Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2011 Справа №2-7051/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Тихої І.М.,

при секретарі Матрифайло І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 16.02.2011 року відповідач позичив у нього кошти в сумі 3700 грн., які зобовязувався повернути до 16.03.2011 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом ОСОБА_2 Проте, після його неодноразових звернень позики не повернув. В звязку з чим він просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу, 3 відсотки річних від простроченої суми та 5000 грн. моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав через неповернення коштів, погіршенні стану здоровя у звязку з зайвими переживаннями.

Представник позивача подав до суду письмову заяву, у якій попросив слухати справу у його відсутності та задовольнити позов з мотивів, викладених у заяві.

Відповідач також до суду не зявився, однак, в письмовій формі попросив суд розглядати справу у його відсутності та повідомив про те, що не заперечує проти задоволення вимог щодо стягнення боргу за договором позики з нарахованими відсотками, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди попросив відмовити в звязку з їх недоведеністю.

Суд встановив наступні факти:

ОСОБА_2 16.02.2011 року позичив у ОСОБА_1 кошти у сумі 3700 грн., які зобовязувалася повернути до 16.03.2011 р., що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача про отримання коштів.

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики. У відповідності до ч.1 ст.1047 письмовим доказом, що підтверджує його укладення є розписка.

Однак, відповідач взятих на себе зобовязань щодо повернення позики не виконав.

Станом на час розгляду справи у суді відповідачка заборгувала позивачу 3700 грн., які підлягають стягненню з нього в судовому порядку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином. Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, які становить111 грн.

Таким чином, в даному випадку має місце порушенням відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3811 грн. боргу за договором позики . В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 5000 грн. моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивач не представив суду доказів її заподіяння.

Керуючись ст.ст.10, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.526, 625, 1046-1049 ЦК України,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3811 грн. боргу за договором позики та 120 грн. в повернення сплачених судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 51 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_3