Справа № 2-4/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" травня 2011 р. м. Підгайці

Підгаєцький районний суд Тернопільської області

у складі:головуючого судді Ігнатової Г.В.,

при секретарі Піх Р.Я.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 14.02.2000р., визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину заповітом, визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 01.11.2002 року про відмову від прийняття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 17 січня 2002 р. помер її чоловік ОСОБА_4, який по день смерті проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. 14.02.2000 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів відповідачці.

На теперішній час їй стало відомо, що в листопаді 2001 році вона підписала відмову від спадщини, на користь своєї бувшої невістки, відповідачки. Позивачка вказує, що її внучка, дочка відповідачки, дійсно запрошував її до сільської Ради,с.Голгоча ,де давали підписувати якісь папери, але вона людина не грамотна, є пенсіонеркою, а тому не знала що підписувала.

В порядку спадкування за заповітом, відповідач по справі ОСОБА_3,стала власником всього жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул.Зарічна №13-а в с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області.

Вказуючи на те, що спірний будинок побудовано під час шлюбу її з чоловіком, а відповідачка відмовляється в добровільному порядку вирішити спір, заперечує проти її права на спадкове домоволодіння, стверджує, що він їй не належить , у зв'язку з чим, позивачка, змушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

Позивачка зазначає, що вона не знала, що ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, при цьому вона, особисто, не мала наміру відмовлятись від спадщини, тому про порушення своїх прав довідалась тільки в 2010 році після звернення відповідачки до суду з позовом до ОСОБА_6, її сина..Позивачка просить ,суд визнати заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.01.2003 року на ім'я ОСОБА_3 Ярославівни-недійсними та визнати за нею право власності на обовязкову долю у спадщині.

В судовому засіданні позивачка та її представник декілька разів уточнювали позовну заяву, та в кінцевому варіанті, просили суд :поновити строк звернення до суду з позовною заявою визнати заповіт вчинений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, який був засвідчений Голгочанській сільській раді 01.11.2002 року недійсним -визнати недійсною її заяву ОСОБА_1 від 01.11.2002 року про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4; визнати недійсним,свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.01.2003 року видане Підгаєцькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3, на житловий будинок вул.Зарічна №13-а в с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області визнати за нею право власності на 3/4 частину житлового будинку по вул.Зарічна №13-а в с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області, що залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_4, як обов'язкову частку на спадкове майно. Крім викладеного в позові в процесі судового розгляду позивачка пояснила, що про заповіт, складений чоловіком на користь ОСОБА_3 вона дізналась тільки в 2010 році. Вказує, що вона не мала наміру відмовлятись від спадщини, та їй ніхто не пояснив, що вона підписувала.

Також пояснила, що заяв про прийняття спадщини після смерті чоловіка не подавала до нотаріальної контори і в спірному будинку не проживала, а постійно жила окремо від відповідачки.

Відповідач позов не визнала в повному обсязі, оскільки позивач спадщину не прийняла та в добровільному порядку відмовилась від прийняття обов'язкової частки., що залишилась після смерті ОСОБА_4, так як заява про її відмову підписана нею власноручно. Підстав для визнання заповіту ОСОБА_4 недійсним немає, оскільки померлий усвідомлював свої дії на час його вчинення та вчинив його за власної волі. Вона ж спадщину прийняла і почала оформляти спадкове майно. Про дані обставини позивачці було відомо на той час і остання не заперечувала, щодо прийняття спадщини по заповіту саме нею, ОСОБА_3, при цьому в добровільному порядку та усвідомлюючи свої дії підписала відмову від прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5 В задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10,60 ч.І ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

З серпня 1964 року позивач ОСОБА_1 знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ,. і за час подружнього життя вони побудували спірний житловий будинок в с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області по вул.Зарічна №13-а . Проте ніхто з них в ньому жодного дня не проживав та факично позивач на даний час не сприймає дане житло як свій дім, а вважає його будинком сім'ї де проживає її син ОСОБА_6. Даний факт ніким не заперечується. На той час,право власності було оформлено на ОСОБА_4 , що підтверджується відповідно свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконкому Староміської сільської ради від 08 травня 1996 року №2 та зареєстрованого Бережанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 21 червня 1996 року за реєстровим №28.

Позивачу було відомо про оформлення права власності на спірний будинок на чоловіка і вищезазначене свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок нею неоспорюється.

Спірний житловий будинок та надвірні споруди відповідно до статей 22, 24 Кодексу УРСР «Про шлюб та сім'ю» в редакції 1969 року являлися спільною сумісною власністю подружжя, тому подружжя мало рівні частки у спільному майні, так як воно набуте під час шлюбу.Таким чином суд приходить до висновку , позивачці ОСОБА_1, як дружині померлого, належало 1/2 частки у спільному майні. Враховуючи те. що вимог про визнання права в спільній сумісній власності позивачем не заявлялось, підстав для вирішення в цій частині у суда немає..

Після смерті ОСОБА_4, який помер. 17 січня 2002 року, на другу половину спірного домоволодіння відкрилася спадщина за заповітом ОСОБА_4, так як при житті він вчинив особисто розпорядження на випадок своєї смерті на належну йому 1/2 частину в користь відповідачки ОСОБА_3 .

В процесі розгляду справи позивачем недоведено. а судом таких доказів не здобуто, які б давали суду підстави вважати, що заповіт вчинено в порушення вимог закону та поза волек: спадкодавця. Суд вважає, що за даних обставин позивні вимоги, щодо визнання заповіту не дійсним, задоволенню не підлягають так як спростовуються показами свідків а також особистими .показами позивачки та її дітей, які ствердили, що ОСОБА_4, при житті та на період посвідченні правочину /підписання заповіту 14.02.2000 року/ не виявляв ознаки психічного розладу здоров? порушень при життті в інтелектуальній сфері ,на час складання заповіту та включно по день смерті, що позбавляла його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не було.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року . Дії, ще свідчать про прийняття спадщини визначені вимогами ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

Позивач ОСОБА_1В в шестимісячний термін згідно до вимог ст.549 ЦК Ураїни 196: року та впродовж девяти років з дня смерті чоловіка ,не вчинила жодних дій, які б свідчил про прийняття спадщини, оскільки неподала заяву до державної нотаріальної контори щодо спірного будинковолодіння та не вступила в управління та володіння цим спадковим майном, також не претендувала на спірне майно до дня звернення з позовом до суду про що свідчить копія спадкової справи. Позивачкою та її представником в судовому засіданні було підтверджено, що позивачка знала про факт відкриття спадщини ще у січні 2002, але дій що свідчать про прийняття та оформлення спірного спадкового майна не вчиняла . За таких обставин суд вважає, що вона маючи право, як непрацездатна дружина померлого ОСОБА_4 на обов'язкову частку домоволодіння, що в- с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області по вул.Зарічна №13-а ,як один з подружжя, на 1/3 частку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, не використала свого права, відмовилась від її прийняття і так як жодного дня в спірному будинку не проживала та не продовжує проживати по даний час, не вважає даний будинок своєї житлом.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про обов»язкову частку в майні задоволенню не підлягають, так як остання своїми показами в судовому засіданні спростувала твердження викладені в змісті позовної заяви, щодо підписання нею оспорюваних заяв, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, зокрема про відмову від спадщини, 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що по вул.Зарічна № 13-а в с. Голендра Підгаєцького району ,після смерті чоловіка, зареєстрована в реєстрі за №224 від 01.11 2002 року та заява, проте, що їй відомо про зміст заповіту посвідченого Голгочанською сільською радою 14.02.2000 р. по реєстру за № 24 від імені чоловіка ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 та роз'яснено зміст ст.. 635 ЦК України (1963) зареєстрована в .реєстрі за,№255 від 14.11 2002 року У суда немає підстав вважати, що при вчиненні нотаріальних дій були допущені порушення прав ОСОБА_1 та порушення в частині вчинення нотаріальних дій і позивач та її представник на такі факти непосилаються і не просять з цих підстав визнати заяву ОСОБА_1 зареєстровану в реєстрі за №224 від 01.11 2002 року недійсною. Відтак, позивач свідомо відмовилась від прийняття обов'язкової частки спадкового майна та знала про існування заповіту, який на той час не оспорювала. Суд не приймає доводи позивачки та її представника, проте, що дана заява нею не підписувалась, оскільки вони спростовані показами самої позивачки ОСОБА_1 дані в судовому засіданні, яка підтвердила , що в приміщенні Голгочанської сільської ради в присутності секретаря Голгочанської сільської ради та внучки особисто підписала вказану заяву про відмову від спірного спадкового майна, що залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_5, а іншу частину спадщини вона прийняла по закону в установленому порядку. Також спростовуються твердження позивачки та представника позивачки,як підставу про визнання даної заяви недійсною, про те. що ОСОБА_1 після смерті чоловіка переїхала проживати до своєї дочки ОСОБА_7 в жовтні 2002 року, а тому немогла подати та підписати в приміщенні сільської ради с. Голгоча заяву про відмову від прийняття спадщини, в листопаді 2002 року, оскільки син позивачки ОСОБА_8 в суді спростував це та чітко зазначив, що мати перейшла проживати після продажу будинку, що в с. Голгоча Підгаєцького району і це було в період зими. Заслуговують на увагу суду і покази свідків, які підтвердили вказіні обставини а також той факт, що ОСОБА_1 повідомляла проте, що : підписала заяву про відмову від прийняття спадщини в приміщенні Голгочанської сільської ради в присутності внучки та секретаря виконкому, що будинковолодіння що в с. Голендра Підгаєцького району Тернопільскої області по вул.Зарічна №13-а За таких обставин у суда немає підстав вважати, що дана заява є недійсною, та нотаріальні дії вчиненні з порушенням норм Закону, оскільки волевиявлення на той час ОСОБА_1 було добровільне, заяву про відмову підписано нею особисто,що свідчить про те, що вона усвідомлювала значення своїх дій,та бажала, що б спірну спадщину прийняла відповідачка по справі , як спадкоємець по заповіту ОСОБА_5. Будь-яких доказів на спростування цих обставин позивачем ненадано та судом таких не здобуто. .

Стосовно начебто шахрайських дій відповідачки не надано будь-яких доказів щодо звернення до правоохоронних органів, винесення будь-яких постанову про відмову в порушенні кримінальної справи чи інше, а отже встановленим є факт того, що ОСОБА_3 жодних злочинів щодо позивача та її майна не вчиняла. Таким чином, жодне з тверджень позивача не містить під собою будь якого доказового ґрунту.

З іншого боку, оцінюючи дії секретаря виконкому, що посвідчували оспорювані заяву можна прийти до висновку, щодо їх відкритості та відповідності чинному законодавству, які жодним чином не виходили за межі своїх повноважень та вчиняли лише дії , посвідчення волевиявлення ОСОБА_1 які були спрямовані на настання реальних наслідків, оскільки в результаті даних заяв настали реальні наслідки у вигляді зміни власника майна, що було предметом заповіту та в порядку спадкування..

Крім того позивачем не ставляться вимоги, що секретар Голгочанської сільської ради , який посвідчив вчинення цих нотаріальних дій було порушено права ОСОБА_1 та нотаріальні дії вчинено з порушенням норм закону.

Зазначені в статті 549 ЦК УРСР дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст. 553 ЦК України 1963 р. „Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини'. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Мін'юсту України N 20/5 від 03.03.2004 p., передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління та володіння спадковим майном є покази сторін та свідків з боку позивача, які підтвердили, що спадкове майно відповідачка ОСОБА_3 прийняла фактично, так як була прописана та проживала і продовжує проживати у спірному будинку та остання вступила в управління та володіння спадковим майно. Дані обставини ніким не спростовані та не заперечує і сама позивачка.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_3Я законно успадкувала спірний будинок, отже підстав для скасування та визнання недійсним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2003 року суд не вбачає. Право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_3 реєстраційним посвідченням Підгаєцького районного бюро технічної інвентаризації від 10 січня 2003 року за реєстровим №41.

Позивачем не надано жодних доказів того, що вона була зареєстрована в спірному будинку, постійно проживала в ньому на час відкриття спадщини, утримувала цей будинок, несла витрати, пов'язані із утриманням будинку.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що позов було заявлено про виділення 1/3.частки із спірного спадкового майна , як спадкоємцем першої черги, за законом, що залишилось після смерті чоловіка, а потім доповнено і уточнено визнання заповіту та заяви засвідченої 01.11.2002 р. недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, але вказане було оформлене і належним чином зареєстроване в передбаченому законом порядку в РБТІ з отриманням реєстраційного посвідчення власників нерухомого майна, а позовних вимог стосовно скасування вказаної реєстрації до відповідача не заявлено .

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

З огляду на зазначене суд вважає безпідставними твердження позивачки стосовно визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя відповідачки ОСОБА_3 недійсним. Також ,суд вважає, позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на обов'язкову частку спадщини і підстав для визнання заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини, 1/2 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що по вул.Зарічна №13-а в с. Голендра Підгаєцького району ,після смерті чоловіка недійсною такими що не підлягають задоволенню, оскільки факт підписання заяви про відмову підтвердила в судовому засіданні позивачка та ці доводи жодним чином не спростовані. Аналогічні покази позивачка ОСОБА_1 дала при розгляді справи за позовом ОСОБА_6, де постановлено рішення суду є набрало законної сили. Твердження позивача про не обізнаність, оману та ін. є припущенням і нічим об'єктивно не підтверджується.

Разом с тим, суд вважає недоведеними в судовому засіданні позовні вимоги позивачки стосовно продовження строку звернення до суду, з причин їх пропуску з поважних причин, так як із змісту позовних вимог та в процесі розгляду справи позивач та її представник будь-якого мотивування та причин пропуску не навів.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, Деребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд не приймає посилання позивача та її представника на пропуск строку із-за підстав , що про порушене її право їй стало відомо лише в 2010 році, бо вважає, що початок перебігу строку починається від дня відкриття спадщини. 17січня 2002 року, та повинна була в строки, обумовлені в законі звернутися до органів нотаріату, проте до суду за захистом своїх прав звернулася лише у листопаді 2010 року.

Також, на думку суду, позивачка не надала належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Суд критично оцінює пояснення позивачки та її представників щодо фактичних обставин, що стали їй відомі лише в жовтні 2010 року, щодо порушеного її права, адже з 1996 р. року у спірному домоволодінні фактично мешкала сім'я відповідачки ОСОБА_3,та остання не приховувала факт прийняття спадщини по заповіту ОСОБА_5 а відтак і оформлення права власності на все будинковолодіння . Суд вважає необхідним застосовати до позовних вимог ОСОБА_1 встановлений ст. 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності для звернення до суду, оскільки вважає, що з огляду на вищевикладені обставини справи, цей строк пропущений позивачкою з не поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 549, 551, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 257, 261 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 14, 58-60, 213-215, ЦПК України, суд,-

ВИРШІИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 14.02.2000р., визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину заповітом, визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 01.11.2002 року про відмову від прийняття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом відмовити .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення Підгаєцького районного суду подається в апеляційний суд Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або без попереднього подання такої заяви в строк встановлений для її подання.

Головуючий: ОСОБА_9