УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Хопти С.Ф.,

суддів: Мережко М.В., Оношко Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 30 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити нарахування та виплату державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни",

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у донарахуванні та виплаті недоотриманих сум підвищення до пенсії як дитині війни за 2006-2008 роки неправомірними та зобовязати відповідача провести донарахування та виплату сум щомісячного підвищення (доплати) до пенсії як дитині війни за 2006-2008 роки в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням виплачених сум доплати за вказаний період.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 30 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо відмови у виплаті щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 р. ОСОБА_1 неправомірними. Зобовязано відповідача зробити перерахунок та виплату щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_1 виходячи з розміру 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. відповідно до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з врахуванням виплачених сум. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно преамбули Закону України "Про соціальний захист дітей війни" цей Закон установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею б зазначеного Закону передбачена державна соціальна підтримка дітей війни, за змістом якої дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

По справі встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду Країни у Київській області як дитина війни і одержує доплату до пенсії.

Проте, така надбавка йому виплачувалась у значно меншому розмірі, оскільки пунктом 17 статті 77 та статтею 110 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року, пунктом 12 статті 71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 та 2007 роки відповідно. Підпунктом 2 пункту 41 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" був викладений в новій редакції, були звужені гарантовані Конституцією України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни" права позивачки на державну соціальну підтримку дітей війни у вигляді підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Згідно пункту 5 зазначеного Рішення положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач, як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не наведені переконливі обставини, що зумовили пропуск процесуального строку для звернення до суду за захистом своїх прав і тому відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду за захистом порушених прав у виплаті доплати у 2006-2007 роках.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач повинен у відповідності до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» виплачувати позивачу підвищену пенсію на 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22 травня 2008 року, тобто з дня постановлення рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Відповідно до вимог абз.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2748-УІ від 2 грудня 2010 року щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, апеляційні скарги щодо таких спорів, які подані до апеляційних судів до дня набрання чинності Законом України від 2 грудня 2010 року № 2748-УІ «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» в порядку цивільного судочинства, та апеляційні скарги, передані відповідним апеляційним судам згідно з пунктом 2 розділу II Закону України від 18 лютого 2010 року № 1691- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», провадження за якими не відкрито, розглядаються цими апеляційними судами у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області відхилити.

Постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 30 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: