АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Москаленко Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

14.01.2011року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи: ОСОБА_6, в якому просив визнати за ним на підставі ст.344 ЦК України право власності на 1/2ч. житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Харкові по вул. Немишлянській №237.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 1/2ч. вищевказаного будинку на праві власності належала його діду - ОСОБА_7, який 28.02.1985року помер. На день смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_8, а його (позивача) бабуся, проживала і була прописана в цьому будинку, тому відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963року спадщину прийняла фактично. Після смерті 04.04.1991року ОСОБА_9 її діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 прийняли спадщину шляхом подачі заяв до Дванадцятої державної нотаріальної контори м. Харкова. Деякий час у порожній частині будинку проживав його батько ОСОБА_5, а в 1997року з дозволу останнього, він вселився до будинку і став проживати там разом зі своєю фактичною сімєю - дружиною ОСОБА_11 та її дітьми від попередніх шлюбів: дочкою ОСОБА_12 та сином ОСОБА_13. З цього часу він постійно утримує будинок за свої кошти, проводить необхідні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Позивач зазначає, що оскільки він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти цим нерухомим майном понад десять років, тому набув право власності на це майно за набувальною давністю.

Представником відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_14 подані письмові заперечення, в яких вони не визнають позовні вимоги, вважають їх надуманими і необґрунтованими.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_15 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа: ОСОБА_6 позов визнали.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_14 заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 травня 2011 року в позові відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов правильного і обґрунтовано висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2ч. спірного жилого будинку за набувальною давністю.

Згідно положень ч.ч.1,2,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, дана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Набувальна давність поширюється лише на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. В разі виникнення спору встановити характер володіння (добросовісне й недобросовісне) має тільки суд з урахуванням обставин справи, з якою виникло володіння чужою річчю.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Немишлянській №237 в м. Харкові належить на праві власності:

1/2ч. ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 09.10.1950року житловим управлінням виконкому Сталінської райради депутатів трудящихся м. Харкова;

1/2ч. ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 14.06.2006року 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою (далі ХДНК) за реєстровим №3-977 (а.с.114 довідка КП „ХМБТІ).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 помер 28.02.1985року. Після його смерті заяви про прийняття спадщини або відмову від неї до 12-ї ХДНК не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалось.

Оскільки в спірній частині будинку на момент смерті ОСОБА_7 проживала його дружина - ОСОБА_8, яка в установленому законом порядку була зареєстрована за цією адресою, тому вона спадщину прийняла фактично відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963року. ОСОБА_8 померла - 04.04.1991року. Після смерті ОСОБА_8 до 12-ї ХДНК із заявами про прийняття спадщини звернулися її діти, які проживали за різними адресами, а саме: 07 червня 1991 року - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_16; 01 липня 1991 року - ОСОБА_17.

Спадкоємиця ОСОБА_18 звернулася до 12-ї ХДНК 02 липня 1991 року із заявою про відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_17.

Свідоцтва про право на спадщину за законом нікому з них не видавалося (а.с.115).

Подавши в установлені строки та у визначеному законом порядку до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, спадкоємці таким чином виявили своє бажання стати власниками частки у спадковому майні, в тому числі ОСОБА_5 батька позивача, про що останній знав достовірно.

Отже, в даному випадку з мовчазної згоди спадкоємців позивач лише користувався спірною частиною будинку для проживання своє сімї, сплачуючи комунальні послуги, які фактично споживав.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ще в 2010році звернулися до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про визнання за ними права власності на спірну частину будинку в порядку спадкування за законом, тобто до закінчення десятирічного строку (до 01 січня 2011 року), після закінчення якого можливо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

З огляду на викладене, при прийнятті рішення суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно до вимог закону, та дав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -