місця проживання, права вільно залишати територію України.
Крім того ст. 152 ЦПК України передбачає і інші види забезпечення позову, які ще не застосовувались та в заяві про забезпечення позову не зазначено, що у разі не застосування саме цього виду забезпечення позову, може виникнути реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
При таких обставинах, суд вважає, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд
В задоволенні ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження виїзду відповідача за межі України по цивільній справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Митрофанова Є. Г.