Справа № 0216/ 2-о-80/11 р.
У Х В А Л А

30 серпня 2011 року Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., отримавши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и л а:

Заявник у своїй заяві вказує, що 02 березня 1993 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2. В свідоцтві його прізвище записано невірно Смешняк. Державний нотаріус розяснив, що виправлення в свідоцтві про право на спадщину може бути внесено нотаріусом, який вчинив нотаріальну дію, та рекомендував спадкоємцю звернутися до суду. ОСОБА_1 із заявою про встановлення юридичного факту звернувся до суду.

Заява не відповідає діючому законодавству, зокрема:

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту має бути зазначено причину неможливості отримання чи відновлення документу, що посвідчує цей факт.

Із тексту позовної заяви слідує, що при зверненні до Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори за виправленням неправильності в написанні прізвища спадкоємця в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні такого, оскільки відповідно до п. 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України … виправлення скріплюються підписом та печаткою нотаріуса, який вчинив нотаріальну дію.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі та документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до п. 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову вказуються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та адреса державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); мотиви, з яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на цивільне процесуальне законодавство. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

В залежності від мотиву відмови, така відмова може бути оскаржена через суд у відповідному порядку (судочинстві) або ж будуть законні підстави для звернення до суду за встановленням факту.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України, заявник мав би зазначити, з якою метою він просить встановити факт, а також додати, як того вимагає ч. 2 ст. 258 ЦПК України, докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідку про неможливість відновлення документів.

За таких обставин заява має бути залишена без руху до усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 121, ст. 258 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності свідоцтва про право на спадщину залишити без руху.

Надати заявнику строк у пять днів після отримання копії цієї ухвали включно для усунення недоліків заяви.

Суддя: ______________