Справа №22-ц-1295/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - Черних
Номер провадження 22-ц/3178/11 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2011 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання -Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш»,

про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вказує, що ч.І ст. 38 КЗпП України передбачено звільнення працівника у строк про який він просить лише з поважних причин, його ж заява про звільнення не була обумовлена поважними причинами, які б дозволяли відповідачу скороти термін на відкликання заяви про звільнення, та не дотримано право на залишення на роботі після спливу строку попередження про звільнення, що безпідставно не було взято судом до уваги. Крім того, судом не враховано, що 19 січня 2011 року він виходив на роботу та працював, 20 січня 2011 року він вийшов на роботу, однак був недопущений до роботи.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, підтримавшого скаргу, заперечення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав безпідставними заявлені вимоги, оскільки ОСОБА_2 виконав порядок звільнення працівника за власним бажанням, а саме: 19 січня 2011 року ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку, розрахункові кошти, здав свій пропускний білет до заводу

Колегія суддів вважає, що висновки судового рішення ґрунтуються на матеріалах справі; та вимогах закону.

Як встановлено судом першої інстанції позивача звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.З).

Із заяви від 18 січня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 просив звільнити його за власним бажанням з 19 січня 2011 року, без відпрацювання, що було погоджено з начальником підрозділу Фурман А.В. (а.с.25).

Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу у зв'язку з поважними причинами, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник.

За відсутності причин, що свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення, тобто, власник зобов'язаний провести звільнення працівника у строк, про який він просить.

Як встановлено по справі, останнім робочим днем ОСОБА_2 було 19 січня 2011 року і в же день він ознайомився з наказом про звільнення, отримав трудову книжку, розрахункові кошти, здав свій пропускний білет до заводу, тобто, вчинив всі дії, які свідчать про його звільнення з роботи за власним бажанням (а.с.30-34). Зазначене він підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Звільнення відбулося у строк, який позивач вказав у заяві - 19 січня 2011 року, тому його звернення 20 січня 2011 року з заявою про допущення його до роботи та скасування наказу про звільнення не є підставою для поновлення його на роботі, оскільки фактично він був звільнений, з ним проведено необхідні розрахунки, а отже він вже не був працівником даного підприємства і втратив право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням.

За таких обставин, у відповідача були підстави для розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП України та звільнення ОСОБА_2 у вказаний ним строк.

Належних доказів того, що звільнення було проведено з порушенням права позивача на залишення на роботі після спливу строку попередження про звільнення апелянтом не було надано. Також не надано доказів, що він діяв під впливом тиску зі сторони посадових осіб.

Доводи скарги не спростовують висновків судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1 ч.І ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2011 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набрала законної сили з часу проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -