АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2011 року суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України та Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги, на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Державного казначейства України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування завданої майнової шкоди, -

В с т а н о в и л а :

У червні 2011року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Державного казначейства України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування завданої майнової шкоди(а.с.1-5).

ОСОБА_3 зазначав, що 21 березня 2007року прокурором м.Марганця відносно нього була порушена кримінальна справа №31079013 за ч.3 ст.368 КК України. В цей же день працівники прокуратури м.Марганець та Нікопольського МВ УМВС України, які проводили оперативно-слідчі дії по вказаній кримінальній справі, вилучили у нього належні йому грошові кошти у сумі 280 000грн., які він отримав від продажу ТОВ «Спорт-Лайн» особисто належного йому майна(резервуари для палива та мастильних матеріалів, залишки палива та мастильних матеріалів, паливо-дозуючу апаратуру, офісну та ком'ютерну техніку, меблі, інструменти, матеріали та інше).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2007року на підставі ст.236-8 КПК України постанова прокурора м.Марганця про порушення відносно нього кримінальної справи скасована та відмовлено в порушенні кримінальної справи. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2007року постанова Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2007року залишена без змін.

Від прокуратури м.Марганця отримав відповідь, що вилучені у нього по кримінальній справі грошові кошти у сумі 280 000грн. передані до Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, останній на його вимогу повернути зазначені грошові кошти, повідомив, що грошові кошти у сумі 280 000грн. передані до фінансової частини УМВС України в Дніпропетровській області.

На його звернення до УМВС України в Дніпропетровській області останнє повідомило, що вказані грошові кошти у сумі 280 000грн. до фінансової частини не надходили.

Посилаючись на те, що на протязі 2007-2008років на неоодноразові звернення до УМВД України в Дніпропетровській області, МВС України, прокуратури Дніпропетровської орбласті та Генеральної прокуратуру України з питання повернення вилучених грошових коштів в сумі 280 000грн. отримував запевнення про їх повернення після проведення відповідних перевірок, та що до цього часу грошові кошти в сумі 280 000грн. не отримав, ОСОБА_3 просив стягнути з Державного казначейства України вказану суму на відшкодування майнової шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання та прокуратури, причину пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права просив визнати поважною та поновити вказаний строк(а.с.1-9).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено.

Визнано причини пропущення строку звернення до суду з заявою ОСОБА_3 поважними та продовжено строк звернення до суду.

Стягнуто з Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти у розмірі 280.000грн., державне мито на користь держави 1.700грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн.

В апеляційній скарзі прокурора Дніпропетровської області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги(а.с.75, 82), та в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України та Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги(а.с.88, 94) поставлено питання про скасування судового рішення, з посиланням на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесувального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_3 вимоги, суд виходив з того, що останні є доведеними та грунтуються на законі. При цьому, як на обгрунтування висновків, суд послався на ст.ст.321,328,1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Однак, такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Так, ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно із справи, в обгрунтування вимог ОСОБА_3 посилався на те, що грошові кошти у сумі 280 000грн. він отримав при укладенні договору купівлі-продажу автозаправочної станції на 4 бензоколонки загальною площею 37,7кв.м та за резервуари для палива та мастильних матеріалів, залишки палива та мастильних матеріалів, паливо-дозуючу апаратуру, офісну та ком'ютерну техніку, меблі, інструменти, матеріали та інше, що знаходиться в с.Покровське, Нікопольського району по вул.Покровська, буд.2-а, що належало йому на праві власності, від покупця ОСОБА_4, як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Спорт-Лайн».

Разом з тим, із дослідженого в судовому засіданні апеляційної інстанції договору купівлі-продажу від 21 березня 2007року(а.с.132-133), укладеного між Приватним підприємством «Гарант», в особі директора ОСОБА_3, надалі «продавець», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спорт-Лайн», в особі директора ОСОБА_4, надалі «покупець», вбачається, що предметом купівлі-продажу значиться будівля автозаправочної станції на 4 бензоколонки загальною площею 37,7кв.м, що знаходиться в с.Покровське, Нікопольського району по вул.Покровська, буд.2-а та складається із: А будівля автозаправочної станції на 4 бензоколонки. Вказане нерухоме майно, що є предметом цього договору, належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Покровської сільської ради 07.07.2006року та зареєстровано в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.07.2006року за р.2-283. Реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності на вказане майно 15324631.

Продаж цей вчинено за 29900грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Вартість вказаного майна відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.03.2007року за №13900428, становить 21474грн.

Земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ДП №004337, виданого Покровською сільською радою 07.06.1996року та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66(а.с.132-133).

Таким чином, даних щодо суми 280 000грн. та даних відносно іншого майна, на факт продажі якого посилається ОСОБА_3, окрім зазначеного в договорі купівлі-продажу від 21 березня 2007року, останній не містить.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 вказував, що відносно продажі іншого майна за 280 000грн., окрім зазначеного у договорі, мала місце усна домовленість між ним та ОСОБА_4, однак доказів в підтвердження таких доводів надати не може.

Із висновку за матеріалами службової перевірки за вимогою прокуратури Дніпропетровської області на предмет законності дій співробітників УДСБЕЗ УМВС Україним в Дніпропетровській області щодо вилучення у ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 281 700грн., затвердженого 29.07.2008року Першим заступником начальника УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, вбачається, що сума 280 000грн. не належала ОСОБА_4М.(а.с.135-138). У зв'язку з чим в силу зазначених обставин, а саме умов договору та ціни предмету купівлі-продажу, вказана сума не могла бути об'єктом права власності ОСОБА_3

При зазначених обставинах висновок суду про те, що сума 280 000грн. є майном набутим ОСОБА_3 на підставі ст.ст.321,328 ЦК УКраїни не грунтується на матеріалах справи.

Висновок суду про те, що сума 280 000грн. є шкодою в розумінні ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» є безпідставним, оскільки встановлені обставини свідчать, що спірна сума не є майном набутим у відповідності до вимог закону, а тому факт її вилучення у ОСОБА_3 21 березня 2007року не може бути підставою для відшкодування шкоди в порядку, передбаченому вказаним законом.

Посилання суду при задоволенні вимог на ч.1 ст.1176 ЦК України є помилковими, оскільки вказана норма закону регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього(досудового) слідства, прокуратури або суду за шкоду, завдану фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Як видно із справи, питання про відшкодування шкоди з підстав, передбачених ч.1 ст.1176 ЦК України, предметом вимог та судового розгляду не були.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені обставини справи та докази в їх підтвердження, не врахував норми матеріального права, які регулюють встановлені правовідносини, то судове рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні заявлених вимог до Державного казначейства України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування завданої майнової шкоди.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги, та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України та Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, яке приєдналося до апеляційної скарги, задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного казначейства України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування завданої майнової шкоди, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-