Справа №: 2-964/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" червня 2011 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Тимченко Л.М.

при секретарі Міщенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Салком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 130 105 грн.58 коп. та за зустрічною позовною вимогою про стягнення з ОСОБА_1 суми 1 384 грн.99 коп., - в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Юридична фірма «Салком» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 130 105 грн.58 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що з березня 2004 року його було прийнято юристом до ТОВ «Юридична фірма « Салком», а 29 червня 2004 року за наказом № 27 він був звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується записом в трудовій книжці. Трудову книжку він отримав пізніше. Із вказаним звільненням він погоджується, вважає його законним. На думку позивача він, працюючи юристом, двічі писав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням в травні та червні 2004 року. Вважає своє звільнення в червні на законних підставах. Тільки в 2010 році він дізнався, що йому при звільненні не виплатили компенсацію за невикористану відпустку, стверджує, що тільки 09.12.2010 року він отримав нараховану йому суму 303 грн. 51 коп. Просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з липня 2004 року до грудня 2010 року згідно позовної заяви в сумі 130 105 грн. 58 коп., виходячи із середньоденного заробітку - 55грн. 27 коп.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Проти зустрічної позовної вимоги заперечує, стверджуючи, що звільнився він в кінці червня і заробітну плату за червень отримав правильно. Просить суд врахувати, що оскільки представник юридичної фірми стверджує, що то була помилка бухгалтера, то такі суми не підлягають стягненню за зустрічними вимогами.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, вважає саме правильним звільнення з роботи ОСОБА_1 згідно наказу №19 від 28 травня 2004 року саме з 01 червня 2004 року, оскільки заява позивача про його звільнення була подана саме 28.05.2004 року про що свідчить підпис на заяві. Вказана заява була прийнята до виконання, однак помилково головним бухгалтером було сплачено позивачу заробітну плату і за червень місяць 2004 року, однак визнає, що ОСОБА_1 дійсно не отримав компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований час, яка була нарахована йому ще в 2004 році, однак виплачена саме 08.12.2010 року. Розмір безпідставно виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за червень 2004 року складає 1 343 грн. 28 коп., які за зустрічним позовом просить суд стягнути з ОСОБА_1 Просить суд також застосувати наслідки спливу позовної давності для звернення до суду щодо вимог позивача про стягнення суми 130 105, 58 грн.

Інтереси відповідача в суді по довіреності представляла ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи суд вважає, що ні основний позов, ні зустрічний позов не підлягають задоволенню.

Правовідносини сторін врегулюванні ст. ст. 21, 23-24, 38, 47-48, 116,117, 233-235 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що з березня 2004 року ОСОБА_1 був прийнятий юристом до ТОВ «Юридична фірма «Салком», а 29 червня 2004 року за наказом № 27 він був звільнений з роботи за власним бажанням без посилання на ст. 38 КЗпП України. Трудову книжку він отримав пізніше. Проте компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 не була виплачена своєчасно, що і стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами про застосування ст..117 КЗпП України.

За змістом ст.. 117 КЗпП України при відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, підприємство зобовязане виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У цьому разі перебіг тримісячного строку для звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким днем проведення виплат суд вважає саме 08.12.2010 року, коли підприємством було проведено таку виплату. Позову заяву від 10.03.2011 року позивачем було подано до суду після спливу трьохмісячного строку.

З огляду на те, що позивач посилається на трудове законодавство, суд зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено строки, протягом яких працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду. Позивачем такі строки пропущенні, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд вважає, що право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку у строки, передбачені ст..116 КЗпП України було порушеним, але у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час починаючи з 01.07.2004 року по 07.12.2010 року суд відмовляє, оскільки позивач без поважних причин пропустив встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду.

За викладених обставин суд не вбачає правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 130 105 грн.58 коп. на його користь.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення суми 1 384 грн. 99 коп., то вони також не підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги, що представник ТОВ «Юридична фірма «Салком» не надав до суду переконливих доказів, що звільнення ОСОБА_1 було саме з 01.06.2004 року, оскільки згідно запису в трудовій книжці за №7 ОСОБА_1 було звільнено з роботи 29 червня 2004 року згідно наказу № 27 від 29.06. 2004 року. Цей запис посвідчений підписом керівника та завірений печаткою юридичної фірми. Судом враховано, що за час з 2004 року підприємство не мало претензій до ОСОБА_1, та не зверталось до суду. Вказані обставини не дають для суду підстав у відповідності до ст.. 1215 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 вказану суму .

Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, а саме державного мита та ІТЗ - судові витрати суд вважає необхідним віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 48 Конституції України, ст. ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 4, 5-1, 21, 23, 24, 38, 47, 48, 116, 117, 233-235 КЗпП України , ст. ст. 4 - 15, 16, 22, 1215 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 82, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірм «Салком» за основним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 130 105 грн.58 коп. - відмовити в повному обсязі.

В задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Салком» до ОСОБА_1 за зустрічним позовом про стягнення суми 1 384 грн.99 коп. - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу проголошення рішення.

Суддя: