АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: встановлення факту Доповідач - Коваленко І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П.

суддів - Сащенко І.С., Довгаль А.П.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, який помер 08.02.2009 року, визнання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя, визнання права масності на 1/2 частину цієї квартири.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2009 року до участі у розгляді справи у якості співвідповідачів було притягнуто ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В обгрунтування позову позивачка посилалась на те, що протягом 27 років, а саме з 06.11.1982 року по 08.02.2009 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5. 10.04.1990 року шлюб між ними було розірвано, а 15.06.2007 року зареєстровано повторно. Розірвання шлюбу носило формальний характер, оскільки таким чином подружжя намагалося вирішити свої жиглові проблеми - отримати квартиру. 08 лютого 2009 року ОСОБА_5 помер. Оскільки квартира, в якій проживає сім'я померлого, зареєстрована на його ім'я, виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім'єю в період з 10.04.1990 року' по 15.06.2007 року, визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності за нею на 1/2 частину цієї квартири.

Також ОСОБА_2 зазначала, що вона з ОСОБА_5 в період з 10.04.1990 року по 15.06.2007 року включно проживали однією сім'єю, вели спільне домашнє господарство і мали єдиний сімейний бюджет. В шлюбі народилося двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. В період сумісного проживання, а саме: 14 червня 2007 року, подружжя придбало квартиру №1, розташовану за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мата Данилівка вул. Академічна в будинку №29. Підтвердженням проживання її в спірній квартирі, а отжє, однією сім'єю з ОСОБА_5 є акт виконавчого комітету Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Так, як ОСОБА_5 з 27.04.05 року не працював, хворів, вона доглядала за ним, купувала за власні кошти ліки для чоловіка Витрати на поховання також понесла вона що підтверджується квитанцією від 09.02.2009 року. Також факт проживання позивача однією сім'єю з ОСОБА_5 з 10.04.1990 року по 15.06.2007 рік без реєстрації шлюбу та факт ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки. В звязку з ним вважала, що має право на 1/2 частину зазначеної квартири відповідно до вимог ст 74 С-К України. До того ж право власності на спірну квартиру, відповідно до статті ч. 1 ст. 182 і ст. 657 ЦК України, було набуто з моменту державної реєстрації нерухомого майна 15.06.2007 року, тобто в день повторної реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_5, а отже є їх спільною сумісною власністю.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначав, що позивачка в своїй позовній заяві посилається на те, що право власності на спірну квартиру, відповідно до чЛ ст.182 і ст.657ЦК України було набуто з моменту державної реєстрації нерухомого майна 15.06.2007 року, тобто в день повторної реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_5, а отже є їх спільною сумісною власністю. Однак з даною думкою не можна погодитися, оскільки, дійсно 14.06.2007 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, а 15.06.2007 року було видано витяг про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру. Що стосується державної реєстрації права власності на нерухомого майно, згідно ч. 1 ет.2 Закону Україні «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнана підтвердження фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З вищевикладеного можна зробити висновок про те, що року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_5 набув право власності на квартиру №1, розташовану за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала, Данилівка вул. Академічна, буд. №29, а 15.06.2007 року, коли відбулася державна реєстрація вказаного права було офіційно визнано і підтверджено факт виникнення даного права власності у ОСОБА_5 на вказану квартиру. Отже вищенаведені факти і докази свідчить про те, що спірна квартира є приватною власністю: ОСОБА_5 і не може бути визнаною як спільна сумісна власність Окрім цього, право приватної власності на спірну квартиру було зареєстровано саме за ОСОБА_5, тобто власником даної квартири є саме він.

ОСОБА_5 розпорядився своїм власним майном шляхом складення заповіту, не вказав що на випадок своєї смерті квартира №1, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул.. Академічна буд. №29 переходить до ОСОБА_3

Крім цього, будинок, який знаходиться за адресою: м. Харків пр-д Міліціонера, буд. З і в якому прописана позивачка, також належав ОСОБА_5 На вказанний будинок з заповіту ОСОБА_5 не існує, тому позивачка має право на його успадкування. Також позивачка і своїй позовній заяві стверджує, що її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 10.04.1990 року по 15.06.2007 рік без реєстрації шлюбу та факт ведення спільного jгосподарства можуть підтвердити свідки, але всі вони мешкають в м. Харкові і не зрозуміло, яким чином вони можуть підтвердити факт проживання позивачки сумісно з ОСОБА_5.

Представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява селищного голови, в якій він позов визнав та просив розглядати справу та винести рішення без представника ради.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Скасовані заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру, які були вжиті згідно ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 08 грудні 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її вимоги .посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно ке були взяті до уваги надані нею докази та пояснення, а наданим доказам судом не було дано належної оцінки.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу II-BJ1 №430014, вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 Петрови та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний запис за №289 від 10.04.1990 року. (а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №692, ОСОБА_8 передала, а ОСОБА_5 прийняв у власність квартиру №1, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Академічна №29. (а.с.27).

Із витягу №14915156 від 15.06.2007 року Дергачівського комунального підприємства технічної інвентаризації "Інвенрос" 15.06.2007 року вбачається, що зареєстровано право власності на квартиру №1, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Академічна №29 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №692 від 14.06.2007 року, (а.с.29).

Згідно свідоцтва про шлюб 1-BJ1062189, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 15 червня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №52. (а.с.8).

08 лютого 2009 року ОСОБА_5 помер, (а.с.9).

Згідно заповіту від 14.03.2008 року, ОСОБА_5 заповідав належну йому на праві власності квартиру №1, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Академічна №29, ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку стосовно того, що підстав для задоволення вимог позивачки щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 10.04.1990 року по 15.06.2007*року немає.

Позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені з підстав ст. 74 СК України.

При цьому в п.1 розділу VII Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом Україні!. тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК України (абз. 2 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3).

Доводи позивачки на підтвердження факту спільного проживания сторін з 10.04.1990 року по січень 2004 року правового значення не мають.

Посилання позивачки стосовно спільного проживання з січня 2004 року по

15.06.2007року обгрунтовано судом не прийняті і не приймаються колегією судів, оскільки доказів цього нею, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки, пояснили. що бачили разом позивачку і відповідача, не навели жодних доказів проживання їх однією сім"єю ведення спільного господарства. їх пояснення ґрунтуються лише на розповідях позивачки. .

Посилання позивачки на акт депутата Малоданилівської селищної ради ьл 25.05.2009 р., обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки цим актом на підставі заяв сусідів засвідчено проживанні позивачки разом із сином ОСОБА_9 в спірній квартирі з 15 червня 2007 року, тобто, з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 (а.с.10).

Крім того, із особистої заяви ОСОБА_5 до нотаріальної контори від 14.06.2001 р., складеної під час укладання договору купівлі продажу спірної квартири, вбачається. він особисто зазначив, що на час укладання цієї угоди він у шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сімєю без укладання шлюбу.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку стосовно того, що позивачка не надача жодних доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин колегія вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують,

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.І ст.307, 308. 313, п.1 ч.І ст.314, 31 317, 319 ЦГІК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 травня 2011

року залишити без зміни.

У хвата набирає законої сили з моменту її проголошення, але може бути

оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та

кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

судді