АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: спадкове Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Москаленко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Шоста Харківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що вона разом зі своєю рідною сестрою ОСОБА_5 та їх рідним братом ОСОБА_6 проживали в чотирьохкімнатній квартирі № 22 житлового будинку № 71 по вулиці Сумській в місті Харкові.

Приблизно у 2001 році квартира була приватизована і ОСОБА_1 отримала у власність 25/100 часток цієї квартири, а ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали у спільну власність 75/100 часток.

Всі вони жили однією сім»єю і користувались всією квартирою спільно. їх походження від спільних батьків підтверджується свідоцтвами про народження та реєстрацією шлюбу.

31 серпня 2005 року ОСОБА_7 помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є його дружина ОСОБА_5, яка постійно проживала з ним і, відповідно, прийняла спадщину.

31 березня 2008 року померла ОСОБА_5. Спадкоємців першої черги не було; спадкоємцями другої черги як рідні сестри та брат є вона, їх сестра ОСОБА_4 та брат ОСОБА_6 Спадщину вони прийняли, оскільки від неї не відмовились.

28 червня 2010 року помер ОСОБА_6.

Хто прийняв спадщину після нього - не відомо.

Зі слів відповідачки відомо, що ОСОБА_5 склала на ім.»я ОСОБА_3 заповіт.

Однак, на час складання заповіту ОСОБА_5 хворіла хронічною, стійкою психічною хворобою, вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

12 травня 2010 року на ім'я ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право спадщину за законом на 150/300 часток квартири, хоча повинно бути за заповітом.

ОСОБА_1 як спадкоємець другої черги не заперечує проти включення до кола спадкоємців за законом ОСОБА_4

При цьому за умовами домовленості між ними та ОСОБА_6 обумовлено, що ОСОБА_4 включена до кола спадкоємців і тому вона привезла ОСОБА_4 в місто Севастополь речі ОСОБА_5: шубу, обручку, сервіз та інше майно.

Просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений 10 жовтня 2005 року державним нотаріусом Шостої держнотконтори; визнати за нею право власності на 50/ 300 часток цієї квартири як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 травня 2010 року Шостою держнотконторою на ім'я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5

Представники відповідачки позов не визнали. Пояснили, що хоча всі проживали в одній квартирі, однак займали окремі приміщення; спільного господарства не вели. Психічними хворобами ОСОБА_5М не хворіла. Заповіт склала свідомо. Нотаріус перевірив дієздатність ОСОБА_5 при посвідченні заповіту.

Представник третьої особи ОСОБА_4 позов підтримав.

Представник третьої особи Шостої держнотконтори проти позову заперечувала; пояснила, що оформлювала заповіт на дому ОСОБА_5, оскільки вона людина похилого віку та у неї хворі ноги.

При спілкуванні вона перевірила дієздатність ОСОБА_5, яка була адекватна, розуміла значення своїх дій; заповіт підписала особисто.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова позов задоволено частково: визнано заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 посвідчений 10 жовтня 2005 року за номером 5-2635 нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 недійсним. Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 травня 2010 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_3 на 150/300 часток квартири АДРЕСА_1 недійсним. В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду змінити: визнати за нею право власності на 50/300 часток спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та вирішити питання про розподілення судових витрат, посилаючись на те, що суд вирішив питання по незаявленим позовним вимогам, оскільки питання про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю не ставилося.

ОСОБА_1 претендує на спадщину саме як спадкоємець другої черги - рідна сестра. Спадщину вона прийняла, оскільки постійно проживала з ОСОБА_5. Доказом цьому є довідка житлово - комунальної організації та інші документи. Заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Спадкоємцями частки ОСОБА_5 є вона разом з сестрою ОСОБА_4 та братом ОСОБА_6 Спадкова маса складає 150/300 часток, а тому вона просить визнати за нею право власності на 50/300 часток квартири.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання права власності на 50/300 часток квартири суд першої інстанції обгрунтовано виходив з тих обставин, що нею не надано доказів про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи квартира № 22 житлового будинку № 71 по вулиці Сумській в місті Харкові була і є комунальною.

20 серпня 1997 року ОСОБА_1 приватизувала кімнату №1 площею 18 кв.м., яку вона займала, що становить 25/100 часток квартири.

24 жовтня 2001 року подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_5 та брат ОСОБА_5 - ОСОБА_6 приватизували три кімнати в цій квартирі, які вони займали, а саме кімнати : № 3,4,5,, що становить 75/100 часток цієї квартири.

ОСОБА_7 помер 31 серпня 2005 року; його дружина ОСОБА_5 померла 31 березня 2008 року.

Спадкоємців першої черги після її смерті немає. Спадкоємцями другої черги є її рідний брат ОСОБА_6 та сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_4 З заявою про прийняття спадщини за заповітом у шестимісячний строк до нотконтори звернулася тільки ОСОБА_3 (а.с. 67)

Відповідно до вимог ч.3 ст. 1268, ч.1 ст. 1270, ч.1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Тобто, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Посилання ОСОБА_1, що вона постійно проживала разом з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції і не приймається судовою колегією.

Як на доказ постійного проживання ОСОБА_1 посилається на те, що вона зареєстрована разом з померлою ОСОБА_5 в цій квартирі, що відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є безумовним доказом прийняття спадщини та підставою для видачі свідоцтва.

Між тим, законодавець не пов'язує сам факт реєстрації в квартирі з фактом прийняття спадщини. Визначальним є тільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Не надано позивачкою і інших доказів щодо постійного проживання з ОСОБА_5 до часу її смерті.

Ніяких довідок житлово-комунальних органів для підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 не надано.

В наданих сторонами довідках КП «Жилкомсервіс», навпаки, чітко вказано, що ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 є сусідкою (а.с. 50,106, 277, 278). Після приватизації відкрито окремі рахунки на житло: у ОСОБА_1 на кімнату площею 18 кв.м., у ОСОБА_5 - на три інші кімнати (а.с. 229,230).

При цьому сім'я подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користувалися пільгами (а.с. 262) при сплаті комунальних послуг.

Кожен оплачував комунальні витрати особисто з своїх коштів, як вказувала ОСОБА_1

Той факт, що ОСОБА_1 не проживала постійно з ОСОБА_5 підтверджується і довідкою КП «Жилкомсервіс», в якій вказано, що разом з ОСОБА_5 на час смерті проживав її брат ОСОБА_6 (а.с. 105).

Посилання представника ОСОБА_1, що факт постійного проживання підтверджується і поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13 також судовою колегією не приймається. Ці свідки давали детальні пояснення щодо психічного стану ОСОБА_5 JI.M.

Щодо їх пояснень про сумісне проживання ОСОБА_1 однією сім»єю з ОСОБА_5 JI.M., то колегія відноситься до них критично.

Їх пояснення про проживання однією сім»єю поверхові і спростовуються, крім пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, особистими поясненнями ОСОБА_1. яка вказувала, що пенсію ОСОБА_5 JI.M. перераховувала в Банк, а за її дорученням пі кошти на витрати знімала ОСОБА_3, що підтверджується дорученням від 07 квітня 2005 року на (а.с.47).

Як вказує ОСОБА_1, їх коштами вона не розпоряджалась.

ОСОБА_6 - брат померлої хоронив ОСОБА_17

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Рішення в цій частині постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення не оскаржується і не переглядається.

Посилання ОСОБА_1, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки вийшов за межі позовних вимог, з'ясовуючи факт її мешкання однією родиною з ОСОБА_17 та відмовив у задоволенні не заявлених позовних вимог судовою колегією не приймаються.

Судом першої інстанції саме в межах заявлених позовних вимог та вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України зясовувалось питання щодо постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 саме як спадкоємиці другої черги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді