Справа № 22Ц-6385/11 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач в суді II інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді : Воробйової Н.С.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В..,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк» (нині «ТАСкомбанк») на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «АБ «Бізнес Стандарт», відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з під арешту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом. Просила звільнити з під арешту майно, яке належить їй на праві власності, а саме земельну ділянку 0,2400 га, що знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, яку вона придбала у ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 28.10.2009 року, цільове призначення для ведення садівництва. Але 14.12.2010 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 23246491 по виконанню виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АБ «Бізнес стандарт» боргу в сумі 431494.54 грн., та 14 березня 2011 року за цим же провадженням державним виконавцем ухвалено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на вищезазначену земельну ділянку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року позов задоволено. Звільнено з під арешту майно, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: земельну ділянку площею 0,2400 га, кадастровий номер :34:266:0168, яка знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення - для ведення садівництва.

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк» (нині «ТАСкомбанк») подали апеляційну скаргу в якій просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення та відмовити у задоволенні позову, з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права. Також наголошує на тому, що дана земельна ділянка позивачці не належить, оскільки в договорі купівлі-продажу наявна лише одна відмітка нотаріуса про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження, однак відсутня відмітка про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, органу який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, а право власності виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року скасувати, та ухвалити нове рішення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ці вимоги процесуального закону судом не виконані.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що ОСОБА_3 купила у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2400 га. Також суд звертає увагу на норми Земельного Кодексу України, щодо обовязкової відмітки нотаріуса, який посвідчує (видає) документ, на державному акті на право власності на земельну ділянку, та органу, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

При цьому суд посилається на пояснення представника позивача, щодо неможливості здійснити державну реєстрацію державного акту, оскільки 14 березня 2011 року на земельну ділянку було накладено арешт державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві.

Проте погодитися зі вказаними висновками районного суду не можна, незважаючи на те, що судом при вирішенні спору вірно встановлено правовідносини та застосовано ОСОБА_5, який поширюється на оспорювані правовідносини, але висновок суду щодо підтримання позиції представника позивача, що позивач не встигла здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, оскільки на даний час на земельну ділянку накладено арешт, не відповідає обставинам справи, тому рішення суду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанцій представник апелянта підтримала апеляційну скаргу повністю.

Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Підтримала свої пояснення та заперечення на апеляційну скаргу, про те, що позивачка не встигла здійснити реєстрацію прав на земельну ділянку, оскільки державним виконавцем було накладено арешт.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 28.10.2009 року (а.с. 42-43) купила у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2400 га , яка знаходиться на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :34:266:0168 (а.с. 11-13).

Але 14 березня 2011 року, через один рік 4 місяці та 16 днів після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві , в ході виконання рішення Подільського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АБ «Бізнес стандарт» боргу в сумі 431494,54 грн. (а.с.7, було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на вказану земельну ділянку ( а.с.8.10).

Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на норми ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України, та вказав у рішенні, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. А при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою ст. 126 ЗК України, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Згідно ч.1 Ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 даної статті Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Відповідно до ч.6 ст. 126 ЗК України, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Згідно даних копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 971718 (дублікат), виданого на ім'я ОСОБА_4 значиться відмітка приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим номером 1911 про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 14). Але на даному державному акті відсутні відмітки органу, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції взявши до уваги пояснення представника позивача про те, що позивачка не встигла здійснити державну реєстрацію земельної ділянки до накладення на неї арешту, задовольнив позовні вимоги, помилково чи нехтуючи при цьому нормами Земельного Кодексу України, щодо обовязкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки органами, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2009 року є чинним, ніким не оспорюється.

На державному акті на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я ОСОБА_4 є відмітка нотаріуса про перехід права власності до позивачки, але колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що, у позивача ОСОБА_3 виникло право на земельну ділянку, так як вона повністю не виконала вимоги ст. 126 ЗК України, та не зареєструвала своє право на вказану земельну ділянку за період від дня укладення договору купівлі-продажу 28.10.2009 року до 14 березня 2011 року (протягом більше як 16 місяців), до дня накладення арешту на вказану земельну ділянку. Про свій обовязок здійснити вказану реєстрацію позивач знала від дня укладення договору купівлі-продажу, підписавши вказаний договір, де в п.4 даного договору розяснено порядок та підстави переходу права власності до покупця (а.с.12).

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Проте такого способу захисту, як звільнення з під арешту майна, що не належить на праві власності стороні, з причин, що позивачка не встигла здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, в судовому порядку законодавством України не передбачено.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: скасувати рішення першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, згідно ч.1 п.3 ст.309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі викладеного та з урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу ПАТ «ТАСкомбанк» задовольнити, скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 209, 218 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк» (нині «ТАСкомбанк») - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Н.С. Воробйова

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_6