Справа №22ц-1046/11р.
Категорія: 67 Головуючий в І-й інстанції Стамбула М.І.
Доповідач Пузанова Л.В.

Р І Ш Е Н Н Я
2011 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: Пузанової Л.В.
Суддів: Закарян К.Г.
при секретарі: Третьяковій І.В.
з участю прокурора: Пуляєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 липня 2010 року в справі за заявою ОСОБА_2 ОСОБА_3, заінтересована особа - ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України, -
в с т а н о в и л а:
У червні 2010 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 24 серпня 1991 року, зазначаючи що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, його батько ОСОБА_4 Хой з 1987 року приїхав в Україну і працював на Херсонському комбайновому заводі (на сьогодні ЗАТ «Херсонський машинобудівний завод»). В 1991 році заявник приїхав до батька по запрошенню в гості та залишився проживати у м. Херсоні, де оселився у гуртожитку за адресою: м.Херсон, вул. І.Кулика, 139/4.
Для вирішення питання про набуття громадянства за територіальним походженням йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України: 24 серпня 1991 року. Просив встановити зазначений факт у судовому порядку.
Рішенням суду від 12 липня 2010 року постановлено встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 24 серпня 1991 року на території України.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленої вимоги, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлену ОСОБА_2 ОСОБА_3 вимогу, суд виходив з того, що він належним чином підтвердив своє постійне проживання на території України до 24 серпня 1991 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявницею питання.

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявником не надано доказів на підтвердження того, що він на законних підставах постійно проживав на території України з 1991 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6.

Брат заявника знаходився на території України з 1991 року відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року. Метою його приїзду була робота і підвищення кваліфікації на протязі пяти років. Заявник приїхав до батька по запрошенню в гості. Згідно довідки, виданої ЖКВ ВАТ «Херсонські комбайни»ОСОБА_2 ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розпаду СРСР заявник залишився проживати в України, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України, так само як і доказів про отримання посвідки на постійне проживання в Україні в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, він суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебував на території України на законних підставах, але тимчасово.

До того ж, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суд, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, повинен був встановити той факт, чи подав заявник до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Таким чином, оскільки, ОСОБА_2 ОСОБА_3, будучи громадянином ОСОБА_6 не надав суду належних доказів про те, що він станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, і про те, що він звернувся до органів МВС України за місцем проживання з відповідною заявою - зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_6 і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявника юридичне значення і про те що цей факт у зазначений ним період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заявленої вимоги з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Херсонської області від 12 липня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

ОСОБА_7 ОСОБА_3 у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: