АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-ц-34/2011 року Головуючий 1-ї інст. Кицюк В.П.
Категорія: трудові правовідносини Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі - Козленко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Універсальне агентство ПРО-ФАРМАна рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю Універсальне агентство ПРО-ФАРМАпро визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2009 року ОСОБА_5 звернулася до суду з дійсним позовом, після уточнення якого остаточно просила визнати її звільнення з роботи у ТОВ Універсальне агентство ПРО ФАРМА( надалі Товариство) за п. 4 ст. 40 КЗпП України незаконним та зобовязати відповідача скасувати наказ про її звільнення; не поновлюючи її на роботі змінити причину звільнення з ТОВ Універсальне агентство ПРО ФАРМАзі звільнення за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП Українина звільнення за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, зазначивши дату звільнення з 05 жовтня 2009 рокуна день ухвалення рішення суду, зобовязати Товариство внести відповідні зміни до її трудової книжки, виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористану відпустку за період з 06.10.2009 року до дня ухвалення рішення суду до дня ухвалення рішення суду, стягнути з Товариства 7000 грн. моральної шкоди та 127 грн. витрат на проїзд до м. Києва для ознайомлення з наказом про звільнення.

В обґрунтування позову зазначила, що з 23.03.2009 року працювала у Товаристві на посаді менеджера з питань регіонального розвиту відділу дослідження товарного ринку безрецептурних препаратів департаменту безрецептурних препаратів. Наказом Товариства від 05.10.2009 року її було звільнено з займаної посади за п. 4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає зазначене звільнення незаконним, тому що адміністрації Товариства була відома причина її відсутності на роботі 05 жовтня 2009 року, а саме, з 17 липня 2009 року позивач знаходилася у щорічній відпустці строком 14 календарних днів, проте 21 липня 2009 року вона захворіла і знаходилась на лікарняному до 25 вересня 2009 року включно. Оскільки, відповідно до положень закону дні тимчасової непрацездатності працівників до щорічних відпусток не включаються, 25 вересня 2009 року вона надіслала на адресу відповідача заяву про завершення перебування на лікарняному та про продовження терміну перебування у щорічній відпустці на 10 днів, тобто до 05 жовтня 2009 року. Крім цього, 06.10.2009 року вона вийшла на роботу та продовжила виконувати свої посадові обовязки включно до 25.10.2009 року, коли дізналася про звільнення з 05.10.2009 року. В супереч вимогам закону при прийнятті на роботу вона не була ознайомлена з колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, у звязку з чим її неможливо притягнути до відповідальності за порушення трудової дисципліни. Неправомірне застосування до ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення та порушення її трудових прав завдало позивачці моральних страждань, що виразилися у втраті душевного спокою, пригніченому стані та погіршенні стану здоровя. Крім цього, вона не отримала належну їй заробітну плату за роботу у період з 06.10.2009 року по 25.10.2009 року, що позбавило її коштів для існування і завдало додаткових страждань. Завдану їй діями відповідача моральну шкоду ОСОБА_5 оцінює в 7000 грн. Оскільки вона займала посаду регіонального менеджеру Товариства її місце роботи було визначено у м. Харкові, тому для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки вона змушена була їхати до офісу Товариства у м. Київ. В супереч вимог закону, відповідач витрати на її проїзд до Київа у розмірі 127 грн. не компенсував. Позивач не бажає продовжувати трудові відносини з Товариством, тому просила суд змінити формулювання її звільнення зі звільнення за прогул на звільнення за власним бажанням з дати ухвалення рішення суду та зобовязати товариство виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за дні невикористаної відпустки.

Представники відповідача позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Зазначили, що наказ про відпустку ОСОБА_5 у Товаристві не видавався, вона залишила робоче місце самовільно, про причини своєї відсутності на роботі адміністрацію Товариства не повідомила. Вважали, що будь яких порушень законодавства про працю під час звільнення ОСОБА_5 з боку адміністрації Товариства допущено не було тому підстави для задоволення позову відсутні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволений частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_5В за п. 4 ст. 40 КЗпП України та скасовано наказ № 150/2009КС від 05 жовтня 2009 року про її звільнення. Змінено дату формулювання причини звільнення на звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 25 травня 2010 року, зобовязано ТОВ Універсальне агентство ПРО ФАРМАвнести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_5 Стягнено з відповідача на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 06 жовтня 2009 року по 25 травня 2010 року включно у розмірі 12 930 грн. 72 коп., а також 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду від 25 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга Товариства не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Товариства № 025/2009 К від 23.03.2009 року ОСОБА_5 була прийнята на роботу у Товаристві на посаді менеджера з питань регіонального розвиту відділу дослідження товарного ринку безрецептурних препаратів департаменту безрецептурних препаратів. Наказом Товариства № 150/2009 КЗ від 05.10.2009 року її було звільнено з займаної посади за п. 4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин 05 жовтня 2009 року.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно керувався ст.,ст. 40,149,117,235,237 1 КЗпП України та обґрунтовано виходив з того, що адміністрацією Товариства не дотриманий встановлений законом порядок застосування до позивача дисциплінарного стягнення. А саме, від ОСОБА_5 не були отримані письмові пояснення, не враховані обставини, за яких вчинено проступок та попередня робота працівника.

При цьому, суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, даним доповідних записок від 30.09.2010 року, 05.10.2009 року ( а.с. 54 56 ), акту службового розслідування ( а.с. 57 58), які не місять достовірних даних про неможливість отримати від ОСОБА_5 пояснення з приводу відсутності на роботі з 29.09.2009 року по 05.10.2009 року.

Судом також встановлена наявність поважної причини відсутності ОСОБА_5 на роботі 05.10.2010 року, яким було її погане самопочуття, що підтверджується даними амбулаторної карти та поясненнями дільничного терапевта.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про незаконність звільнення позивача, скасував наказ про її звільнення та, враховуючи відсутність з її боку бажання продовжувати з відповідачем трудові відносини, змінив дату та формулювання причин звільнення на звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 25 травня 2010 року, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку позивача зроблений судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 та наданої відповідачем довідки про заробітну плату ОСОБА_5

Факт працевлаштування ОСОБА_5 з 10. 11. 2009 року по 16. 02.2010 року ( а.с.165) на висновки суду не впливає, оскільки відповідно до вимог закону не є підставою для відмови або зменшення розміру стягнення.

Оскільки судом встановлена незаконність звільнення позивача, суд обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 завданої їй цими діями моральної шкоди у розмірі 1500 грн.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю Універсальне агентство ПРО-ФАРМА відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: