АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: кредитна угода Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Сащенко І.С., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2011 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк (надалі ПАТ КБ „Приватбанк або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 16275грн.03коп., судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 162грн.75коп. та 120грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 06 червня 2008 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на суму 10000грн.00коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається із: Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Взяті на себе зобовязання за вказаним договором відповідач виконував не належним чином, у звязку з чим станом на 31.03.2011року заборгованість становить суму 16275грн.03коп., із яких: 9569грн.62коп. заборгованість за кредитом; 4954грн.22коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500грн.00коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов і правил надання банківських послуг; 500грн.00коп. штраф (фіксована частина); 751грн.19коп. штраф (процентна ставка). Оскільки у добровільному порядку погасити заборгованість за цим кредитом відповідач відмовляється, Банк змушений звернутися до суду за примусовим стягненням.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник Банку заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що між ним і Банком не укладався письмовий договір кредиту, як це вказано у позові. Крім того, заборгованість за його підрахунком повинна складати десь приблизно 6000грн., а не 16275грн.03коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2011 року позов ПАТ КБ „Приватбанк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованість за кредитним договором 16275грн.03коп. та судові витрати на загальну суму 282грн.75коп.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішенням про відмову ПАТ КБ „Приватбанк в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам. Зокрема вказує, що Банк ввів його в оману, не уклавши у передбачений вимогами законодавства спосіб договір, не надав чіткої, в повному обсязі інформації необхідної для здійснення ним свідомого вибору щодо користування кредитом або відмови від його послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія судів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно положень ст.16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних справ та інтересів є примусове виконання зобовязання.

Судовим розглядом встановлено, що 06 червня 2008 року між Банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір на суму 10000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% (процентів) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Цей договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та користування платіжною карткою (а.с.5-7).

Вищеназваний кредитний договір укладено з дотриманням вимог, встановлених ст.203 ЦК України, а саме правочин вчинено у формі, встановленій законом; особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення їх було вільним та відповідало їхньої внутрішньої волі; цей правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 відповідні грошові кошти. Але, відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.03.2011року сума заборгованості складала, згідно доданого до позовної заяви розрахунку, 16275грн.03коп.

Так, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов ПАТ КБ „Приватбанк і стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту, суд дійшов правильного й обгрунтованого висновку, що відповідачем були порушені взяті на себе зобовязання по своєчасному поверненню кредитних коштів та повній сплаті процентів за їх користування.

Посилання відповідача на те, що Банком зроблено неправильний розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами, колегією суддів не приймаються, оскільки ОСОБА_1 не надано суду іншого, або свого розрахунку для перевірки обґрунтованості нарахованих сум, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -