15.12.2011 Єдиний унікальний номер 2-2140/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Карпенко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 грудня 2008 року він та відповідач уклали договір позики коштів, в цей же день позивач передав відповідачу 41875 доларів США, що еквівалентно 332487 грн., а відповідач зобовязався повернути зазначену суму на протязі 2009 року, що підтверджується розпискою. Однак до цього часу ОСОБА_2 суму боргу не повернув.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики коштів, в цей же день позивач передав відповідачу 41875 доларів США, що еквівалентно 332487 грн. (41875 доларів США х 7,94 грн. за долар США по курсу НБУ від 28 лютого 2011 року), а відповідач зобовязався повернути зазначену суму протягом 2009 року, що підтверджується розпискою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак до цього часу ОСОБА_2 суму боргу не повернув.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 88-89, 212, 213-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 332487 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Залімська