АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: із житлових правовідносин Доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкова І.Ю.,

при секретарі Асєєвій В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року

по справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму та виселення

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ВАТ « Турбоатом» про визнання права на житло та визнання недійсним договору найму, треті особи: ПАТ «Обчислювальна техніка та інформатика», відділ ГРФО Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області,-

В С Т А Н О В И Л А :

ВАТ «Турбоатом» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1989 році ОСОБА_1 без належної правової підстави вселилась у кімнату № 41 гуртожитку за адресою м. Харків, вул. Тимурівців, 34-а, власником якого є підприємство. Позивач вказував, що ОСОБА_1 ніколи не перебувала в трудових відносинах з ВАТ «Турбоатом», вселилась в гуртожиток без рішення адміністрації і профспілкового комітету, без відповідного ордера, за усним розпорядженням заступника генерального директора підприємства. 10 липня 2002 року між ВАТ «Турбоатом» та ОСОБА_1 було укладений договір найму житла № 7, строком на один рік, з продовженням строку, якщо жодна сторона не заявить про його розірвання за один місяць до закінчення строку дії договору. 01.10.2010 року ОСОБА_1 було направлено попередження з вимогою звільнити займану кімнату у гуртожитку, оскільки договір найму з нею продовжений не буде, але в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилась виселитись з спірного житла. Після уточнення позовних вимог представник ВАТ «Турбоатом» остаточно просив розірвати договір найму № 7 від 01 жовтня 2002 року, укладений між ВАТ « Турбоатом» та ОСОБА_1П та виселити ОСОБА_1 з гуртожитку по вул. Тимурівців, 34-а. к. 41 в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Турбоатом», вказувала, що її вселення було проведено у відповідності до вимог закону на підставі спеціального ордеру та за спеціальним рішенням адміністрації та профспілкового комітету підприємства ВАТ « Турбоатом». Зазначала, що вона з 1989 року була зареєстрована у кімнаті № 41 в буд. 34-а по вул. Тимурівців у м. Харкові. В цій кімнаті вона мешкає до цього часу, громадського порядку та правил проживання у гуртожитку не порушувала, квартирну платню вносила своєчасно, іншого житла не має. В липні 2002 керівництво ВАТ «Турбоатом» під загрозою виселення змусило її підписати договір найму № 7 від 10.07.2002 року, який пролонговувався щорічно. Просить визнати недійсним договір найму № 7 від 10 липня 2002 року, укладений між нею та ВАТ «Турбоатом», визнати за нею право на житло у приміщенні гуртожитку ВАТ « Турбоатом» кімнати № 41 в буд. 34-а по вул. Тимурівців м. Харків.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року позовні вимоги ВАТ «Турбоатом» були задоволені. Вирішено розірвати договір найму № 7 від 10.10.2002 року укладений між ВАТ "Турбоатом" та ОСОБА_1; виселити ОСОБА_1 з кімнати № 41 буд. № 34-А по вул. Тимурівців м. Харкова без надання іншого житлового приміщення. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. З ОСОБА_1 на користь ВАТ « Турбоатом» стягнуто судовий збір 30 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 8 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд неповно з'ясував обставини її поселення в гуртожиток.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірною є кімната № 41 в будинку № 34 «а» по вулиці Тимурівців в м. Харкові. Згідно з наказом Фонду державного майна України від 31.01.1996 року № 16 АТ гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців № 34 а був переданий у власність ВАТ «Турбоатом», увійшов до статутного фонду підприємства, знаходиться в його повному господарському віданні.

Згідно довідки ЖКВ ВАТ "Турбоатом" ОСОБА_1 з 31.03.1989 року проживає та зареєстрована у кімнаті № 41 гуртожитку по вул. Тимурівців № 34-А м. Харкова.

За відомостями КП «Харківське міське БТІ» ОСОБА_1 у м. Харкові на праві власності житла не має.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона не є працівником ВАТ «Турбоатом» і ніколи на цьому підприємстві не працювала.

10 липня 2002 року між ВАТ "Турбоатом" та ОСОБА_1 був укладений договір найму житла № 7 строком на 1 рік з моменту підписання договору, з пролонгацією його строку автоматично на 1 рік, якщо жодна сторона за 1 місяць до закінчення строку дії договору не заявить про його розірвання.

01 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримала попередження про відмову від укладення з нею договору найму спірного житла на новий строк.

Таким чином, дія договору найму між ОСОБА_1 та ВАТ «Турбоатом» припинилася 11 липня 2010 року, ще до звернення ВАТ «Турбоатом» до суду з вимогами про розірвання договору, тому відсутні підстави для розірвання цього договору в судовому порядку, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про обґрунтованість цих вимог.

За змістом, статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Сфера дії цього Закону поширюється на громадин, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. ОСОБА_2 не поширюється на осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом незалежно від форми власності, крім гуртожитків, що знаходяться на балансі військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх

Сторони не надали доказів з яких би вбачалося на якій правовій підставі ОСОБА_1 була зареєстрована у гуртожитку. Водночас реєстрація ОСОБА_1 незаконною не визнана. ОСОБА_1 є такою, що не має власного житла, більше п'яти років зареєстрована за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживає у ньому до цього часу.

Вимоги про виселення ОСОБА_1 заявлені, як наслідок розірвання договору найму. Підставою для виселення ОСОБА_1 позивач вказує ст. 132 ЖК України, однак зазначена норма не може бути застосована до правовідносин що склалися між сторонами, оскільки ОСОБА_1 на ВАТ «Турбоатом» не працює і ніколи не працювала.

З приводу договору найму у сторін склалися цивільно-правові відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами Житлового Кодексу. Вимог про виселення ОСОБА_1 з інших підстав ВАТ «Турбоатом» не заявляло.

За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, підстав для виселення ОСОБА_1 судова колегія не вбачає.

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що договір найму не відповідає вимогам передбаченим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відсутні докази того, що ОСОБА_1 вселилась в гуртожиток на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету та відповідного ордера. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи.

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 року змінити, в частині якою задоволенні позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Турбоатом» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму та виселення скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії