Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-22/11
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2011 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судці Пінкевич Н.С.

при секретарі Король О.В., Скляренко О.П., Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

У вересні 2008 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що після смерті їхнього чоловіка та батька відповідно ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . Спадщину вони прийняли як спадкоємці першої черги, оскільки у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Спадщина також прийнята і доньками ОСОБА_5 .

На час відкриття спадщини їм стало відомо, що ОСОБА_5 за життя, 13 січня 2008 року склав заповіт, посвідчений секретарем Гатненської сільської ради, за яким все своє майно заповідав своїм донькам від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Вважають, що заповіт має бути визнаний судом недійсним згідно ст. 225 та ст.1257 ЦК України, оскільки в момент його вчинення заповідач не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати, тому правові наслідки, що обумовлювались заповітом, не відповідали його внутрішній волі.

Вказали, що з 2007 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні. В подальшому стан його здоров`я значно погіршився. Станом на 13 січня 2008 року ОСОБА_5 вже знаходився у тяжкому стані внаслідок прогресуючої хвороби, постійного вживання лікарських препаратів га перенесених хіміо і променевих терапій.

Просили суд визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідченого 13 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Сзятошинеького району Київської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин за ОСОБА_2 на 1/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

При розгляді справи позивачі неодноразово уточнювали підставу позову. Остаточно просили суд з тих підстав, що ОСОБА_5 в момент написання заповіту не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати, тому правові наслідки, обумовлені заповітом не відповідали його внутрішній волі; визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідченого 13 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Сватошииського району Київської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин за ОСОБА_2 на 1/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

При розгляді справи відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали зустрічний позову. Свої вимоги мотивували тим, що у березня 2008 року їх батько ОСОБА_5 склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав саме їм. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки будинок був зведений в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Спадкове майно вони прийняли, оскільки встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори. Вказали, що ОСОБА_5 дійсно хворів та перебував на стаціонарному лікуванні, був прооперований та проходив курс променевої та хіміотерапії. Але був виписаний в задовільному стані. Як до операції, так і після неї ОСОБА_5 цілком усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати. Тому складений ним заповіт відповідав його дійсній волі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останні роки не проживали разом з померлим ОСОБА_5 , не можуть знати про його психічний стан та можливість розуміти значення своїх дій та його можливості ними керувати.

Просили суд визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 7/32 частин за кожною на домоволодіння АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, проти зустрічного позову заперечували частково. Просили суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі, зустрічний позов задоволити частково, а саме визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по 1/8 частині за кожною, в решті зустрічного позову просили відмовити.

У судовому засіданні відповідачі та їх представник проти позову заперечували частково. Вимоги за зустрічним позовом підтримали. Просили суд задоволити зустрічний позов в повному обсязі; вимоги позивачів задоволити частково, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину житлового будинку, в решті позову - просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, зустрічний позов слід задоволити частково, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

13 січня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За умовами заповіту все майно ОСОБА_5 заповідав своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли зона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла ними керувати, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що у січні 2008 року одна з відповідачок їй зателефонувала та попросила посвідчити заповіт. Хоч це була і неділя, але ключі від сільської ради в неї були, тому вона погодилась. Проект заповіту був складений в сільській раді, з яким потім поїхали до ОСОБА_5 . На час підписання заповіту фізичний стан заповідача був слабкий, знаходився у ліжку. Заповіт ним був особисто прочитаний вголос та підписаний в ліжку. Сумнівів щодо його волі не виникло.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що знав померлого багато років. За два - два з половиною років до смерті він дізнався про тяжку хворобу. Досить часто провідував ОСОБА_5 у лікарні, вдома. Він був слабкий фізично, але психічний стан нормальний, оскільки відповідав адекватно. Останній раз бачив у січні 2008 року, фізичний стан - не дуже, психічний стан нормальний, останній раз розмова була коротка. Станом на березень 2008 року не був звільнений з роботи і продовжував ходити на роботу, бо був добросовісною людиною.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що знала ОСОБА_5 з дитинства. В них були хороші відносини. Останні рази бачила його у січні та лютому 2008 року. Фізично він був слабким, був пригнічений, але психічний стан - нормальний: розпитував її про родичів, був адекватним.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що у листопаді 2006 року ОСОБА_5 був встановлений діагноз злоякісне новоутворення слизової решетчатого лабіринту, стадія 4.

Відповідно до постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи №59 від 14 квітня 2010 року, проведеної судово-психіатричною експертною комісією Київської обласної психіатричної лікарні №1, ОСОБА_5 під час складання заповіту страждав на органічне ураження головного мозку, внаслідок пухлини, що розповсюджувалась у порожнину черепа, із вираженими астенічними порушеннями та розладами свідомості; за своїм психічним станом 13 січня 2008 року ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати.

Згідно акту додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи №264 від09 березня 2011 року, проведеної судово-психіатричною експертною комісією Київської обласної психіатричної лікарні №1, ОСОБА_5 під час складання заповіту страждав на органічне ураження головного мозку, внаслідок пухлини, що розповсюджувалась у порожнину черепа, із вираженими астенічними порушеннями та розладами свідомості; за своїм психічним станом 13 січня 2008 року ОСОБА_5 не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене та оцінюючи подані докази в сукупності, суд вважає, що позивачами доведено факт вчинення заповіту особою у стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та ними керувати, тому заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідченого 13 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, суд визнає недійсним.

Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до встановленої законом черговості прийняття спадщини, у першу чергу спадкують діти спадкодавця та той з подружжя, хто пережив, та батьки.

Встановлено, що 18 лютого 1986 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб у Чабанівській селищній раді Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження та про шлюб.

З матеріалів спадкової справи №116 за 2008 рік встановлено, що 28 травня 2008 року до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадщину прийняли, оскільки у встановлений законом строк звернулись із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

13 червня 2006 року за рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області від 13 вересня 1995 року видане свідоцтво на ім`я ОСОБА_5 про право власності на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачено, що при встановленні в справі про поділ спадщини, до складу якої включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає. І виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями.

За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Таким чином, частка ОСОБА_1 у спільному майні становить 1/2 частина домоволодіння, а після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 .

За ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спадщину прийняли у рівних частинах, тобто по 1/8 частині кожний.

З огляду на наведене за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 5/8 частин спадкового домоволодіння, за ОСОБА_2 - на 1/8 частину, за ОСОБА_3 - 1/8 частину, та за ОСОБА_4 - 1/8 частину.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат відносяться витрати по сплаті судового збору, інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, за проведення експертизи. На підтвердження своїх витрат позивачі подали відповідні платіжні документи. При поданні позову було сплачено судовий збір та витрати на ІТЗ, що підтверджується відповідними квитанціями, при розгляді справи позивачами сплачено витрати за проведення експертизи. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат в сумі 5517,33 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності задоволити.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідченого 13 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5517,33 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сімнадцять грн. тридцять три коп.).

Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності -

задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частин домоволодіння АДРЕСА_2 .

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя