Справа № 2-626/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Южноукраїнську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1. Мотивує свої вимоги тим, що з 07 червня 1997 року знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу. В 2008 році, вони купили автомобіль, який і просить суд поділити, визнавши за нею право власності на 1/2 частину спірного автомобіля. В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 в якій зазначає, що спірний автомобіль було ним придбано в період окремого проживання, без участі позивачки. В звязку з чим просить визнати за ним право власності на весь спірний автомобіль.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги. Пояснила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 20 квітня 2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, в серпні 2008 року, купили автомобіль НОМЕР_1. Для придбання автомобіля відповідач отримав кредит, а вона витупила поручителем за кредитним договором. На даний час кредит сплачено, але відповідач відмовляється визнавати за нею право власності на половину автомобіля. В звязку з чим просить про задоволення позову. Заперечує проти зустрічного позову. Пояснила, що до розірвання шлюбу проживала з відповідачем однією сімєю, приймала участь в погашенні кредиту.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Пояснив, що перестав проживати з позивачкою однією родиною з кінця серпня 2008 року, одразу після придбання автомобіля. Виступити в якості поручителя за кредитним договором було особисте бажання позивачки проти якого він не заперечував. Пояснив, що дійсно позивачка надавала кошти на внесення першого внеску за автомобіль і приймала участь в погашенні кредиту. Але вважає, що автомобіль є його особистою власністю і просить про задоволення свого позову.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року по 20 квітня 2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 5 серпня 2008 року, сторонами було придбано автомобіль НОМЕР_1. Для придбання автомобіля, 07 серпня 2008 року відповідач отримав кредит в Южноукраїнському відділенні «Ощадбанку», а позивачка виступила поручителем за кредитним договором. Тобто сторони зобовязались в солідарному порядку відповідати перед банком за порушення відповідачем умов кредитного договору.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що позивачка надавала кошти на внесення першого внеску за автомобіль і приймала участь в погашенні кредиту.

Шлюб між сторонами було розірвано 20 квітня 2011 року, на момент розірвання шлюбу кредитні зобовязання було виконано.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що не звертався до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання. Відповідно і відсутнє рішення суду про встановлення такого режиму.

А за таких обставин, суд не має підстав вважати, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача, в період,встановленого судом, режиму окремого проживання.

Стаття 60 Сімейного кодексу України містить підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 даної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наявність ще одного поручителя за кредитним договором і народження громадянкою ОСОБА_6, 04.12.2009 року, дитини ОСОБА_3, не є доказами придбання відповідачем майна в період окремого проживання і не спростовують встановлений судом факт набуття права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль.

Таким чином підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_2. Відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки належить також судовий збір в сумі 242 гривні 67 копійок і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справа в сумі 120 гривень.

Керуючись ст.ст. 8,10,60,123,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, 2008 року випуску, зареєстрованого за ОСОБА_3.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 362 гривні 67 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги до Южноукраїнського міського суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_7