АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 5759 /2011 року Головуючий 1 інстанції Курганникова О.А.
Категорія про стягнення суми Доповідач Пилипчук Н.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

Суддів Трішкової І.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року

по справі за позовом відкритого акціонерного товариства Уні ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те що згідно з кредитним договором від 28.09.2007 року укладеним між ТОВ Уні ОСОБА_3, правонаступником якого є ВАТ Уні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, останній були надані кошти у розмірі 40 000 доларів США строком до 28.09.2022 року із сплатою 12,00 % річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр.. АДРЕСА_1. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 взяла на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та на умовах, визначених договором, але взятих на себе зобов'язань не виконала, станом на 05.07.2010 року має заборгованість у розмірі 46 769,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2010 року становить 369 966 грн. 25 коп., які позивач просив стягнути з відповідача, а також штраф 1 100 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року позовні вимоги ВАТ Уні ОСОБА_3 задоволені. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ Уні ОСОБА_3 заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 371 066 грн. 25 коп., та судові витрати у розмірі 1 820 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що договір кредиту укладений між сторонами є нікчемним, оскільки предметом цього договору є іноземна валюта, що суперечить вимогам Конституції України та нормам цивільного законодавства. Вказує, що з моменту підписання сторонами іпотечного кредиту істотно змінилися обставини, якими відповідач керувався, укладаючи цей договір, а саме стрімко зріс курс долара США по відношенню до гривні України. Наполягає, що з нею не був погоджений детальний розпис сукупної вартості кредиту, варіанти повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не були відому валютні ризики, тобто не було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Звертає увагу, що на момент ухвалення судового рішення офіційний курс НБУ був 796,3100 грн. за 100 доларів США, отже ймовірну заборгованість за договором суд повинен був розрахувати на момент ухвалення рішення, а не на момент подання позову до суду.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ Уні ОСОБА_3, правонаступником якого є ВАТ Уні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № МRTG-49 від 28.09.2007 року відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 40 000 доларів США строком до 28.09.2022 року із сплатою 12,00 % річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Загальна сума заборгованості за договором про іпотечний кредит № МКТО-49 від 28.09.2007 року станом на 05.07.2010 року складає 46 769,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.07.2010 року 369 966 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 1 999,51 доларів США - заборгованість по поверненню кредиту; 7 766,57 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом з урахуванням підвищеної процентної ставки, яка застосовується з моменту прострочення платежу до його погашення: 37 002,93 - заборгованість, що стягується достроково, а також 1 100 грн. штраф.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, в разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

При цьому згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ N 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за N 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, не ґрунтуються на Законі доводи відповідача щодо нікчемності договору кредиту предметом якого є іноземна валюта, як такого що суперечить вимогам Конституції України та нормам цивільного законодавства.

Відповідач не надала суду доказів того, що при укладенні договору висловлювала заперечення щодо його умов. Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження виконання ОСОБА_2 обов'язків по кредитному договору тому правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача.

Оскільки на момент ухвалення судового рішення офіційний курс НБУ становив 796,31 грн. за 100 доларів США, тобто був вищий ніж той, що покладений в основу розрахунків позивача 791,05 грн. за 100 доларів США, тому суд першої інстанції правильно, в межах заявлених вимог, визначив суму стягнення.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді