АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2553/11 Справа № 22ц-9847/11 Головуючий у 1 й інстанції - Третяк В.В. Доповідач - Бараннік О.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 рік жовтень 25 дня Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Бараннік О.П.,

суддів Глущенко Н.Г., Городничої В.С.,

при секретарі Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради про виділення частки майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 і виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради з позовною заявою про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 08.10.2010 року ОСОБА_2 стала власником частки в розмірі 2/5 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Власником частки у розмірі 3/5 у праві спільної часткової власності на вищезазначену квартиру є відповідач ОСОБА_4

Зазначена квартира складається з двох кімнат житловою площею 26,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 14,5 кв.м., 2-а кімната площею 11,6 кв.м., кухня площею 6,4 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор площею 5,6 кв.м. та 3,3 кв.м. і вбудована шафа площею 1,1 кв.м..

В процесі використання спільного майна склався певний порядок користування вказаною квартирою, за яким відповідач ОСОБА_4, фактично проживаючий в квартирі, користується та володіє не роздільно однією кімнатою площею 14,5 кв.м., кухнею, вбиральнею, та коридором, не дивлячись на те, що ці приміщення є спільною частковою власністю.

З моменту придбання 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 жодного разу фактично не володіла і не користувалася цими приміщеннями. За попередньою домовленістю з ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_6 володіє і розпоряджається лише однією з кімнат, а саме приміщенням № 8 площею 11,6 кв.м., яке нею приєднане до суміжного приміщення № 11 - стоматологічного кабінету, та належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Приєднання зазначеної кімнати було здійснено у відповідності до технічного висновку Державного проектного інституту «Дніпродзержинськцивільпроект» Міністерства з питань житлово-комунального господарства України про стан будівельних конструкцій будівлі та можливість виконання реконструкції стоматологічного кабінету і приєднання приміщення № 8 квартири 10 до стоматологічного кабінету (вбудованого приміщення № 11).

Таким чином, посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власники приміщень житлових будинків мають право на переобладнання та перепланування житлових приміщень, згідно з відповідними проектами та з дозволу органу місцевого самоврядування, в чому ОСОБА_2 листом виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 1551/5 від 16.07.2010 року було відмовлено, позивачі вимушені були звернутися з даним позовом до суду.

02.06.2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та виконкому Дніпродзержинської міської ради про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності та визначення права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що за домовленістю з ОСОБА_2 він користується та володіє однією кімнатою квартири АДРЕСА_1 площею 14,5 кв.м., а також кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою та коридором, тоді як ОСОБА_2 володіє та розпоряджається лише однією кімнатою в зазначеній квартирі площею 11, 6 кв.м., яка за його згоди була нею приєднана до стоматологічного кабінету, що належить їй та її батькові ОСОБА_3.

Таким чином, оскільки в результаті такої домовленості він став нероздільно володіти однокімнатною квартирою загальною площею 34,9 кв.м., що стала складатися з кімнати площею 14,5 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м. та 3,5 кв.м. та вбудованої шафи площею 1,1 кв.м., а 07.04.2010 року Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» хоча і було виготовлено технічний паспорт вже на однокімнатну квартиру, але з відміткою, що квартира самочинно переобладнана, він також вирішив звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 припинено. Зазначена квартира розділена з виділенням ОСОБА_2 2/5 частин названої квартири в натурі, що складається з кімнати № 8 площею 11,6 кв.м., а ОСОБА_4 - 3/5 частин, що складається з кімнати площею 14,5 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м. та 3,5 кв.м. і вбудованої шафи площею 1,1 кв.м.. Цим же рішенням за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності в цілому на самостійний об'єкт нерухомого майна -стоматологічний кабінет, який розташований в будинку 14 по вул. Запорізькій в м. Дніпродзержинську, загальною площею 48,3 кв.м., а за ОСОБА_4 - право власності в цілому на самостійний об'єкт нерухомого майна, яким є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 34,9 кв.м..

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради, посилаючись на невідповідність зазначеного рішення суду законодавству, не повне з'ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив

його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позивачам у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з послідуючою постановкою нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з положень частини 2 статті 383 ЦК України згідно з якою власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, без належного з'ясування дійсних обставин по справі та в порушення норм матеріального права, оскільки відповідно до статі 8 ЖК України переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду у нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно ж до частини 2 статті 7 ЖК України лише непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Як видно з матеріалів справи, доказів на підтвердження непридатності для проживання АДРЕСА_1 в цілому, або її частки з ціллю її можливого переобладнання для подальшого використання в інших цілях, позивачами до суду надано не було, як і не було надано відповідного рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради щодо вирішення цього питання.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та те, що власник повинен використовувати належне йому житлове приміщення за цільовим призначенням, тобто для проживання, забезпечувати його цілість, утримувати в належному санітарному стані, утримуватися від руйнування та порчі житлового приміщення, підвищувати благоустрій, що не було враховано судом під час вирішення справи по суті, рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, з послідуючою постановкою нового рішення про відмову в задоволенні вимог позивачів.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п. 4 ст. 309, 313 - 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності і визнання права власності на нерухоме майно та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: