Справа № 2-601/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2011 року Рівненський міський суд

під головуванням судці - Ковальова І.М. при секретарі - Гоменюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд їх задоволити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 99200,00 грн. (девяносто девять тисяч двісті гривень 00 копійок) заборгованості; витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (пять тисяч гривень 00 копійок) та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 992,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просить суд провести розгляд справи у його відсутності за наявних у справі доказів та з урахуванням його заперечень, згідно яких, він вважає позовні вимоги безпідставними, такими, що не підлягають до задоволення через наступне. Як відомо, зобовязання виникають із закону, договору або завдання шкоди, однак про будь-яку із цих підстав позивач не повідомляє. Крім того, він не є власником зазначеного у позовній заяві автомобіля і не має підстав для захисту в суді права власності (неналежний позивач), які і він не є особою, яка несе будь-яку відповідальність (неналежний відповідач).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести підставність своїх вимог, чого позивач не зробив. Ніяких угод купівлі-продажу автомобіля він не укладав і докази цього відсутні. Крім того, твердження позивача, що він був зобовязаний передати власнику кошти згідно умов договору-довіреності не відповідають дійсності.

Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, і відповідач просить суд у задоволення позову відмовити через незаконність позовних вимог.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні

вимоги підлягають до часткового задоволення,виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у березні 2008 року позивач ОСОБА_1 домовився про

продаж автомобіля за довіреністю, яку надав йому ОСОБА_3 на автомобіль марки ОСОБА_4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Гроші в рахунок майбутнього продажу автомобіля у сумі 16900 доларів США він передав ОСОБА_3 12 квітня 2008 року згідно розписки про отримання грошей від 12 квітня 2008 року.

Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою від 12 квітня 2008 року.

Користувався позивач автомобілем на підставі генеральної довіреності від 12 квітня 2008 року у звязку з тим, що не додав ОСОБА_3 частину грошей за автомобіль, а саме 1100 доларів США.

За період з квітня 2008 року по серпень 2009 року ціни на транспортні засоби знизились.

21 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_2 запропонував позивачу ОСОБА_1 продати автомобіль за ціною в сумі 13500 доларів США, мотивуючи це тим, що в нього є клієнт, на що ОСОБА_1 погодився. Відповідач ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 частину боргу ОСОБА_1 в сумі 1100 доларів США. даний платіж був завдатком ОСОБА_1 в рахунок майбутнього продажу автомобіля, після чого ОСОБА_3 21 серпня 2008 року на прохання ОСОБА_1 виписав довіреність на його імя та на імя ОСОБА_2, щоб останній підготував автомобіль до продажу. За усною домовленістю решту грошей, а саме 12400 доларів СІЛА відповідач мав віддати позивачу та його брату ОСОБА_5 після того, як вони разом знімуть з обліку в органах ДАІ автомобіль і клієнт відповідача розрахується. При даній розмові був присутній ОСОБА_6

Після того, як відповідач нічого не повідомивши, самостійно знявши з обліку автомобіль поїхав до м.Київ на авторинок де і продав його.

03 вересня 2009 року позивач зателефонував до відповідача і дізнався, що він вже прождав вищевказаний автомобіль. На прохання ОСОБА_7 повернути грошові кошти у сумі 12400 доларів США відповідач відмовив у категоричній формі, у звязку з чим, позивач був змушений звернутись до міліції. 10 вересня 2009 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.6 КПК України.

У звязку з встановленими обставинами, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умови договору (довіреності) згідно якого він мав передати кошти власнику автомобіля ОСОБА_3 за продаж автомобіля, але оскільки позивач вже розрахувався з ОСОБА_3, що підтверджується розпискою від 12 квітня 2008 року, гроші повинні були бути повернуті ОСОБА_1, про що він усно з відповідачем домовлявся.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

До пояснень відповідача, наданих ним у письмових запереченнях, суд відноситься критично і розцінює їх як намагання ввести в оману суд, оскільки його пояснення повністю відрізняються від пояснень, наданих ним 11 вересня 2009 року, які містяться у справі №5881-09 та зареєстровані ЖРЗПЗ №8135/2 від 05 січня 2011 року.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивач свої вимоги довів, а відповідач їх не спростував, тому з цих підстав позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено державне мито в розмірі 992,00 грн. згідно квитанції від 27 жовтня 2010 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120.00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Представником позивача не надано суду будь-якого документу на підтвердження сплачених коштів на правову допомогу, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,84,88,212,213,215,228,294 ЦПК України, ст.52б ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 99200,00 грн. (девяносто девять тисяч двісті гривень 00 копійок) заборгованості та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 992,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :