Справа № 6-45/11
У Х В А Л А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про встановлення способу і порядку виконання рішень суду,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну способу виконання рішень Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та від 08.01.2008 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати.

В заяві зазначила, що рішенням суду від 03.10.2008 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто 228980 грн., а за рішенням від 08.01.2008 року з неї на користь ОСОБА_2 стягнуто 8615 грн. Оскільки вона не працевлаштована, має низку хронічних хвороб, у звязку з якими перебуває на диспансерному обліку в медичному закладі, що позбавляє її можливості виконати рішення суду на користь ОСОБА_2, просить про встановлення способу виконання зазначених рішень, який полягав би у зменшенні суми заборгованості заявниці за рішенням на її користь на суму, яку стягнуто з неї на користь ОСОБА_2, тобто на 8615 грн.

В судовому засіданні підтримала свої вимоги. Просить про задоволення заяви.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на відсутність доказів скрутного майнового стану та неспроможність доводів про неможливість виконання рішення про стягнення з його довірителя на користь заявниці грошових сум.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2008 року, яке набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 228980 грн., а рішенням від 08.01.2008 року, що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 8615 грн. (а. с. 2-5).

За змістом ст. 373 ЦПК України та ст. 36 Закону України Про виконавче провадженняза наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

В силу ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист, який згідно із ст. 369 ЦПК має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України Про виконавче провадження, а в силу ст. 18 Закону України Про виконавче провадженняу виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення.

Згідно із ст. 1 Закону України Про виконавче провадженнявиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених законом, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви, суд виходить з того, що законом хоча й передбачено право суду у виняткових випадках змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення, проте зі змісту наведених норм випливає, що така зміна може бути допущена судом у випадках, коли рішенням суду встановлений спосіб його виконання.

Оскільки суд у відповідності до вимог матеріального і процесуального законодавства захистив право стягувачів в обраний ними спосіб, а саме: стягнувши з кожного з них на користь іншого певні суми, і за кожними рішенням видані виконавчі документи, то у відповідності до ст. 373 ЦПК України та ст. 36 Закону України Про виконавче провадженнясуд за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, міг би лише змінити спосіб виконання рішень, зазначений в них.

Так як ухвалені судами іменем України рішення суду є обовязковими для виконання, а спосіб виконання рішень - це сукупність виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення, який жодним чином не може змінювати його, суд не вбачає підстав для задоволення заяви, яка посягає на зміст рішень, що набрали законної сили.

Керуючись Законом України „Про виконавче провадження, ст. ст. 373, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішень суду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Щаслива