У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Галичанського А.Д., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Скрипник С.В.

за участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання її та неповнолітньої дитини такими, що втратили право на користування житловим будинком. Свої вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок по вул..Незалежності, 1 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області. З відповідачкою ОСОБА_2 він перебував в шлюбі до 16 вересня 2009 року. Від шлюбу є донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 15 вересня 2010 року відповідачка разом з донькою в будинку не проживають без поважних причин. З підстав ст..ст.71, 72 ЖК України просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення. Посилалася на те, що з квітня 2006 року вона зареєстрована та проживала в житловому будинку, що належить ОСОБА_1 як член сім»ї. В 2008 році народилася донька ОСОБА_3, яка проживала разом з ними. Після розлучення, колишній чоловік всіляко перешкоджає їй у провадженні у вказаному будинку, в результаті чого вона разом з малолітньою донькою у вересні 2010 року була вимушена піти тимчасово проживати в будинок своїх батьків. Просила суд зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод їй та дитині у проживанні та вселити їх у спірний будинок.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Вирішено вселити ОСОБА_2 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_3 в житловий будинок, що розташований по вул.. Незалежності, 1 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком з належними до нього будівлями і спорудами, що розташовані по вул.. Незалежності,1 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області.

На рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без мін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим будинком, суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності позовних вимог.

Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований по вул..Незалежності, 1 в с.Зарожани Хотинського району Чернівецької області. В цьому будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 як члени сім»ї власника будинку.

Судом також встановлено, що відповідачка з неповнолітньою дитиною в спірному будинку не проживають з 15 вересня 2010 року.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як вбачається з позовної заяви, що вона подана до суду 07 липня 2011 року.

Таким чином, на час пред»явлення позову до суду не сплив річний термін відсутності відповідачки з неповнолітньою дитиною в спірному приміщенні.

Посилання в позовній заяві на ст..ст.71, 72 Житлового кодексу є безпідставними, оскільки дані статті регулюють правовідносини, що виникають з приводу державного житлового фонду. Судом встановлено і це підтверджується письмовими доказами, що спірний будинок належить позивачу на праві приватної власності.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд першої інстанції підставно виходив з того, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права членів його сім»ї користуватися займаним приміщенням.

Так, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 вселилася в спірний будинок як дружина позивача. Їхня дочка ОСОБА_3 проживає в будинку з дня народження. Тобто відповідачка з дитиною проживали в будинку на правах членів сім»ї позивача, а з часу розлучення як колишні члени його сім»ї, тому сторони нарівні мають право користуватися спірним будинком.

Відповідно до ст..156 ЖК члени сім»ї власника жилого будинку, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.4 цієї статті припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, право користування жилим приміщенням колишніх членів сім»ї урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК).

Враховуючи наведені обставини доводи апеляційної скарги про те, що з припиненням сімейних відносин припиняється і право користування жилим приміщенням є безпідставними.

Постановляючи рішення про вселення відповідачки з неповнолітньою дитиною до будинку позивача, суд першої інстанції з»ясував всі обставини справ та дав належну оцінку зібраним доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка користувалася жилим приміщенням на підставі сервітуту колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. ОСОБА_1 заявляв у суді першої інстанції вимоги про визнання відповідачки та їх дочки такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав ст..ст.71, 72 ЖК України. Вимог про те, що відповідачка користувалася жилим приміщенням на підставі сервітуту, в суді першої інстанції заявлено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

Апеляційний суд Чернівецької області

м. Чернівці, вул. Емінеску, 4, 58002, (0372) 55-34-03