АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1577/11 Справа № 22ц-9484/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року 03 листопада 2011 року03 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Ляпченко Л.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2010року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач зазначав, що 13 березня 2007року передав відповідачу в борг суму 500 000грн., еквівалентну на той період 100 000доларам США, які останній зобовязався повернути до 01.09.2008року, про що зазначив у розписці, складеній 13.03.2007року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав зобовязання щодо повернення боргу за договором позики, прострочив виконання грошового зобовязання, позивач просив стягнути за договором позики 739 192,00грн., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми(а.с.2-4).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг по договору позики 739 192грн. та судові витрати у сумі 1820грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи щодо складеної розписки, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.1046, ч.1 ст.1048, ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

По справі встановлено, що 13.03.2007року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику 500 000,00грн. Позичальник зобовязаний повернути всю суму позики до 01.09.2008року. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано оригінал розписки, яка у відповідності до частини другої статті 1047 ЦК України свідчить про наявність між сторонами договору позики на умовах, вказаних в ній(а.с.97).

Як видно із справи, відповідач не виконав умови договору від 13.03.2007року, борг за договором позики в строки передбачені останнім не повернув.

Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд прийшов до правильного висновку, що між сторонами виникли позикові відносини зумовлені характером обовязку боржника у грошовому зобовязанні, що існує між позикодавцем і позичальником, та з урахуванням зазначених норм закону і вимог ст.ст.625,1050 ЦК України, якими передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, визначаючи розмір суми боргу, суд виходив із розрахунку субєкта оціночної діяльності, наведеного у звіті про оцінку від 16.07.2010року, розмір якого визначено у сумі 739 192,00грн.(а.с.28-46).

Як видно із вказаного звіту, загальна сума претензії складається із: суми претензії по обліковій ставці НБУ 102 664,00грн.; суми перетензії з урахуванням індексу інфляції 108 500,00грн.; 3% річних за прострочку 28 027,99грн., що становить 239 192,00грн. та суми боргу 500 000грн.(а.с.44).

Однак такий розрахунок щодо суми претензії по обліковій ставці НБУ протирічить вимогам ст.625 ЦК Ураїни, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, ст.ст.625,1050 ЦК України, якими встановлена відповідальність за порушення грошового зобовязання та наслідки порушення договору позичальником, не передбачають сплату суми по обліковій ставці НБУ.

Оскільки суд перщої інстанції не взяв до уваги вказані норми закону та прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача 102 664,00грн. - суми по обліковій ставці НБУ, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, а визначена судом сума на повернення боргу по договору позики підлягає зменшенню з 739 192грн. до 655 609,87грн.(739 192грн.-102 664,00грн.).

З наведених мотивів апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню. В іншій частині рішення суду є таким, що відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, доводи скарги не спростовують висновок суду про захист порушеного права позивача, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд не зясував чи дійсно розписка написана ним, не можуть бути взяті до уваги, оскільки доказів, які б спростовували його, ОСОБА_2, підпис на розписці від 13.03.2007року(а.с.97), останній, як це передбачено ст.60 ЦПК України, не надав. Не надав таких доказів ОСОБА_2 і в підтвердження доводів апеляційної скарги в апеляційній інстанції.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд розглянув справу у його відсутність, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд розглянув справу в порядку глави 8 ЦПК України(заочний розгляд справи), з дотриманням передбачених законом вимог, у тому числі з дотриманням ч.3 ст.76 ЦПК України щодо порядку вручення судової повістки, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які направлялись за адресою реєстрації та місця знаходження ОСОБА_2: м.Нікополь, вул.Усова, 7/26; м.Нікополь, пров.Ударний, 51;(а.с.5,89,90), остання адреса зазначена ОСОБА_2 і в апеляційній скарзі(а.с.113).

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2010 року в частині стягнення суми боргу по договору позики змінити, зменшити стягнуту суму з 739 192грн. до 655 609,87грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-

03 листопада 2011 року