АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.
суддів Овсяннікової А.І, Коровіна С.Г.
при секретарі Щегельському Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:
У квітні 2007року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фрунзенського районного військовому комісаріату м. Харкова, в якому просив зобов`язати відповідача відшкодувати йому матеріальну шкоду в розмірі 90000грн. за незаконний призов до військової служби хворої людини.

У подальшому ОСОБА_1 уточнив позов, просив стягнути з відповідача на його користь 11 (одинадцять) мільйонів гривень, що відповідає, за його підрахунком, 1 (одному) мільйону євро.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що дитинстві, у 2-х літньому віці, він отримав тяжку черепно-мозкову травму (вдар металевою гойдалкою по голові), внаслідок чого пізніше у нього стався мікроінсульт у вигляді осередку склерозу в правому таламусі, після чого відбувалися часті головні болі, гіпертонія, безсоння. Незважаючи на неодноразові амбулаторні та стаціонарні лікування, поліпшення стану здоров`я не відбулося. У травні 1986року його визнали годним для проходження строкової військової служби, яку він проходив у В/Ч № НОМЕР_1 ВСО в якості рядового військового будівельника. Через місяць після призову його тричі відправляли на лікування до військового госпіталю. У жовтні 1986 року, тобто через чотири місяця після призову, військово-лікарняною комісією він був визнаним негодним до військової служби, його звільнено зі служби в армії та направлено в розпорядження Фрунзенського РВК. В 1992році, у зв`язку з загострюванням комплексу захворювань, висновком МСЕК йому встановлена 2 група інвалідності і він щомісячно змушений отримувати лікування в психоневрологічному диспансеру №3. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного призову, йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у вищезазначеній сумі.

В якості належного відповідача до участі у справі залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 , а Фрунзенський РВК визнано - третьою особою.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач позов підтримав і просив його задовольнити з підстав, викладених ним у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 липня 2011 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування йому відповідачем моральної шкоди.

При цьому суд виходив з того, що в травні 1986року лікарняною військовою комісією ОСОБА_1 було визнано придатним для проходження військової строкової служби. Цей медичний висновок зроблено з урахуванням медичної документації та наявності у позивача на той час конкретних захворювань.

На той момент ОСОБА_1 погодився з висновком вищезазначеної медичної комісії, оскільки її не оскаржував в установленому законом порядку, став проходити військову службу на посаді військового будівельника у В/Ч №1120 ВСО.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 лікувався в шпиталі. Згідно свідоцтва про хворобу №1640/8361 від жовтня 1986року, військово-лікарською комісією 432 ОВГ позивача визнано: «непридатним до військової служби в мирний час, та придатним до не стройової служби в військовий час». Встановлено діагноз: „гіпертонічна хвороба ІІ ступені повільно текуча, серцево-мозкова форма та зазначено, що вказане захворювання отримано ним під час проходження військової служби.

У подальшому позивач неодноразово лікувався в різних медичних закладах з приводу головних болів. У 1991році ОСОБА_1 первісно встановлена 2-група інвалідності, а з 2007року вказана група інвалідності визначена - довічно.

Із акту амбулаторної комплексної судової медико-психіатрічної експертизи №225/278 від 18.03.2011року, проведеної відділенням судово-психіатричної експертизи №18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 вбачається: при аналізу даних медичної документації у ОСОБА_1 в анамнезі з 1985року виявлені прояви нейроциркуляторної дистонії по гіпертонічному типу. Встановлення другої групи інвалідності пов`язано з наявністю у нього психічного розладу, розвиток якого не пов`язаний з патологією серцево-судинної системи, в тому числі і судин головного мозку. Відповісти на питання чи підлягав ОСОБА_1 призову на строкову військову службу при наявних у нього на той час захворювань не надається можливим із-за відсутності нормативних актів для роботи ЛВК, діючих на час призову. Психічний розлад ОСОБА_1 , внаслідок якого у подальшому йому було встановлено інвалідність, не знаходиться в зв`язку з патологією серцево-судинної системи, яка виявлена у ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби (а.с.199-206).

Відповідно до положень ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цією статті.

Позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодних доказів щодо неправомірності дій відповідача по призову його до військової служби, тому не має підстав для стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді -