АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-1251/2011 Головуючий 1 інстанції-Подус A.C.
Категорія: "стягнення заборгованості" Доповідач - Коровін С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - ОСОБА_1

Суддів: - ОСОБА_2

ОСОБА_3

При секретарі: - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Тріатлон» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Тріатлон» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 і просило стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг по користуванню автостоянкою в сумі 7440 грн. і судові витрати. Позивач посилався на те, що згідно договору оренди землі від 20.12.2004 року, укладеного з Харківською міською радою позивачу, для ведення підприємницької діяльності було надано земельну ділянку площею 0.8740 га за адресою м. Харків, вул. Плеханівська, 18.

За користування землею позивач сплачував орендну плату. Фізичні особи, які користувалися послугами автостоянки, сплачували позивачу за користування кошти. Позивач надав відповідачу машино-місце №21, але відповідач своєчасно не проводив оплату за користування машино-місцем. Відповідач своєчасно повідомлявся про розмір оплати і позивач стверджував, що між сторонами існував договір №21 від 14.12.1994 року. Станом на 01.05.2008 року заборгованість відповідача за період з 01.05.2005 року склала 7440 грн. Добровільно цю суму ОСОБА_5 сплачувати не бажає.

Представник відповідача проти позову заперечував, стверджував, що ніякого договору між ОСОБА_5 та позивачем не існувало проти суми заборгованості він заперечував.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ТОВ фірма «Тріатлон» за надані послуги 7440 грн., витрати на сплату державного мита в розмірі 74,40 грн. та інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення і у задоволенні позовних вимог відмовити. Він посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Суд не з'ясував у зв'язку з чим складено акт від 31.10.2008 року. Цей акт надано суду у стадії розгляду справи по суті і відповідача позбавили можливості надати на нього заперечення. В акті відсутні посилання на договір № 21 про укладення якого стверджує позивач. Відповідач стверджує, що ніякої угоди про надання машино-місця і розміру оплати за користування цим містом він з позивачем не укладав.

Заслухавши доповідача, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача на користь позивача послуги в сумі 7440 грн. суд першої інстанції визнав встановленим те, що між сторонами існували договірні відносини, яки регулюються главою 66 ЦК України. Суд визнав, що між сторонами не укладався правочин у письмовій формі, шіе факт користування відповідачем послугами автостоянки «Тріатлон» суд визнав доведеним.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим

кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги позивач посилався на те, що 14.12.1994 року між сторонами було підписано договір №21. але між сторонами не було досягнуто згоди по таких істотних умовах як сума за договором та термін його дії. У перших позовних заявах позивач ставив питання про визнання цього договору неукладеним. Суд першої інстанції з посиланням на ст.202, 218 ЦК України незважаючи, що сторонами недодержано письмової форми договору визнав його дійсним і зазначив, що між сторонами існував договір зберігання майна. Як на підтвердження цього факту суд послався на акт огляду будівлі на машино-місці №21.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Позивач не довів у суді першої інстанції того, що між сторонами було укладено договір на користування машино-місцем на території, яку позивач використовував як автостоянку. Посилаючись на главу 66 ЦПК України суд не врахував, що згідно ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках встановлених ст.208 ЦК України. Письмова форма вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Позивач не надав суду жодного письмового доказу наявності договору зберігання. Крім того згідно ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Доказів на підтвердження наявності домовленості між сторонами про плату та строки зберігання відповідачем майна позивачем не надано. Не надано доказів і на підтвердження того, що відповідач використовував машино-місце №21 протягом часу, на який посилається позивач.

Факт сплати відповідачем позивачу 770 грн. в 2006 році. 210 грн. в 2007 році, 630 грн. в 2006 році шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача через банківську установу не свідчить про існування між сторонами строкового чи безстрокового договору зберігання. Судом не встановлено договір зберігання якого майна був укладений між сторонами.

Суд першої інстанції не врахував наведене і безпідставно задовольнив позовні вимоги.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. 303, 304. 307, 308, 313, 314, 315, 317. 319 ЦПК України судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення і у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Тріатлон» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за надані послуги відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -