Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2011 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що 12 березня 2010 року помер ОСОБА_4, який заповів йому квартиру АДРЕСА_1. Проте, як з'ясувалося, окрім нього до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися відповідачки, які є його дочками від першого шлюбу і попри те, що не проживали із спадкодавцем і не доглядали за ним мають право на обов'язкову частку спадщини. ОСОБА_4, зважаючи на похилий вік і тяжку хворобу, був у безпорадному стані, потребував постійної турботи, стороннього догляду, матеріальної допомоги. Натомість відповідачки з грудня 2006 року повністю припинили спілкування з батьком тоді як йому довелося позичати гроші на придбання для нього ліки, заощаджуючи на власному харчуванні, одязі, виконувати ремонтні роботи в його квартирі, просити сусідів і родичів доглядати за хворим ОСОБА_4 доки сам був на роботі, а коли прийшов час власним коштом поховав спадкодавця. Вважає, що відповідачки, під час тяжкої хвороби батька, коли він знаходився в безпорадному стані, маючи таку можливість, свідомо ухилялися від надання спадкодавцю матеріальної допомоги і моральної підтримки, у зв'язку з чим просить усунути їх від права на спадкування.

Відповідачки позов не визнали, стверджуючи, що до останнього дня спілкувалися з батьком, надавали йому посильну матеріальну допомогу настільки наскільки дозволяв вік, стан здоров'я та фінансові можливості.

Поз'ов задоволенню не підлягає з наступних підстав. *

Судом встановлено, що 12 березня 2010 року у віці 83 років помер ОСОБА_5 (а.с.19), після смерті якого відкрилась спадщина на майно у виді квартири АДРЕСА_2, що належала йому на праві приватної власності (а.с.8).

Позивач є спадкоємцем зазначеного майна за заповітом (а.с.16, 41). Відповідачки, як повнолітні непрацездатні діти спадкодавця відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині, у зв'язку з чим звернулися із заявою про її прийняття у встановленому законом порядку (а.с.42,43)

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець перебував на диспансерному обліку терапевта страждав низкою захворювань, у зв'язку з чим потребував стороннього догляду (а.с.12,13), який з 20 лютого 2007 року до 07 серпня 2009 року за ним здійснювала працівниця Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району ОСОБА_6 3.І., котра є матір'ю позивача. Після її звільнення обслуговування ОСОБА_5 і його дружин продовжував інший соціальний працівник (а.с. 114).

Згідно з актом, складеним житлово-комунального підприємства Іллічівського району м. Маріуполя позивач з 2007 року проживав разом зі спадкодавцем і здійснював його догляд.

Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка, ОСОБА_6 3.І. пояснила, що двічі на тиждень відвідувала ОСОБА_5, який пропонував скласти на неї заповіт, але вона відмовилася. Тоді він заповів своє майно її сину, котрий допомагав йому у побутових питаннях, ремонтував сантехнічне обладнання, міняв вікна, двері. Після цього вони удвох продовжили доглядати спадкодавця.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 які мешкають у сусідніх зі спадковою квартирах підтвердили, що догляд за спадкодавцю здійснювали мати та син ОСОБА_6.

В цьому зв'язку слід зазначити, що відвідування спадкодавця щонайменше двічі на тиждень, придбання продовольчих і промислових товарів, виконання повсякденної робот (підготовка для приготування їжі, миття овочів, фруктів, посуду, винос сміття), надання допомоги при приготуванні їжі, годуванні ліжково-хворих, купані, митті голови, зміг ліжкової та натільної білизни, миття вікон, надання допомоги у ремонті житлових приміщеннях, тощо охоплюється обов'язками соціального працівника, які визначалися відповідно д Типового положення (взірцевого) про територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, затвердженого наказом Міністерств соціального захисту населення України від 1 квітня 1997 р. N 44, а згодом Переліком соціальних послуг, умови та порядок їх надання структурними підрозділами територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 р. N 1417.

Відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від спадкування за законом якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленуму Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справа: про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 роз'яснив, що безпорадним слід розуміти стан особи зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Сам по собі факт ненадання спадкоємцем допомоги спадкодавцю не свідчить про ухилення від виконання обов'язків відносно його утримання.

При вирішенні питання про усунення від спадщини підлягає з'ясуванню і те чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України позивач має довести як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи і спроможність останньої надати таку допомогу.

Заперечуючи проти позову, відповідачки посилаються на те, що допомагали і доглядали за батьком так, як те дозволяли життєві обставини.

Так, зокрема, ОСОБА_3 до 2006 року жила і працювала в Москві, але регулярно передавала звідти продукти харчування, які батьку відвозила ОСОБА_10, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12

Усі дні народження батька святкували разом, на підтвердження чого надали численні фото з ювілею спадкодавця, автентичність яких позивачем не оспорюється (а.с.99,104).

В липні 2007 року на лікуванні знаходився син ОСОБА_10, що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.72), в 2008 році прооперували ОСОБА_3 (а.с.65), наступного року зробили операцію ОСОБА_10 (а.с.86), а в 2010 році її син зламав п'яту (а.с.73) і вона доглядала за ним.

Крім батька вони мають ще й літню матір, яка теж хворіла (а.с.74-77,79,80), потребувала уваги й допомоги, проживала з ОСОБА_10 (а.с.98).

Відповідачка ОСОБА_10 з 29 вересня 2009 року є пенсіонером, інвалідом 3 групи з розміром пенсії 743,75 грн. (а.с.34). До виходу на пенсію працювала провідником вагонного депо станції Маріуполь, довго страждала на варикозне розширення підшкіряних вен обох нижніх кінцівок, а також на гіпертонічну хворобу та інші захворювання, періодично знаходилась на стаціонарному лікуванні (а.с.81-97).

Відповідачка ОСОБА_3, яка народилася 04 грудня 1951 року в 2006 році досягла пенсійного віку і з того часу вважається непрацездатною (а.с.56,57). В справі маються медичні документи за 2008 рік, згідно з якими вона страждає гіпертонічною хворобою II ст., дисциркуляторною інцефалопатією II ст. та низкою інших хвороб, піддавалася оперативному лікуванню

Син відповідачки ОСОБА_13, допитаний як свідок у справі, пояснив, що мати з сестрою навідували діда та й сам він виконував його доручення, діда доглядали соціальні робітники. В цілому з 2007 року відповідачки бували у батька 2-3 рази на місяць, інколи раз на два місяці, що також підтвердила сусідка спадкодавця свідки ОСОБА_14, ОСОБА_12

ОСОБА_15, яка мешкає у сусідній квартирі, в якості свідка пояснила, що ОСОБА_6 доглядала за ОСОБА_13 як соціальний працівник, а її син займався ремонтом квартири, а пізніше й похоронами ОСОБА_13 його коштом.

Свідок ОСОБА_16 також підтвердила, що позивач з матір'ю допомагали ОСОБА_13, але той платив їм гроші за ліки, продукти харчування.

Таким чином, позивач всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав докази н; підтвердження існування сукупності обставин, які за законом дають підстави для усунена відповідачок від права на спадщину.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1224, 1241 Цивільної Кодексу України, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м.Маріуполя.

Суддя: Н. В. Литвиненко