АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Гребенкіній Г.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім.Олеся Гончара про оплату затримки розрахунку при звільненні, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дніпропетровського національного університету ім.Олеся Гончара про оплату затримки розрахунку при звільненні.

Позивач зазначав, що працював у відповідача на посаді асистента кафедри економічної теорії, наказом від 03.10.2003року звільнений з роботи.

11 травня 2010року відповідач повідомив поштою, що наказом №259к від 29 квітня 2010року вніс зміни до наказу №755к від 03.10.2003року в частині тривалості належної щорічної відпустки та зазначив, що станом на 13 жовтня 2003року у нього, позивача, існувало право ще на 3 дні щорічної відпустки, оплату за які за власною ініціативою призначив на 14 травня 2010року.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що саме з вини відповідача він не отримав при звільненні суми відпускних за вказані 3 дні відпустки, позивач просив за період з 13 жовтня 2003року по 14 травня 2010року стягнути оплату затримки розрахунку в розмірі посадового окладу з урахуванням постійних доплат і надбавок за місяць, на який відповідач призначив оплату зазначених 3-х днів відпустки, та за період з 14 травня 2010року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування обставин справи, незаконність ухвал, які не внесені до журналу судового засідання, відповідно від 17.08.2010року щодо відмови у витребуванні доказів та від 19.11.2010року щодо повернення відповідачеві доказів, які не мають відношення до справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із справи видно, що ОСОБА_2І працював у відповідача на посаді асистента кафедри економічної теорії. Наказом по університету №755к від 03.10.2003року звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України(за угодою сторін) з 13.10.2003року.(а.с.18,26).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2004року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до Дніпропетровського національного університету, в числі вимог якого були питання звільнення з роботи, виплати відповідних сум при звільненні, у тому числі компенсації за не використану відпустку за 14 календарних днів, середнього заробітку за затримку розрахунку та за час вимушеного прогулу. В тексті судового рішення зазначено, що відповідні суми при звільненні були нараховані, але ОСОБА_2 не бажав їх отримувати(а.с.51-53). Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційної інстанції від 15.11.2004року(а.с.55-60). Зазначені судові рішення залишені без змін ухвалою касаційної інстанції від 11 березня 2008року(а.с.63).

У жовтні 2009року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення суду від 22 червня 2004року у зв'язку з нововиявленими обставинами, вказуючи на те, що відповідачем не виготовлений розрахунок всіх сум належних до сплати при звільненні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2009року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд зазначеного рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами(а.с.64-66).

Наведені обставини свідчать, що питання про розмір виплат, належних позивачу при звільненні на підставі п.1 ст.36 КЗпП згідно наказу №755к від 03.10.2003року та факт їх нарахування встановлені судом при розгляді вказаної справи, рішення по якій від 22 червня 2004року набрало законної сили(а.с.51-60,63).

Як вбачається із справи, у звязку з допущеною помилкою при підрахуванні кількості днів невикористаної відпустки за 2003-2004 робочий рік асистенту кафедри економічної теорії ОСОБА_2 наказом по університету №259к від 29 квітня 2010року внесено зміни до наказу №755к від 03.10.2003року в частині тривалості належної щорічної відпустки та зазначено, що станом на 13 жовтня 2003року у ОСОБА_2 існувало право ще на 3 дні щорічної відпустки, оплату за які у сумі 36,86грн. призначено на 14 травня 2010року(а.с.44-46). Вказаний наказ та повідомлення відповідача про необхідність отримати вказану суму позивач отримав поштою.

Таким чином, встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до правильного висновку, що допущена відповідачем помилка при визначенні кількості днів відпустки, про що зазначено в наказі №259к від 29 квітня 2010року, не свідчить про затримку розрахунку при звільненні позивача 13.10.2003року і не є підставою для відповідальності власника за затримку розрахунку, передбаченої ст.117 КЗпП України. Оскільки доказів, які б свідчили про порушення прав позивача не встановлено, суд прийшов до правильного висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач допустив затримку розрахунку та виплати усіх належних сум за період з 13.10.2003року, у тому числі і відносно суми, визначеної наказом №259к від 29 квітня 2010року, безпідставні і протирічать фактичним обставинам справи та доказам в їх підтвердження, яким суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Посилання на неповне зясування обставин справи, незаконність ухвал, які не внесені до журналу судового засідання, відповідно від 17.08.2010року щодо відмови у витребуванні доказів та від 19.11.2010року щодо повернення відповідачеві доказів, які не мають відношення до справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки останні не спростовують висновки суду про необґрунтованість позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-