справа № 2-2704/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

10 серпня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди

встановив:

У липні 2011 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТГГ «Миколаївгаз») про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.02.2011 у справі № 2-489/11, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.04.2011, його поновлено на посаді начальника підрозділу з аварійно-відновлювальних робіт ПАТГГ «Миколаївгаз» та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

Після прийняття рішення місцевим судом, яке підлягає негайному виконанню, наступного робочого дня 25.02.2011 позивач звернувся до посадових осіб відповідача для вирішення питання про поновлення на роботі, однак йому запропонували звернутися через тиждень оскільки відсутній перший заступник та головний інженер.

28.02.2011 виконавчий лист було направлено до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Ленінський ВДВС) для примусового виконання. По теперішній час рішення суду залишається не виконаним, а тому позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, пославшись на відсутність порядку поновлення працівників на роботі за рішенням суду та скороченням з травня 2011 року посади, на яку поновлено позивача.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.02.2011 рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва у справі № 2-489/11, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.04.2011, ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника підрозділу з аварійно-відновлювальних робіт ПАТГГ «Миколаївгаз», стягнуто на його користь 15996,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат та негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 3300,00 грн.

25.02.2011 Ленінським районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист в частині вимог, що підлягають негайному виконанню. Цього ж дня позивач звернувся до голови правління ПАТГГ «Миколаївгаз» із заявою виконати рішення суду в частині поновлення його на посаді, яку відповідачем отримано 09.03.3011, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Листом від 13.04.2011 відповідач відмовив позивачу в поновленні на роботі з посиланням на те, що рішення суду не набрало законної сили.

28.02.2011 позивач звернувся із заявою до Ленінського ВДВС для примусового виконання виконавчого листа від 25.02.2011. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2011, винесеною старшим державним виконавцем Саркісяном К.С., боржнику запропоновано добровільно в семиденний строк виконати рішення суду.

Через зволікання із виконанням рішення суду позивач 03.03.2011 звернувся із заявою до Прокуратури Ленінського району м.Миколаєва для вжиття заходів прокурорського реагування.

28.04.2011, після розгляду справи апеляційним судом, позивач повторно звернувся до голови правління ПАТГГ «Миколаївгаз» із заявою про виконання рішення суду, яка залишена без розгляду.

У судовому засіданні позивач пояснив, що рішення суду від 25.02.2011 залишається не виконаним, а тому він перебуває на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м.Миколаєва у статусі безробітного.

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.02.2011, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.04.2011, встановлено порушення прав позивача та поновлено його на роботі із одночасним стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відповідно вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судове рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Перелік судових рішень, що підлягають негайному виконанню, до яких віднесено і рішення суду про поновлення на роботі, передбачено статтею 367 ЦПК України.

Згідно із статтею 236 Кодексів законів про працю України (далі КЗпП України) у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто, законом прямо покладено на підприємство, установу, організацію обовязок із негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі, а у разі невиконання такого обовязку застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України.

Із резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.02.2011 вбачається, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 3300,00 грн. із обовязковим відрахуванням звернено до негайного виконання.

До теперішнього часу рішення суду відповідач не виконав, за винятком відшкодування місячного розміру заробітної плати, що є порушенням частини пятої статті 124 Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки в невиконанні рішення суду (з 26.02.2011 по дату ухвалення цього рішення) є правомірним, а тому підлягає задоволенню.

Із рішення суду від 25.02.2011 вбачається, що стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу суд виходив із середньоденного заробітку в розмірі 154,18 грн., який, відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, підлягає застосуванні і при вирішенні цієї справи.

Так, з 26.02.2011 по 10.08.2011 строк прострочення виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі складає 166 календарних днів, з них робочих - 131. У звязку із цим, середній заробіток за час невиконання рішення суду становить 25593,88 грн. Однак, враховуючи, що позивач з 27.08.2010 перебуває на обліку в державній службі зайнятості, що підтверджується довідкою від 01.08.2011 № 140411556, та за період з 26.02.2011 по 29.07.2011 отримав допомогу по безробіттю у розмірі 7232 грн. 56 коп., сума середнього заробітку підлягає зменшенню на суму отриманої допомоги по безробіттю, а тому з відповідача підлягає стягненню 18361,32 грн. (25593,88 грн. 7232,56 грн.). Щодо допомоги по безробіттю за період з 30.07.2011 по 10.08.2011, то при розрахунку середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, суд її не враховує, оскільки сторони не надали доказів про її виплату позивачу.

Доводи представника відповідача про відсутність порядку поновлення на роботі за рішенням суду та скорочення посади на яку поновлено позивача, суд вважає безпідставним, оскільки порядок поновлення працівника на роботі за рішенням суду, встановлено статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження», а порядок внесення змін до записів в трудовій книжці пунктом 2.10 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110. Відносно скорочення посади, що здійснено відповідачем більше ніж через два з половиною місяців після прийняття рішення про поновлення позивача на роботі, ці твердження є безпідставними та такими, що порушують закріплений в Конституції України принцип обовязковості судового рішення.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, яка, як довів позивач, полягає в душевних стражданнях спричинених невиконанням відповідачем рішення суду, грубим порушенням права позивача на працю, втрату нормальних життєвих звязків, що змушує його вживати додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає дану вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи розяснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає достатнім розміром відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 18361,32 грн., з подальшим утриманням обовязкових платежів, та 1000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 234,61 грн. (183,61 грн. + 51,00 грн.) та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку у виконані рішення суду про поновлення на роботі в сумі 18361,32 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., разом 19361,32 грн. (девятнадцять тисяч триста шістдесят одна гривня 32 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 234,61 грн. (двісті тридцять чотири гривні 61 коп.) та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (сто двадцять гривень 00 коп.).

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко