У Х В А Л А

"11" січня 2011 р. м.Бережани

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши дотримання вимог ст.ст. 383-384 ЦПК України за скаргою відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник Відкрите акціонерне товариство комерційний банк "Надра" ( далі - Банк) звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області, як суд загальної юрисдикції із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( далі - ДВС) по накладенню штрафу за невиконання рішення суду, постановленого в порядку цивільного судочинства, посилаючись на положення ст. 383 ЦПК України та ст.ст. 5,85 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд, вивчивши подану скаргу та додані до неї документи, прийшов до висновку, що за даною -скаргою слід відмовити у відкритті провадження в порядку цивільно-процесуального судочинства, з наступних підстав ,-

Як вбачається із ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цивільно-процесуального Кодексу України, порушено їх права чи свободи.

Окрім цього, відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають справи в порядку цивільного судочинства про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, як вбачається із основних положень цивільно-процесуального судочинства, предметом оскарження за ст. 383 ЦПК України є рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС щодо виконання судових рішень у, цивільних справах, тобто лише щодо тих виконавчих документів, які видано у порядку здійснення цивільної юрисдикції. Тому в цьому випадку, слід керуватися положеннями ст. 15 ЦПК України щодо цивільної юрисдикції суду, яка поширюється на заявлені вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. З КАС України, справа адміністративної юрисдикції, - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший Суб'єкт, який здійснює владні управлінській функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Із змісту поданої скарги та доданих документів, вбачається, що у ДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №-2-570/09, виданий Бережанським районним судом Тернопільської області 29 жовтня 2009 року, яким зобов'язано відповідача ОСОБА_1 повернути позивачу ОСОБА_2 його банківський вклад (депозит) та сплатити в його користь судові витрати.

24 листопада 2010 року ДВС винесено постанову про накладення штрасі на боржника 5анк в розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду, на підставі ст.ст. 5,76,87 Закону України Jipo виконавче провадження".

Не погодившись із таким рішенням ДВС, Банк оскаржив його до Бережанського районного суду Тернопільської області в порядку ст. 383 ЦПК України.

Як встановлено судом, предметом скарги ОСОБА_1 фактично є дії ДВС по накладенню на скаржника у виконавчому провадженні за цивільною справою стягнення ( штрафних санкцій), як виду скарання за невиконання судового рішення.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку ДВС діяла як суб"єкт, що виконував владні управлінській функції на основі законодавства у вигляді прийняття рішення про покарання на боржника (ОСОБА_1) за невиконання вимог державного виконавця, на підставі відповідних положень Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, із врахуванням суб"єктного складу сторін і предмету заявлених вимог, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ДВС має місце публічно-правовий спір.

А тому, заявлені ОСОБА_1 вимоги повинні вирішуватися в порядку адміністративного судочинства України, шляхом подання адміністративного позову, із дотриманням правил предметної та територіальної підсудності вимог і не можуть бути вирішеними в порядку цивільно-процесуального судочинства, в порядку ст. 383 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 15, 383-384, ЦПК України ст. ст. З, 181 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки подану скаргу не належить розглядати в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Роз'яснити скаржнику його право на звернення із заявленими вимогами до відповідного суду адміністративної юрисдикції в порядку адміністративного судочинства України, з дотриманням правил предметної та територіальної підсудності.

На дану ухвалу може бути апеляційна скаргу протягом п"яти днів після її отримання до Тернопільського апеляційного суду через суд Бережанський районний суд Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_3