Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Воробйової Н.С.

суддів: Рудніченко О.М., Кулішенка Ю.М.

при секретарі : Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в

особі Київського головного регіонального управління Публічного акціонерного

товариства КБ «Приватбанк» на рішення Баришівського районного суду

Київської області від 17 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 до Лівобережного відділення філії «Київське головне

регіональне управління» Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк»

про захист прав споживача шляхом визнання недійсною умови кредитного

договору та проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором.

встановила:

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що

19 вересня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір

№ КІБОАК00725521. Відповідно до договору банк надав йому споживчий кредит

в сумі 105.594,40 грн. на придбання автомобіля під 17,5 % річних на строк до

18 вересня 2013 року.

6 січня 2009 року банк повідомив, що починаючи з 1 лютого 2009 року

впроваджується підвищення рівня процентної ставки до рівня 27,48 % річних. У

разі незгоди - пропонувалося погасити кредит достроково.

Позивач вважав, що одностороннє підвищення процентної ставки річних

відповідачем є незаконним, а умову договору в частині права відповідача в

односторонньому порядку розірвати кредитний договір недійсною.

Крім того, наприкінці 2009 року сталося ДТП, внаслідок якого автомобіль

Позивача був пошкоджений. Страхова компанія «Інгосстрах» сплатила йому

страховий платіж на розрахунковий рахунок банку. Проте, оскільки на момент

виплати страхового відшкодування числилася заборгованість через оспорюване

підвищення процентної ставки, відповідач повністю його утримав в рахунок

Погашення заборгованості, в тому числі і на майбутні періоди.

Позивач просив визнати дії відповідача щодо підвищення процентної ставки незаконними та зобовязати його провести перерахунок заборгованості по сплаті

процентів за кредитним договором від 18 вересня 2007 року та зарахувати як

сплату платежів на майбутні періоди неправомірно утриману суму страхового

відшкодування за договором страхування наземного транспорту, а також стягнути

на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2011

року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з підстав

невідповідності його нормам матеріального і процесуального права з ухваленням

нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що 19 вересня 2007 року між позивачем та

відповідачем був укладений кредитний договір № КІБОАК00725521. Відповідно

до договору банк надав йому споживчий кредит в сумі 105594,40 грн. на

придбання автомобіля під 17,5 % річних на строк до 18 вересня 2013 року.

Договір підписаний сторонами без будь-яких застережень.

Пунктом 2.3.1 укладеного договору передбачено право банку в

односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування

кредитом .

При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну

процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої

процентної ставки.

З матеріалів справи встановлено, що Рішення про зміну відсоткової ставки по

кредитному договору між сторонами від 19.09.2007 року було прийнято банком

25 грудня 2008 року у формі Наказу «Про зміну відсоткової ставки по діючим

кредитам бізнесів «Іпотечне кредитування», «Авто в кредит», виданих у

гривнях».

Відповідно до ст.47 Закону «Про банки і банківську діяльність» комерційні

банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по

своїх операціях.

На час укладання кредитного договору між сторонами в 2007 році будь-які

обмеження щодо встановлення процентної ставки за банківськими кредитами та

змінення розміру процентної ставки банком були відсутні.

Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив з того, що дії банку щодо

підвищення облікової ставки в односторонньому порядку протирічать чинному

законодавству, а умови договору щодо права банку вимагати дострокового

погашення кредиту , у випадку відмови позичальника від сплати кредитної ставки

у збільшеному розмірі, тягнуть за собою недійсність договору в цій частині.

З даним висновком суду у повній мірі погодитися не можна, оскільки він не

ґрунтується на законі.

Відповідно до чинної судової практики, при розгляді справ даної категорії,

суди мають враховувати, що згідно ч.З ст.653 ЦК України у разі зміни договору

зобовязання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору,

якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягай домовленості згідно з положеннями ст.ст.207,640 ЦК

України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, то вони мають виконуватися і вважаються такими, що момент

досягнення домовленості настав.

Тобто, спочатку відбувається зміна відсоткової ставки, а потім надсилається

повідомлення про це.

Відповідно до ч.1 ст.5 ДК України акти цивільного законодавства регулюють

відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Посилання суду на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих

актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського

вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008

року № 661-УІ, у даному випадку, є помилковим. На час укладання кредитного

договору між сторонами, а саме - 19 вересня 2007 року, дія даного закону не

розповсюджується.

Оскільки право банку збільшити процентну ставку шляхом направлення

відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності зазначеним

вище законом, то банк діяв відповідно до умов укладеного з позивачем договору

та в рамках чинного на той час законодавства.

З огляду на викладене, рішення суду в частині визнання дій банку

неправомірними, і як наслідок, зобов»язання відповідача здійснити перерахунок

кредитної заборгованості позичальника, колегія вважає таким, що не відповідає

обставинам справи та не грунтується на вимогах закону.

Рішення не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню. По справі

слід ухвалити нове рішення, яким необхідно відмовити позивачу у задоволенні

його позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія

вирішила: ''*г

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 лютого 2011

року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути

оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді