АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія- 5/4/ ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді- Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та виключення її із акту опису майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача про визнання права власності на 1/2 частину квартири та виключення її із акту опису майна, посилаючись на ті обставини, що з липня 2000 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_4 однією сім*єю без реєстрацію шлюбу та 15.09.2001 року зареєстрували шлюб., який розірвано 20.02.2007 року.

30.01.2001 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1., власником якої зареєстровано відповідача ОСОБА_4 24.03.2003 року постановою державного виконавця відділу ДВС Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції складено акт опису та накладено арешт на вищевказану квартиру.

Оскільки, на придбання квартири вона надала ОСОБА_4 1400 доларів США, вважає, що має право власності на 1/2 частину спірної квартири як на спільну сумісну власність членів сім*ї, тому просила суд виключити належну їй 1/2 частину вищевказаної квартири із акту опису та арешту майна.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові, оскільки вона не надала об*єктивних доказів розміру частини грошей, які вона надала ОСОБА_4 для придбання квартири. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що одного факту проживання сторонами, до придбання квартири єдиною сім*єю не дає підстав визнати куплену ОСОБА_4 квартиру спільним сумісним майном членів сім*ї. Також, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що позивач не визнавав позовні вимоги, даючи пояснення особисто.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції послався на ті обставини, що згідно ст.17 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України позивач надала докази, що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю членів сім*ї, що дає право визнати за нею право власності на 1/2 частину та виключити належну ОСОБА_2 1/2 частину вищевказаної квартири із акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Визначаючи правовідносини сторін судом першої інстанції помилково застосовано ст.22 КпШС України, оскільки правила вищевказаної статті не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім*єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори повинні вирішуватись згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення правовідносин, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім*ї, є спільною сумісною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними та з урахуванням роз*ясень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв*язку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання, а й те, що внаслідок спільної праці з ОСОБА_4 ними придбано спірна квартира.

В порушення вимог ст.ст.10,60,213,214 ЦПК України суд ухвалив рішення на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи 30.01.2001 року відповідач ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу, придбав спірну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.30т.1/.

15.09.2001 року сторони зареєстрували шлюб.

Для вирішення даного спору позивачу слід довести відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про власність» розмір свого вкладу в придбання спірної квартири та наявність домовленості сторін про створення спільної сумісної власності на цю квартиру.

Посилання суду першої інстанції у рішенні щодо вкладу позивача власних коштів на придбання спірної квартири у розмірі 1400 доларів США є безпідставним та спростовується вимогами ст.10,60 ЦПК України, так як позивач не надала належних доказів надання ОСОБА_4 вищевказаних коштів та саме на придбання квартири.

Як убачається з матеріалів справи відповідачу ОСОБА_4 26.01.2001 року ЗАО «ПриватБанк» надано кредит на суму 1900 доларів США та 30.01.2001 року згідного договору застави, відповідач заклав спірну квартиру /а.с.7-9т.1/. Згідно ст.17 Закону України «Про власність» кредитний договір є доказом розміру вкладу в придбання спірної квартири саме відповідачем ОСОБА_4 Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно послався на ст.22 КпШС України, дійшовши висновку, що виплати за кредитним договором є частиною вкладу позивача у спільній сумісній власності.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_4 не можна взяти до уваги, оскільки як убачається з матеріалів справи згідно постанови державного виконавця Дзержинський відділ Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 24.03.2003 року на виконання рішення суду накладено арешт на спірну квартиру та складено акт опису та арешту майна- спірної квартири від 13.05.2003 року /а.с.11-13т.1/, тому відповідач ОСОБА_4 є зацікавленою особою щодо збереження квартири.

Зокрема, позивач не надала належних доказів, щодо вимог ст.17 Закону України «Про власність», що придбана спірна квартира лише на кошти спільної праці членів сім*ї.

Вищевказані обставини, на думку колегії суддів, є підставою для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення згідно п.3ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,п.3ч.1ст.309,313,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та виключення її із акту опису майна.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: