Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-98/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(у повному обсязі)

"31" березня 2011 р. р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в

особі головуючого судді Кривка В. П

при секретарі Гажук Н.В.,

з участю: позивач -прокурор Самолюк М.В.,

третя особа ОСОБА_1,

відповідач -представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду в смт.Міжгір'ї справу за позовами прокурора Міжгірського району в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ Промінвестбанк м.Київ про стягнення заборгованості в оплаті праці в користь ОСОБА_1 -29 860 грн., в користь ОСОБА_4 - 17 272,50 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2011 р. зазначені позови подано в суд з такою мотивацією.

Відповідач не виконує норми законодавства про працю і закон Про статус гірських населених пунктів в Україні, а саме не нарахував і не виплатив під час роботи ОСОБА_4 і ОСОБА_1 в період з 01.11.2007 р. по 18.01.2011 р. надбавку за роботу в гірському населеному пункті до їх посадових окладів у розмірі 25 %. Позивач зазначив, що за вказаний період ОСОБА_4 виплачено посадовий оклад на загальну суму 69 090 грн., - відповідно доплата за гірські мала становити в цей же період- 17 272,50 грн., а ОСОБА_1 - 119 440,00 грн., доплата за гірські 29 860 грн. Відповідач добровільно відмовився виплатити вказані суми при звільненні працівників.

Прокурор вимоги підтримав.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 підтримала вимоги прокурора і додатково пояснила, що під час роботи у відповідача неодноразово зверталась з проханням і роз'ясненням про нарахування і виплату надбавки за гірські, однак відповідач ці звернення ігнорував і обіцяв виплатити в майбутньому.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 подала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі.

Відповідач в особі уповноваженого представника позов заперечив повністю, а позицію обгрунтував таким. Особи, в інтересах яких заявлено позов під час роботи у відповідача не пред'явили посвідчення, що стверджує їх проживання і працю на території гірського населеного пункту для отримання пільг. Окрім цього, підвищення на 25 % розмірів посадових окладів як гірська надбавка, яка визначена генеральною галузевою та регіональною угодами є мінімальною гарантією в оплаті праці. Натомість посадові оклади вказаних працівників перевищували ці мінімальні гарантії, зокрема розміри мінімальної заробітної плати, встановлені законами Про Державний бюджет України в 2007-2011 рр.

Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази суд установив наступні обставини, дійшовши такого висновку.

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 працювали у відповідача з 01.11.2007 р. по 18.01.2011 р. в Міжгірському безбалансовому відділенні № 4 філії м.Чоп на посадах відповідно: завідуючої відділенням і провідного економіста. Ці працівники звільнені з роботи 18.01.2011 р. по скороченню чисельності і штату працівників (за ст. 40 п. 1 КзпП України). Оплата праці цих працівників складалась з посадових окладів і доплат у виді премій. З довідок, складених відповідачем убачається, що їх посадовий оклад змінювався за період роботи, зокрема:

у ОСОБА_4 становив:

- з 01.11.2007 р. до 01.04.2008 р. - 1200 грн.;

- з 01.04.2008 р. до 01.08.2009 р. - 1400 грн.;

- з 01.08.2009 р. до 01.04.2010 р. - 2240 грн.;

- з 01.04.2010 р. до 01.07.2010 р. - 2270 грн.;

- з 01.07.2010 р. до 18.01.2011 р. - 2280 грн,

у ОСОБА_1 становив:

- з 01.11.2007 р. до 01.04.2008 р. - 1500 грн.;

- з 01.04.2008 р. до 01.08.2009 р. - 2200 грн.;

- з 01.08.2009 р. до 01.04.2010 р. - 3630 грн.;

- з 01.04.2010 р. до 18.01.2011 р. - 4770 грн.

Відповідач визнав, що не нараховував і не виплачував цим працівникам надбавки за роботу в гірському населеному пункті.

Згідно з ст. 6 закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах встановлюються Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою № 648 від 11.08.1995 р., якою передбачено, що тарифні ставки і посадові оклади на підприємствах, установах і організаціях, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, визначені генеральною, галузевою та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також установлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 %.

Ст. 5 вказаного вище закону передбачає, поряд з іншим, що статус особи, яка проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського , надається громадянам, що постійно проживають, працюють у цьому населеному пункті, про що видається громадянам виконавчим органом місцевої ради посвідчення відповідного зразка.

Цією ж статтею закону визначено, що у разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництво , відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця, в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Ця норма закону набрала чинності з 01.01.2003 р.

Постановою КМУ № 647 від 11.08.1995 р. (із змін. і доп.) всі населені пункти Міжгірського району, в т.ч. й смт.Міжгір'я віднесені до переліку, яким надано статус гірських населених пунктів.

З матеріалів справи (паспортних відомостей гр.України, довідок, посвідчень, виданих Міжгірською селищною радою) видно, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 постійно мешкають у смт.Міжгір'ї, у тому числі й у період праці у відповідача і одержали статус, яка проживає, працює на території гірського населеного пункту з 29.08.2007 р.

Представник відповідача у судовому засіданні ствердив, що відповідач не укладав генеральної, галузевої чи регіональної угоди з профспілковим органом про врегулювання мінімальних тарифних окладів (ставок) своїх працівників.

З установлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач порушив вимоги закону Про статус гірських населених пунктів в Україні, пост. КМУ від 11.08.1995 р. № 648, ст. 100 КзпП України, зокрема не забезпечив надбавку, установлену нормативними актами, в оплаті праці працівників на роботі в особливих природних географічних умовах.

Суд відхиляє позицію відповідача, що така надбавка застосовується тільки до мінімальної заробітної плати, визначеної в законах Про Державний бюджет України, бо таке не грунтується на законі.

Суд вважає, що відповідач мав нарахувати і виплатити працівникам надбавки в розмірі 25 % до їх посадових окладів з розрахунку:

ОСОБА_1

- посадовий оклад 1500 грн., надбавка 375 грн., всього за період з 01.11.2007 р. по 31.03.2008 р. - 1875 грн. = ( 375 х 5 міс.);

посадовий оклад 2200 грн., надбавка 550 грн., всього за період з 01.04.2008 р. по 31.07.2009 р. - 8800 грн. = (550 х 16 міс.);

посадовий оклад - 3630 грн., надбавка 907,50 грн., всього за період з 01.08.2009 р. по 31.03.2010 р. - 7260 грн. = (907,50 х 8 міс.);

посадовий оклад - 4770 грн., надбавка 1192,50 грн, всього за період з 01.04.2010 р. до 31.12.2010 р. - 10732,50 грн. = (1192,50 х 9 міс.).;

за пророблені дні січня 2011 р.(10 робочих днів) -542,05 грн.

Всього не виплачено надбавок за пророблений період 29 209 грн. 55 коп.

ОСОБА_4

посадовий оклад 1200 грн., надбавка 300 грн., всього за період з 01.11.2007 р. по 31.03.2008 р. - 1500 грн. = (300 х 5 міс.);

посадовий оклад 1400 грн., надбавка 550 грн., всього за період з 01.04.2008 р. по 31.07.2009 р. - 5600 грн. = (350 х 16 міс.);

посадовий оклад 2240 грн., надбавка 560 грн., всього за період з 01.08.2009 р. по 31.03.2010 р. - 4480 грн. = (560 х 8 міс.);

посадовий оклад 2270 грн., надбавка 567,50 грн., всього за період з 01.04.2010 р. по 30.06.2010 р. - 1702,50 грн. = (567,50 х 3 міс.);

посадовий оклад 2280 грн., надбавка 570 грн., всього за період з 01.07.2010 р. по 31.12.2010 р. - 3420 грн. = (570 х 6 міс.);

за пророблені 10 робочих днів січня 2011 р. - 259,09 грн

Всього не виплачено надбавок за пророблений період 16 961 грн. 59 коп.

Згідно з ст.ст. 88 ЦПК України, 3 п. 1-а Декрету Про державне мито, з врахуванням того, що позов заявлено прокурором, який за подання позову не оплачує держмито і витрати на ІТЗ розгляду справи, такі слід покласти на відповідача із стягненням у користь держави, виходячи з кількості позовних вимог (позови об'єднані в одне провадження) та загальної суми ціни позову 46 171 грн. 14 коп., тобто 240 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи і 461,71 грн. державного мита.

Оскільки предметом вимог є заборгованість по заробітній платі суд вважає за необхідне застосувати ст. 367 ч. 2 ЦПК України і привести рішення суду до негайного виконання.

Нарахування і оплата обов'язкових платежів із заробітної плати є обов'язком роботодавця, про що слід зазначити в рішенні суду.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ Промінвестбанк, м.Київ заборгованість по заробітній платі у виді надбавки за роботу в гірському населеному пінкту в період з 01.11.2007 р. по 18.01.2011 р. :

у користь ОСОБА_1 29 209,55 (двадцять дев'ять тис. двіста дев'ять грн. 55 коп.) з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податкових і страхових платежів;

у користь ОСОБА_4 16 961,59 (шістнадцять тис. дев'ятсот шістдесят одну грн. 59 коп.) з відрахуванням із зазначеної суми обов'язкових податкових і страхових платежів.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по оплаті праці підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ПАТ Промінвестбанк, м.Київ судові витрати у користь держави із зарахуванням: - 461,71 (чотириста шістдесят одної грн. 71 коп.) у бюджет Міжгірської селищної ради Закарпатської області;

- 240 (двіста сорок грн.) витрат на ІТЗ розгляду справи в Держказначейство в Міжгірському районі Закарпатської області.

Копію рішення надіслати ОСОБА_5

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6