Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №2-297/11

Провадження №2/292/11

07 вересня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарі Прокопенко Р.О., за участі сторін: позивача ОСОБА_1І, відповідачі відсутні.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та компенсації моральної шкоди, заподіяної злочином,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення матеріальної та компенсації моральної шкоди, заподіяної злочином. Просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь заподіяну їй злочином, вчиненим їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, матеріальну шкоду в сумі 4 300 гривні, а також грошову компенсацію за заподіяну їй злочином, вчиненим неповнолітньою ОСОБА_4 злочином моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовувала вироком Славутицького міського суду відносно неповнолітньої ОСОБА_4 і доданими до позовної заяви документами.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному об,мі.

Відповідачі про час і місце розгляду справи судом повідомлялися,в судове засідання не з,явилися, письмових заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Славутицького міського суду Київської області від 31 березня 2011 року неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України, і їй призначено покарання - за ст. 185 ч. 1 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, - за ст. 185 ч. 2 КК України у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1, 2 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст.104,75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від покарання, якщо вона протягом іспитового строку - двох років не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї обов'язки: не виїде за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, буде повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, навчання, роботи, періодично буде з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Із матеріалів кримінальної справи №1-27/2011 року слідує, що 15 жовтня 2011 року о 06 годині 30 хвилин, ОСОБА_4, знаходячись за місцем свого проживання в кімнаті «А» квартири АДРЕСА_1, яка є гуртожитком і поділена між декількома сім'ями, в тому числі в ній знаходиться і кімната ОСОБА_1, скористувавшись тим, що остання перебувала в ванній кімнаті і не зачинила на замок вхідні двері своєї кімнати, вирішила таємно викрасти гроші та цінне майно. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4, користуючись тим, що її ніхто не бачить, шляхом вільного доступу таємно викрала з полиці шафи гроші в сумі 600 гривень та банківську картку банку «Укрінбанк» з жіночої сумочки, які належали ОСОБА_1,і та покинула кімнату. Після цього ОСОБА_4 прибула до банкомату банку «Київська Русь», який розташовано в будівлі музичної школи м.Славутича, де знаючи захисний код, використовуючи раніше викрадену банківську картку ОСОБА_1, зняла з її рахунку гроші в сумі 3 700 гривень, чим завдала їй матеріальної шкоди на загальну суму 4 300 гривень. Постановою слідчого в цій кримінальній справі від 08 листопада 2010 року (а.с.43) ОСОБА_1, визнано потерпілою.

Вина неповнолітньої ОСОБА_4 повністю підтверджується набравши силу вироком Славутицького міського суду від 31 березня 2011 року в кримінальній справі № 1-27/2011.

Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 її батьками записані відповідачі.

Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, а також матеріали кримінальної справи №1-27/2011 року суд прийшов до висновку що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд виходячи з розумності і справедливості вважає, що діями неповнолітньої ОСОБА_4 дійсно позивачу спричинено моральну шкоду, проте компенсація заподіяної їйі ОСОБА_4 моральної шкоди в грошовому виразі повинна складатися у сумі 2000 гривень. Суд вважає, що ця сума відповідає характеру заподіяної шкоди, часу, який позивачем витрачений на відновлення того душевного стану, який був у неї до вчинення неповнолітньою ОСОБА_4 злочину, витратам її вільного та робочого часу, який вона була вимушена затрачувати на проведення слідчих дій, що безумовно не прибавляло їй позитивних емоцій. Суд вважає, що сума відшкодування моральної компенсації відповідає вимогам розумності та справедливості.

Так як згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є неповнолітньою, станом на цей час їй виповнилось 16 років, то відповідно ст. ст. 1179 та 1190 ЦК України відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та компенсацію за заподіяну моральну шкоду повинні нести її батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Цими правовими нормами передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Також, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг п'ятнадцяти років, згідно зі ст.446 ЦК (ст. 1179 ЦК України) несуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни, а у відповідних випадках - учбові, виховні або лікувальні заклади за наявністю загальних підстав, передбачених ст.440 ЦК (ст. 1166 ЦК України).

При цьому слід мати на увазі, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; учбові, виховні і лікувальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім в час знаходження його під їх наглядом. Зазначений в ст.446 ЦК (ст. 1179 ЦК України) перелік фізичних і юридичних осіб, які несуть відповідальність за шкоду, заподіяну неповнолітніми віком до п'ятнадцяти років, є вичерпним і поширеному тлумаченню не підлягає.

Шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, згідно зі ст.447 ЦК відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_4 є ученицею школи, в неї відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої нею шкоди і вона не може нести матеріальну відповідальність на загальних підставах. Бездіяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у вихованні ними їхньої дочки, безнаглядність за нею призвела до вчинення їх неповнолітньою дочкою злочину щодо позивача, то матеріальну відповідальність вони повиннінести перед позивачем солідарну відповідальність.

Відповідно до ст. 28 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позивач і цивільний відповідач при розгляді цивільного позову в кримінальній справі або позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих особою, щодо якої справу закрито з підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1 цього Кодексу, звільняються від сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166,1167, 1179 ЦК України, ст. 28 КПК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.209,218 ЦПК України,

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 4 300 гривень, моральну шкоду у сумі 2000 гривень, понесені судові витрати у сумі 128 гривень 50 копійок, всього 6428 гривень 50 копійок, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно судовий збір у сумі 51 гривні.

Копію рішення направити відповідачам для ознайомлення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Повне рішення виготовлено 12.09.2011 року.

Суддя Т. О. Малишенко