Калинівський районний суд Вінницької області
Справа № 2-903/11
РІШЕННЯ

іменем України

"25" листопада 2011 р. Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Янків Т. П.

при секретарі Гордієнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Калинівка, вул. Пушкіна, буд. 53 Вінницької області. Відповідачка по справі ОСОБА_2 без відома позивачки шляхом обману здійснила реєстрацію свого місця проживання у вищевказаному житловому будинку.

До чи після моменту реєстрації відповідачка не проживала в даному будинку та не проживає понад шестимісячний термін, не бере участі в оплаті комунальних послуг тощо. Відмовляється добровільно знятись з реєстраційного обліку. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

Під час розгляду справи по суті на підставі заяви представника позивачки ОСОБА_3, яка діє по довіреності, про залишення даної позовної заяви без розгляду, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що незаконно набула права користування житловим будинком за адресою м. Калинівка, вул. Пушкіна, 53 Вінницької області та зобовязання підрозділу Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у складі МВС м. Калинівка скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (зняття її з реєстрації як таку, що не має законних підстав для проживання в будинку) було залишено без розгляду, про що Калинівським районним судом було винесено ухвалу від 16.11.2011 року.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, просила задовольнити позовні вимоги, заявлені позивачкою на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

Представники відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють на підставі довіреностей, просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки у звязку із їх безпідставністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки.

Заслухваши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні із достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку №53, що знаходиться по вул. Пушкіна в м. Калинівка Вінницької області, вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2001 року, виданого державним нотаріусом ОСОБА_7 Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстровим номером 2005 від 31.01.2001 року.

Поняття права власності визначено ст.316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Починаючи з 10.08.2005 р. в будинку №53, що знаходиться по вул. Пушкіна в м. Калинівка Калинівського району Вінницької області була здійснена реєстрація місця проживання ОСОБА_2 (згідно копії домової книги, що видана на вищевказану адресу (а.с. 8-10).

Під час розгляду справи по суті судом достовірно встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 фактично не проживала та не проживає у будинковолодінні за адресою м. Калинівка, вул. Пушкіна, 53 Вінницької області, ним не користується, не є членом сімї позивачки, обовязки, передбачені житловим законодавством, повязані з утриманням будинку та оплатою послуг, не виконувала та не виконує, фактично проживає за кордоном, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон на імя ОСОБА_2, даний факт не заперечували в судовому засіданні і представники відповідачки.

Той факт, що ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку, підтверджується актом обстеження житлових умов від 07.05.2011 р., показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які вони давали в судовому засіданні, а також не заперечується представниками відповідачки в судовому засіданні.

Натомість в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка постійно проживає у вказаному будинку, є його власником, несе витрати, повязані з його утриманням.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з послідуючими змінами) зазначається, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сімї позивачки, ніколи не проживала в даному будинку та не вела з позивачкою спільне господарство.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386,391 ЦК України.

Ст. 72 ЖК України передбачає визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, такий строк становить 6 місяців.

Зніматись з реєстраційного обліку відповідачка не бажає, однак, фактично з моменту реєстрації в належному позивачці будинку не проживає, тому що знаходиться за кордоном, зареєстрована безпідставно, оскільки не є власником чи членом сімї власника.

Таким чином, відповідачка права власності на будь-яку частину будинку не має та в ньому не проживає. Наявність реєстрації відповідачки в будинку за вказаною адресою чинить позивачці перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй майном.

Тому, виходячи з принципів змагальності, диспозитивності та обовязків доказування і подання доказів, визначених ст.ст.10,11,60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 є обґрунтованими та законними, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат, відповідно до ст.79 ЦПК України, зокрема, відносяться витрати по сплаті судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Позивачкою сплачено державне мито в сумі 8,50 грн., що підтверджується квитанцією №318 від 21.06.2011 року та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. (відповідно до квитанції №320 від 21.06.2011 р., які й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 65, 72, 107, 150 ЖК України, ч.2 ст. 386, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 60, 62, 88, 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації) про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування будинком №53 по вул. Пушкіна в м. Калинівка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8,50 грн. держмита та 120 грн. інформаційно технічного забезпечення процесу.

Рішення може бути оскарженим до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13

позов задоволено повністю