АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія:право власності Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та за позовом ОСОБА_4, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1987 року по 11 січня 1999 року. Від шлюбу мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1.

У серпні 1999 року відповідач забрав свої речі і залишив родину, а в 2007 році позбавлений батьківських прав відносно сина.

З 1999 року відповідач в квартирі не проживає, покинув квартиру добровільно, житлом не цікавиться.

Просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою № 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевского в м. Харкові.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2009 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 02 лютого 2010 року заочне рішення скасовано.

При новому розгляді справи ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій вказав, що дійсно з 18 грудня 1987 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

12 квітня 1996 року він, дружина та її син від першого шлюбу ОСОБА_4 продали належну їм квартиру № 60 в житловому будинку № 88 по вулиці Чернишевського в м. Харкові і придбали квартиру № 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевського в м. Харкові.

Оскільки ця квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти його та відповідачки від продажу квартири по вулиці Чернишевського, вона є обєктом спільної власності подружжя і він просить визнати за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду згідно п. З ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2009 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевського в м. Харкові.

Ухвалою суду від 19 квітня 2011 року заочне рішення від 01 жовтня 2010 року скасовано.

У травні 2011 року з позовною заявою звернувся ОСОБА_4, який вказав, що спірна квартира 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевського в м. Харкові була придбана за кошти від продажу квартири № 60 в житловому будинку № 88 по вулиці Чернишевського в м. Харкові, в якій він був власником 1/3 частини.

Та квартира належала на праві власності сторонам і йому на підставі свідоцтва про приватизацію майна. Відповідно до Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є укладення угод не заборонених законом.

Такою угодою була ця угода про придбання квартири за спірні кошти родини, оскільки вони на той момент проживали однією родиною.

Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї є їхньою спільною сумісною власністю. Отже, він є співвласником цієї квартири.

Оскільки квартиру придбали вони троє, їх частки є рівними, а тому він просить визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_4 право власності по 1/3 частині спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог; стягнути з відповідача судові витрати у сумі 1280 грн. та 120 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - двічі - витрати в суді першої та апеляційної інстанції, посилаючись на те, що співвласником квартири № 60 в житловому будинку № 88 по вулиці Чернишевського в м. Харкові ОСОБА_4 не був, оскільки був неповнолітній; власних коштів не мав, щоби придбати майно.

Не враховано, що вони - подружжя, витрачали і свої кошти на придбання спірної квартири, оскільки певна сума пішла на оформлення договорів.

Неправильно визначено в рішенні суму судових витрат.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1987 року до 11 січня 1996 року.

Від шлюбу сторони мають сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно якого ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав.

ОСОБА_3 від першого шлюбу має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в квартирі № 60 в житловому будинку № 88 по вулиці Чернишевського в м. Харкові, яка, як вказує ОСОБА_3, була виділена її першому чоловікові ОСОБА_5 Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 оселився у це житло.

05 лютого 1996 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизували цю квартиру, де їм стало належати 30/100 частин. При приватизації частки власників є рівними.

12 квітня 1996 року згідно договору купівлі-продажу вони продали це житло за 500 млн. крб. та зразу ж в цей день за ці кошти 500 млн. крб. купили однокімнатну квартиру № 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевского в м. Харкові, оформивши право власності на імя ОСОБА_3

На час вчинення цих правочинів ОСОБА_4 був неповнолітнім.

Набуте внаслідок приватизації майно не є спільним майном подружжя.

Після продажу приватизованого житла кожен з подружжя вніс свою частку у придбання квартири № 43 в житловому будинку № 9 по вулиці Тухачевского в м. Харкові, тобто, всього 2/3 вартості спірної квартири.

Зважаючи, що продано належне трьом власникам житло було за 500 млн. крб. та придбано також за 500 млн. крб. від продажу тієї квартири, що підтверджується всіма сторонами, у тому числі ОСОБА_1, суд обґрунтовано визнав за кожним з них у спірній квартирі право власності по 1/3 частині.

Дії сторін свідчать про намір створення спільної сумісної власності: подружжя кожен від себе, а ОСОБА_3 і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, всі кошти, і в тому числі і кошти від продажу частки ОСОБА_4, вклали в покупку цієї квартири; вони всі разом заселились в це житло, зареєструвались і проживають ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - до цього часу, а ОСОБА_1 - до певного часу.

Відповідно до ст. 16, 17 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється Законом і Кодексом про шлюб та сімю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Посилання ОСОБА_1, що хоча і продано квартиру за 500 млн. крб. і придбано спірну квартиру саме за ці кошти, однак не враховано, що кошти ще витрачались на оформлення квартири - судовою колегією не приймаються.

Що це за кошти, в якій сумі він пояснити не міг.

При цьому колегія враховує, що строк позовної давності не пропущено.

Угода укладена у 1996 році, коли ОСОБА_4 був неповнолітнім.

Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 не заявляли свої вимоги щодо виділення їх ідеальних часток, оскільки відносини сторін були добрими; реєстрація всієї квартири за ОСОБА_3 - дружиною та матірю сторін не порушувала їх права і тільки подання у 2010 році позову ОСОБА_1 про виділ його ідеальної частки спонукало і ОСОБА_4 на предявлення позову про захист своїх інтересів.

Отже, рішення суду щодо належності кожному з сторін права власності по 1/3 частині квартири є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -