Справа № 2-175/11
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2011 року Ківерцівський районний суду Волинської області
в скалі головоючого судді: О.М. Пономарьової
при секретарі Старенько Л.М.
з участю представника прокуратури ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом в.о. прокурора Ківерцівського району в інтересахТкачука ОСОБА_3 до ОСОБА_4 райдержадміністрації, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_6 про визнання нечинним розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -
Виконуючий обовязки прокурора Ківерцівського району Шепелюк В.Л. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 райдержадміністрації, ОСОБА_7 про визнання нечинним розпорядження ОСОБА_4 райдержадміністрації від 24.07.2008 року № 332 щодо передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки та визнання недійсним Державного акту про право власності на вказану земельну ділянку.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 1997 року ОСОБА_2 є членом садівничого товариства «Озерце», що на території Жидичинської сільської ради. Як члену товариства йому було надано земельну ділянку за №323 розміром 0,06 га. Рішенням Жидичинської сільської ради від 22.08.1997 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію вказаної земельної ділянки. Згідно постанови звітної конференції садівничого товариства «Озерце» від 09.03.2003 року за порушення Статуту садівничого товариства (несплату встановлених внесків більше як за один рік та невикористання земельної ділянки за призначенням) останнього було виключено з членів садівничого товариства. Земельна ділянка ОСОБА_2 в 2007 році передана в користування ОСОБА_7 Відповідно до рішення Жидичинської сільської ради від 30.05.2008 року за № 19/37, на підставі розпорядження голови ОСОБА_4 райдержадміністрації № 332 від 24.07.2008 року ОСОБА_7 був виданий державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку серія ЯД № 309761. Посилаючись на порушення вимог земельного законодавства щодо примусового припинення права позивача на земельну ділянку просять визнати нечинним розпорядження голови ОСОБА_4 райдержадміністрації № 332 від 24.07.2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на його ім'я.
В судовому засіданні представник прокуратури Ківерцівського району ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 позов підтримали, дали пояснення за обставинами, викладеними в ньому. Просять позов задовольнити. ОСОБА_2 додатково повідомив, що фактично користувався земельною ділянкою протягом трьох років, за які і була проведена оплата членських внесків. Про виключення його з членів садівничого товариства «Озерце» йому стало відомо з письмової відповіді голови правління товариства від 19.04.2008 року. Вказане рішення в судовому порядку ним не оскаржувалося.
Представник відповідача ОСОБА_4 райдержадміністрації ОСОБА_8 заявлені в позові вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити. Пояснив суду, що, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, районна державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень, відповідно до вимог закону України «Про місцеві державні адміністрації». Оспорюване розпорядження було прийнято на підставі довідки садівничого товариства «Озерце» про членство ОСОБА_7 в даному товаристві та користуванні земельною ділянкою в розмірі 0,06 га, та рішення Жидичинської сільської ради від 30.05.2008 року за № 19/37 «Про погодження передачі у власність земельних ділянок для ведення садівництва».
Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що членом садівничого товариства «Озерце» є з 2007 року. Земельною ділянкою користувався протягом чотирьох років. До цього земельна ділянка була цілиною. Позивача раніше не бачив. На спірній земельній ділянці він не появлявся. В 2008 році земельну ділянку приватизував. 25 листопада 2010 року за договором купівлі-продажу вказану земельну ділянку відчужив ОСОБА_6
Ухвалою суду від 08.04.2011 року ОСОБА_6 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Двічі повідомлений про час та місце судового розгляду останній не зявився в судове засідання.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 152 Земельного кодексу України передбачені шляхи захисту прав на земельну ділянку. При цьому позивач повинен довести належне йому право на землю та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним своїх правомочностей.
Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та підтверджується членським квитком садовода, ОСОБА_2 став членом садівничого товариства Озерце в 1997 році. В цьому ж році йому, як члену товариства, було виділено земельну ділянку розміром 0,06 га за № 323. Рішенням Жидичинської сільської ради від 22.08.1997 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію вказаної земельної ділянки.
Відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу України (в редакції 1990р.), що діяла на момент виникнення правовідносин право власності або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після одержання документа, що посвідчує це право.
В силу ст. 23 цього кодексу документами, що посвідчують право на земельну ділянку є державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Аналогічні норми містяться в Земельному кодексі України (в редакції 2001 року), де ч.1 ст. 116 передбачено підстави набуття громадянами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядуванняч в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Набуття такого права здійснюється в тому числі і шляхом безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають в їх користуванні.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує таке право та його державної реєстрації.
Згідно з ч.5 ст.35 ЗК України приватизація земельної ділянки громадянином членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства, а в силу вимог ст.121 ч.1 п. „в ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва в розмірі 0,12 га.
З припису цієї статті вбачається, що право на приватизацію має член садівницького товариства.
В ході судового розгляду встановлено, що постановою конференції садівничого товариства Озерце від 09.03.2003 року, відповідно до п.4 Статуту садівничого товариства, за несплату членських внесків від одного і більше років та невикористання земельної ділянки ОСОБА_2 було виключено з членів товариства та вилучено земельну ділянку. Про зазначене рішення позивачу стало відомо 19.04.2008 року і ним не оскаржувалось.
Згідно довідки садівничого товариства Озерце від 26.05.2008 року за № 241 відповідач у справі ОСОБА_7 з 2007 року перебував у членах товариства та був користувачем спірної земельної ділянки площею 0,06 га, що надавало йому право на приватизацію земельної ділянки.
Згідно ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Беручи до уваги, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, ОСОБА_4 райдержадміністрація відповідно до своїх повноважень, передбачених ст. 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації, розпорядженням від 24.07.2008 року за № 332 вирішила питання про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки для ведення садівництва лощею 0,06 га в садівничому товаристві Озерце. На підставі зазначеного розпорядження відповідач ОСОБА_7 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯД № 309761).
Як вбачається з державного реєстру правочинів, ОСОБА_7, будучи власником земельної ділянки, 25.11.2010 року відчужив її за договором купівлі-продажу ОСОБА_6
Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,
Оскільки позивачем не надано доказів того, що він був користувачем спірної земельної ділянки, виконував передбачені Статутом товариства обовязки щодо освоєння земельної ділянки: обробітку грунту, висадки однолітніх та багатолітніх культур, догляду за ними в період з 2000 року та на даний час, сплачував щорічні членські внески, цільові внески на розвиток товариства, а відповідач ОСОБА_7 на момент приватизації спірної земельної ділянки був членом садівничого товариства Озерце, постійним землекористувачем, тому мав право на приватизацію земельної ділянки в садівничому товаристві.
З врахуванням викладених обставин підстав и для задоволення позову відсутні .
ОСОБА_2 є інвалідом другої групи та відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року звільняється від сплати судових витрат.
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 35, 81, 116, 125, 126 ЗК України ( 2001 року), ст. ст. 6, 22, 23 ЗК України (1990 року), ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", суд -
В позові в.о. прокурора Ківерцівського району в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 райдержадміністрації, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_6, про визнання нечинним розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення, шляхом подачі скарги через Ківерцівський районний суд.

Суддя О.М. Пономарьова