АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Евдокименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області віл 23 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2ч. жилого будинку з надвірними будівлями, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2ч. жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Липецькій №8 в селі Руські Тишки Харківського району Харківської області в порядку розподілу сумісного нажитого майна з померлим ОСОБА_4.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що в період з 1968р. по 1980р. перебувала з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, від якого у них в 1969році народився син - ОСОБА_2. Зазначає, що будівництво спірного будинку і надвірних будівель (сараю, погребу, гаражу, газифікація та водопостачання будинку) проводилося у період їхнього шлюбу та на сумісні кошти, які ними накопичувалися з 1970року. Також вказує, що після закінчення будівництва будинку і надвірних будівель, вона, з незначного приводу, посварилися з чоловіком та розірвала з ним шлюб, але ні будинку, ні іншого сумісно нажитого майна вони не ділили. Десь через місяць вони помирилися і продовжували жити однією сімєю. У 2006 році вона сильно захворіла, не могла працювати як раніше, чоловік забажав мати в домі працівницю, яка б могла допомагати у прибиранні будинку, і зареєстрував фіктивний шлюб з ОСОБА_4 Після чого, таємно від неї та сина, ОСОБА_4 прописав відповідачку в спірний будинок. 24.10.2010року ОСОБА_4 помер, не залишавши заповіту на належне йому майно. Позивач вважає, що 1/2ч. будинку повинна належати їй, оскільки цей будинок вона будувала разом з померлим протягом 38років, проживала разом з ним в будинку до 2005року, ніколи спору з цього приводу між ними не існувало.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали, вказуючи на його безпідставність та недоведеність.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2011 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну правову оцінку наданим сторонами доказам. Вказує, що суд не дав оцінки факту визнання її позову відповідачем ОСОБА_2, а також не допитав свідків з її сторони, хоча задовольнив таке клопотання. Ці свідки могли підтвердити обставини проте, що без її заробітку, ОСОБА_4 самостійно побудувати спірний будинок не міг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2ч. спірного житлового будинку надвірними будівлями з підстав передбачених ст.70 Сімейного Кодексу України.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі в період з 1968р. по 1980р., від якого народився син ОСОБА_2, 1969р. народження.

Із договору купівлі-продажу від 01.11.1983року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №1-3607, вбачається, що ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 за 3000 карбованців деревяний будинок, житловою площею 12кв.м, без надвірних споруд, розташований по вул. Липецькій №10 в селі Руські Тишки Харківського району Харківської області (а.с.45-46).

ОСОБА_4 у подальшому перебудував придбаний ним будинок, значно збільшивши його площу. Окрім того, побудував необхідні для його обслуговування надвірні споруди, що вбачається з технічного паспорту на будинок, складеного комунальним підприємством „Харківське районне бюро технічної інвентаризації (а.с.47-50).

На підставі рішення виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 12.12.203року за №137, на новозбудоване нерухоме майно житловий будинок, який розташований по вул. Липецькій №8 в селі Руські Тишки Харківського району і області на імя ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на будинок в цілому, а на підставі рішення ХХІІІ сесії Русько-Тишківської сільської ради ІV скликання від 15 квітня 2005 року ОСОБА_4 була приватизована земельна ділянка, на якій розташовано спірний будинок, та одержано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №632061.

Судом обґрунтовано взято до уваги той факт, що право власності на спірний будинок зареєстровано на імя ОСОБА_4 у 2003році в період дії КпШС і ЦК УРСР в редакції 1963року, отже, при вирішенні вказаного спору, норми Сімейного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року та на які посилається позивач, застосуванню не підлягають. В той час майно, нажите жінкою та чоловіком, які спільно проживали без шлюбу, визнавалося обєктом права спільної часткової, а не спільної сумісної власності. Майнові відносини між такими особами вважалися цивільними, а не сімейними. При вирішенні таких спорів застосовуються ст.17 Закону України „Про власність та відповідні норми ЦК УРСР, які діяли на той час.

14.02.2006року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с.58), яку привів жити до свого будинку та зареєстрував за вказаною адресою.

24 лютого 2010 року ОСОБА_4 помер.

За життя ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 вимог про визнання за нею права власності на частину спірного будинку ніколи не заявляла, отже, погоджувалася з тим, що цей будинок належить на праві власності її колишньому чоловіку. Спір з цього приводу виник лише після того, як відповідач ОСОБА_4 (теперішня дружина покійного) стала претендувати на частку в спадщині після смерті ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -