Справа № 22-ц-2234/11 01.11.2011 01.11.2011 27.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2234/11 Головуючий у 1-ї інстанції Боброва І.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

1 листопада 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

при секретарі Недо К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

(далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічним позовом

ОСОБА_3

до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору нікчемним,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку 15 396 грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_3 в порушення умов укладеного з ним 9 жовтня 2007 року кредитного договору у встановлені строки не погашає суму кредиту та комісії, а тому він має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів від позичальника та поручителя з урахуванням суми пені.

В травні 2010 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визнання нікчемним кредитного договору № 338-fg-2007, укладеного 9 жовтня 2007 року між ним та банком.

Позичальник вказував, що обумовлений кредитний договір не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому банк ввів його в оману при укладанні спірного кредитного договору.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, ухвалено про стягнення на його користь солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 15 396 грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором. В задоволені зустрічного позову відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та не застосування закону, якій підлягав застосуванню, просить скасувати рішення суду і визнати кредитний договір нікчемним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив з того, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в належній формі, за наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності позивача і відповідача, повноважень відповідача щодо укладення кредитних договорів, з наданням необхідній інформації перед укладанням договору та вільного волевиявлення сторін, яке було спрямоване на реальне настання, передбачених у ньому наслідків. А тому обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у визнанні договору нікчемним, застосував до цих правовідносин той закон, якій підлягав застосуванню.

Доводи відповідача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, оскільки суперечать обставинам справи і наявним у ній доказам.

Так, зміст кредитного договору № 338-fg-2007 від 9 жовтня 2007 року та графік погашення кредиту і процентів, підписані сторонами, за якими позичальник отримав до 8 жовтня 2010 р. 15 000 грн. 00 коп. під 0,0001% річних зі сплатою щомісяця 416 грн. 67 коп. ануїтетного платежу з 262 грн. 50 коп. комісійної винагороди. За прострочення повернення кредитних коштів позичальник ОСОБА_3 взяв на себе обовязок по сплаті на користь банка пені з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору, між банком та відповідачем ОСОБА_4 9 жовтня 2007 року укладений договір поруки, за яким поручитель взяла на себе обовязок нести солідарну відповідальність з позичальником.

Станом на 14 лютого 2011р. заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором склала 15 396 грн. 95 коп., з яких: 9 271 грн. 48 коп. сума боргу за кредитом, 1 312 грн. 50 коп. заборгованість за комісією та 4 812 грн. 97 коп. сума пені, розрахована за період з 11 листопада 2008 року по 7 жовтня 2009 року.

Письмову вимогу від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про усунення порушень умов кредитного договору відповідачам направлено 2 листопада 2009 року.

Отже, задовольняючи вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд виходив з того, що позичальник порушив умови договору і у відповідності до ст.ст. 526, 533, 611, 615, 1050, 1054 ЦК України є усі підстави для дострокового стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості, нарахованої банком відповідно до п.п. 3.3, 3.5, 4.1, 4.7, 6.1 кредитного договору та п.п. 2.1, 2.2 договору поруки.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони є мотивованими та обґрунтованими.

Крім цього, із обставин даної справи, змісту кредитного договору вбачається, що позичальник ОСОБА_3 мав право обирати банківську установу, що надає кредити, спосіб та порядок в якій міг бути наданий кредит, а тому немає підстав вважати, що його права порушені.

Підстав для зменшення розміру суми пені немає, оскільки положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не розповсюджуються на договірні відносини між банками і фізичними особами.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді