АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1397/11 Справа № 22ц-9421/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар»

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилбудком» про визнання договору оренди землі недійсним, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Жилбудком» про визнання договору оренди землі недійсним.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року позов задоволено та визнано недійсним договір оренди землі (земельної ділянки) між ОСОБА_2 та ТОВ «Жилбудком» від 07 квітня 2008 року, зареєстрованого у Дніпропетровській філії ДП «ЦДЗК» 17 листопада 2008 року за №36; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «СФ «АгроСтар» (назва змінена з ТОВ «Жилбудком») посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №470780 виданого Добровільською сільською радою Васильківського району Дніпропетровської області 29 травня 2007 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,1862га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З договору оренди землі від 07 квітня 2008 року вбачається, що він укладений між ТОВ «Жилбудком» та ОСОБА_2, яка є власником земельної ділянки. Об'єктом оренди є земельна ділянка (рілля) загальною площею 5,1862 га, вартістю 60 248, грн. Строк дії договору 7 років. За кожен рік оренди орендар в період з 01 вересня по 31 грудня поточного року зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 2,656% від вартості земельної ділянки, що становить 1 600 грн. Договір зареєстрований у Дніпропетровській філії ДП «ЦДЗК» 17 листопада 2008 року за № 36.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи №31/л від 25 березня 2011 року підпис, що розміщений в графі «Орендодавець» договору оренди землі, укладеного 07 квітня 2008 року між ОСОБА_2 (орендодавець) і ТОВ «Жилбудком» (орендар), виконана не ОСОБА_2, а другою особою з використанням початкових літер прізвища ОСОБА_2

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з заступних підстав.

Відповідно ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що У письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог ч.ч. 1-3 ст. 203, ЦК України, зокрема, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Спірний договір складений 07 квітня 2008 року, а зареєстрований 17 листопада 2008 року. Пунктом 13.1. Договору передбачено, що він набирає чинності після підписання та державної реєстрації, тобто 17 листопада 2008 року. З позовом до суду ОСОБА_2 звернулась 04 січня 2011року, тобто до закінчення загального строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Судом вірно зазначено, що договори щодо користування земельною ділянкою повинні укладатися в письмовій формі, адже завдяки підписанню тексту правочину стороною (сторонами) здійснюється ідентифікація цих осіб, забезпечується визначеність того, що певна особа особисто приймала участь у вчиненні правочину, посвідчується намір сторони прийняти на себе зобов'язання відповідно до вчиненого правочину.

Оскільки договір підписано не позивачкою (сторони не оспорювали висновок почеркознавчої експертизи), то справжнє волевиявлення ОСОБА_2 щодо розпорядження належним їй майном - земельною ділянкою на умовах, передбачених договором, не засвідчене відповідно до закону.

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку, що недодержання сторонами вимог ч. З ст. 203 ЦК України в момент вчинення правочину, зокрема, спірного договору оренди землі між сторонами, тягне за собою визнання цього правочину недійсним.

Судом правильно зроблено висновок, що не можна взяти до уваги посилання відповідача про схвалення правочину позивачкою ОСОБА_2, вчиненого її представником з перевищенням повноважень, оскільки відповідач не надав суду доказів такого представництва при оформленні оспорюваного договору оренди.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину. має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Отже судом вірно не визнає доказом дійсності спірного договору факт отримання позивачкою від відповідача платежів за користування її земельною ділянкою.

Щодо посилання відповідача на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 201 Ороку за позовом ТОВ «Жилбудком « до ОСОБА_2 про визнання виключного права користування земельною ділянкою та припинення дій, які порушують право землекористування та за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Жилбудком» про розірвання договору оренди земельної ділянки, яким позовні вимоги ТОВ «Жилбудком» задоволені в повному обсязі, то судом вірно вказано, що рішення, на яке посилається відповідач, дійсно постановлене між тими самими сторонами, але предмет та підстави цивільно - правового спору інші, а тому наявність цього судового рішення не є підставою для закриття провадження у справі чи відмові у позові.

За таких обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судом було вірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень по ним .

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «АгроСтар» - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: