Справа № 22Ц-1599/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач: Іванюк М. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів Медяного В.М. та Сопруна В.В, при секретарі Торбасюк О.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2011р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду та визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 в серпні 2010р. звернулася в суд з позовом до свого батька ОСОБА_4Г, а також до громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 06 квітня 2007р. у справі № 2 -087 / 07, яким визнано дійсним укладений 22.02.2007р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0.10 га, розташованої у м. Вінниці по вул. Вишневського, 49 і визнано за ОСОБА_2 право власності на неї, а також про визнання недійсним договору купівлі продажу даної земельної ділянки, укладеного 16.10.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Позивачка вважає, що такими діями було порушено її право власності на будинок та земельну ділянку, що розташовані за вказаною адресою. Так, на підставі догоговору дарування від 20.11.2002р. ОСОБА_4 є власником будинку № 49 по вул. Вишневського у м. Вінниці. Однак відповідач ОСОБА_4 звернувся до Вінницької міської ради із заявою про видачу йому державного акту про право власності на спірну земельну ділянку. На підставі рішення Вінницької міської ради № 654 від 31.03.2004р. він отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0, 10 га і в подальшому через третейський суд переоформив право власності на цю ділянку на імя ОСОБА_2

Після цього рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.07.2007р, ухваленим за наслідками розгляду відповідного позову ОСОБА_3О, були визнані недійсними вказане вище рішення Вінницької міської ради № 654 від 31.03.2004р. у частині надання ОСОБА_4 дозволу на передачу йому у власність спірної земельної ділянки, а також видані на його імя державні акти про право власності на земельні ділянки від 22.12.2004р. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04.10.2007р. за ОСОБА_4 було визнано право власності лише на земельну ділянку площею 0, 12га, а виданий йому державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0, 10 га визнано недійсним. Крім того, рішенням Вінницької міської ради від 22.12.2004р. дана ділянка площею 0, 10 га була передана позивачці у короткострокову оренду на три роки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2011р. позов ОСОБА_3 було задоволено частково і скасовано рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 06 квітня 2007р. у справі № 2 -087 / 07 / 07, яким визнано дійсним договір № 1 купівлі продажу вказаної земельної ділянки площею 0.1 га, укладений 22.02.2007р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У задоволенні інших вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

ОСОБА_3 не оскаржувала дане рішення щодо відмови у задоволенні частини її позовних вимог, тобто з рішенням погодилась.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, до якої приєднався ОСОБА_5М, просить дане рішення у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові. Вважає, що суд при ухваленні рішення не зясував обставини, які мають значення для справи і порушив норми матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2І, а також адвокат ОСОБА_7О, який представляє її інстереси та інтереси ОСОБА_5М, підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_8В, який представляє інтереси ОСОБА_3О, вважає апеляційну скаргу безпідставною і просить її відхилити.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і наданих заперечень на скаргу, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав :

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд же в порушення вимог ст.214 ч.1 п.1 ЦПК України не вирішив питання з приводу наявності обставин, якими обґрунтовувалися не лише вимоги, але і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, та наявності інших фактичних даних.

Так, скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що 06.04.2007р. третейським судом було порушено його ж регламент та положення Закону України «Про третейські суди».

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Регламент третейського суду є обовязковим для сторін третейського спору. Однак у даному випадку з вимогою про скасування рішення третейського суду звернулася особа, яка не брала участі у третейській справі. При цьому згідно ст.51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржено та скасовано лише з тих підстав, що третейський суд вирішив питання про права і обовязки цієї особи. Однак всупереч цьому суд першої інстанції не встановив, у чому ж саме полягає порушення прав позивачки ОСОБА_3

Адже звертаючись в суд в суд з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є власником спірної земельної ділянки і що будинок по вул. Вишневського, 49 у м. Вінниці належить їй по праву власності. Однак на підтвердження своїх доводів вона не надала належних доказів, хоча згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, ОСОБА_3 надала копію рішення Вінницької міської ради від 22.12.2004р № 1013, яким земельну ділянку площею 2225 кв.м їй було передано у короткострокову оренду на три роки. Строк оренди, зазначений у даному рішенні, закінчився ще в 2007 році. А згідно ст.ст. 125 -126 ЗК України право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом, а право оренди договором оренди. Ні державного акту, ні договору оренди позивачка суду не надала.

Посилаючись на договір дарування від 20.11.2002р, позивачка зазначає, що їй по праву власності належить будинок № 49 по вул. Вишневського у м. Вінниці. Проте в судовому засіданні встановлено і цього не заперечували ні позивачка, ні її представник, що на цій земельній ділянці будинку вже немає, а згідно п.4 ч.1 ст.346 ЦК України підставою для припинення права власності є знищення майна.

При цьому колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції згідно з яким в разі, якщо позивачці на підставі договору дарування належав будинок, то і вся земельна ділянка, розміщена за адресою будинку, стає її власністю. Адже згідно з ч.2 ст.377 ЦК України у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, навіть якщо допустити, що будинок і був у наявності, то до набувача могло перейти лише право користування ( а не власності ) тією частиною земельної ділянки, на якій розміщений будинок та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку.

Отже, у даному випадку право користування земельною ділянкою обумовлено необхідним для розміщення і обслуговування будинку розміром земельної ділянки. Але будинку вже не існує.

Крім цього, право, яке визначено ч.2 ст.377 ЦК України, не звільняє особу від обовязку щодо дотримання порядку надання земельних ділянок у користування, який визначений ст.123 Земельного кодексу України. Згідно з даною нормою надання земельних ділянок здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. На час розгляду справи такого чинного рішення Вінницької міської ради стосовно позивачки не існує.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав чи свобод. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є притягнутий у справі відповідач відповідальним за це. Як зазначалося вище, суд першої інстанції так і не встановив порушення прав ОСОБА_3 щодо зазначеної земельної ділянки. Порушення її прав не знайшов і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем земельної ділянки придбала її за договором купівлі продажу, дійсність якого підтверджена рішенням третейського суду від 06.04.2007р. У подальшому вона в установленому законом порядку отримала відповідний Державний акт, який є єдиною законною підставою для підтвердження права власності на земельну ділянку. А судові рішення, на які посилається позивачка, ухвалювалися вже після отримання вказаного Державного акту.

Згідно ст.330 ЦК України добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до ст. 388 ЦК України майно, яке за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач ) власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку коли майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Згідно ст. 309 ЦПК України зазначене дає правові підстави для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення у справі нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2011р. у даній справі скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальній біржі від 06 квітня 2007р. у справі № 2 -087 / 07.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2011р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :

З оригіналом вірно :