Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-2249/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2011 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Подороги В.М.

судців Василенко Л.І., Демченка В.А.

при секретарі Константан В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

встановила:

17 травня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги мотивував там, що 26 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, на виконання якого остання одержала гроші в сумі 206 560 доларів США строком до 01 травня 2009 року. Факт виконання договору позивачем підтверджується письмовою розпискою, яка була складена власноруч відповідачкою. Із змісту вказаного боргового документа вбачається, що відповідачка одержала від позивача 205 560 доларів США.

Приймаючи до уваги, що відповідачка з 18 лютого 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, а грошові кошти були взяті в інтересах її сімї, договір позики був погоджений з її чоловіком ОСОБА_5 про що також була складена розписка за підписом останнього.

В строк до 01 травня 2009 року відповідачка позивачеві гроші не повернула. Після настання дати розрахунку і неодноразових вимог зі сторони позивача, не виконала взяті на себе зобовязання і з боргом не розрахувалася. У звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Позивач просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4ОР. та ОСОБА_5 борг в сумі 1 638 313,20 грн., 3 % річних в сумі 98 298,79 грн., а всього 1 736 611,99 грн. та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2011 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом в судовому засіданні, 26 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики на виконання якого, відповідач одержала гроші в сумі 205 560 доларів США строком до 01 травня 2009 року, про що була складена розписка.

За умовами вказаної розписки сторони домовилися, що повернення позики здійснюватиметься до 01 травня 2009 року. У випадку невиконання умов розписки, ОСОБА_4 зобовязувалась передати у власність ОСОБА_3 14 земельних ділянок, розташованих на території с. Козлів, Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Також судом було встановлено, що розписка, надана суду позивачем була безгрошовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки ОСОБА_4 не мала коштів для повернення боргу, вона виконала умови договору шляхом передачі в розпорядження позивача земельних ділянок. Факт передачі 12 земельних ділянок підтверджується тим, що 02 листопада 2009 року ОСОБА_3 продав від імені ОСОБА_4 земельні ділянки (договори купівлі-продажу укладені між ОСОБА_4, від імені якої по дорученню діяв ОСОБА_3, як продавець та покупців ОСОБА_6 (реєстр № 1-1142), ОСОБА_7 (реєстр № 1-1123), ОСОБА_8 (реєстр № 1-1124), ОСОБА_8 (реєстр № 1-1125), ОСОБА_9 (реєстр № 1-1130), ОСОБА_9 (реєстр № 1-1131), ОСОБА_10 (реєстр № 1-1137), ОСОБА_11 (реєстр № 1-1137), ОСОБА_11 (реєстр № 1- 1136), ОСОБА_11 (реєстр № 1-1135), ОСОБА_11 (реєстр № 1 -1134). Всі вищевказані договори купівлі-продажу посвідчені державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_12

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 1051 ЦК України передбачає можливість оспорення договору позики за безгрошовістю.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Колегією суддів достовірно встановлено, що ОСОБА_4 виконала вимоги договору позики, передавши позивачу 12 земельних ділянок в с. Козлів, Переяслав-Хмельницького району, Київської області. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 надала суду докази того, що вона дійсно передала позивачу ще 2 земельні ділянки за вищевказаною адресою, тому у колегії суддів немає сумнівів того, що ОСОБА_4 не виконала вимоги договору позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на І припущеннях.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивач надав недостатньо належних доказів в обґрунтування позовних вимог і вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Крім того, судова колегія рахує також вірним висновок суду в частині стягнення судових витрат, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства і відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: