Справа №22ц-2008/11р.
Категорія: 67 Головуючий в 1-й інстанції Таранцова С.П.
Доповідач Францішко В.Й.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року травня місяця 17 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Францішко В.Й.

суддів: Орловська Н.В.

ОСОБА_1

при секретарі: Шевардіній К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою УМВС України в Херсонській області, на рішення Каховського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2006 року в справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України з серпня 1991 року по час звернення, зазначаючи, що він з серпня 1991 проживав на території України та вирішивши обміняти паспорт громадянина колишнього СРСР на Український звернувся до начальника УМВС України з заявою про встановлення належності до громадянства України, на що отримав відмову з посиланням на те, що він на момент прийняття ЗУ „Про громадянство не проживав на території України, однак зазначена у відмові обставина не відповідає дійсності оскільки він з серпня 1991 проживав у Бериславському районі Херсонської області, де 12 листопада 1991 року отримав військовий білет та 24 листопада 1991 року був призваний для проходження військової служби.

Тож встановлення зазначеного факту має для нього юридичне значення яке дає йому право на отримання паспорту громадянина України.

Рішенням суду від 19 жовтня 2006 року постановлено встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 в с. Наталівка Бериславського району Херсонської області та с. Архангельська Слобода Каховаського району Херсонської області з 1991 року по теперішній час.

В апеляційній скарзі УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні заявленої вимоги, зазначаючи, що висновки суду щодо безперервного проживання заявника на території України на законних підставах у вказаний ним період часу не підтверджені належними доказами та суперечать положенням Закону України „Про громадянство України та Указу Президента України від 27.03.2001р. № 215/2001 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на день звернення до суду посвідчує свою особу паспортом громадянина колишнього СРСР, в якому відсутня відмітка про обмін цього паспорта на паспорт громадянина будь якої іншої республіки Радянського союзу, в тому числі і громадянства Російської федерації з території якої ОСОБА_2 виписаний з 12 серпня 1991 року (а.с. 5)

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України „Про громадянство України громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України „Про громадянство України (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Хоча в матеріалах справи і не достатньо доказів про проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 24 серпня 1991 року, однак про те, що останній проживав на території України за станом на 13 листопада 1991 року (день набрання Закону України „Про громадянство України чинності) з достовірністю свідчить той факт, що він перебував на військовому обліку призовників у Бериславському районному військкоматі який 12 листопада 1991 року видав йому військовий білет.

Оскільки для підтвердження факту набування громадянства України для осіб які проживали в ній відповідно до закону факт постійності проживання позивача значення не має, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, а факт проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 13 листопада 1991 року має для нього юридичне значення і підлягає встановленню в судовому порядку як підтверджений належними доказами.

Однак враховуючи, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено на яку дату як це передбачено Закону України „Про громадянство України та Указу Президента України від 27.03.2001р. № 215/2001 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, встановлений факт проживання ОСОБА_2 на території України колегія суддів вважає за необхідне зважаючи на обґрунтування заявником своїх вимог, змінити ухвалене у справі рішення доповнивши його вказівкою на те, що судом встановлено факт проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу УМВС України в Херсонській області, задовольнити частково.

Рішення Каховського районного суду Херсонської області від 19 жовтня 2006 року змінити, вказавши встановлено факт проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 13 листопада 1991 року..

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: