Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів: Кулішенко Ю.М., Рудніченко О.М.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 Зінов»ївни на рішення Ірпінського міського

суду Київської області від 30 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1

Зінов»ївни до ОСОБА_2 про визнання незаконними дій,

встановлення заборони у вчиненні дій та компенсації моральної шкоди.

Встановила :

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що

відповідачка у січні 2011 року подала до Голосіївського районного суду м.Києва

заяву про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до неї

- ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації по справі №2-

3909/10, по якій вона була представником позивача.

Посилалася на те, що під час ознайомлення з матеріалами справи їй стали

відомі факти розповсюдження відповідачкою (без її згоди) її персональних (конфіденційних ) даних, а також даних членів її сім»ї. Так, відповідачкою до

заяви про перегляд заочного рішення суду долучено копії її особового листа та

автобіографії з особової справи, в яких також зазначені дані про членів її сім»ї

(національність, освіту, сімейний стан), а також адресу, дату і місце народження.

Зазначені копії документів відповідачкою були зроблені в робочий час,

оскільки остання працювала начальником відділу обліку, підготовки та аналізу

кадрів дирекції «Автотранспочта» УДППЗ «Укрпошта», директором якого є

ОСОБА_3

Вказувала також, що нею, на підтвердження її відсутності як представника в

судовому засіданні, до Солом»янського районного суду було надано довідку з

травмпункту, яка знаходиться в матеріалах справи. Маючи доступ до матеріалів

справи ОСОБА_2С.( відповідачка по справі) без її згоди зробила копію з неї,

зберігає довідку у себе та розповсюджує її у різні інстанції. Крім того,

ОСОБА_2, не маючи законних прав, провела «власне розслідування»щодо

вищезазначеної довідки.

Розповсюджуючи її персональні (конфіденційні) дані та дані членів її сім»ї

відповідачка порушує норми законодавства.

Діями відповідачки позивачці завдано також моральну шкоду, що полягає у

душевних стражданнях, негативних явищах, яких вона зазнала у зв»язку з

зазначеними діями відповідачки .

Просила визнати дії ОСОБА_2 щодо розповсюдження персональної

(конфіденційної) інформації про неї та членів її сім»ї незаконними, заборонити

розповсюджувати її дані та дані членів її сім»ї та стягнути на її користь з

відповідачки 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та стягнути судові

витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду від ЗО травня 2011 року у задоволенні

позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду як таке, що не

відповідає вимогам матеріального і процесуального права та ухвалити нове

рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім

випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу.

Згідно ст.,277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої

порушено внаслідок поширення про неї та /або/ членів її сім»ї недостовірної

інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст..ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності,

честі та ділової репутації.

Відповідно до ч. 1ст. 3167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або

юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,

відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків

встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. ч.1,2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути

притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1

( п.16) визначено, що відповідно до ст..40 Конституції України усі мають право

направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатися до

органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових та

службових осіб цих органів, що зобовяязані розглянути звернення і дати

обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. При цьому суди повинні

мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із

заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган

компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході

перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не

може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому

випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого

статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

По справі встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду

м.Києва від 21 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації позов задоволено

частково. Визнано, що висловлювання ОСОБА_2 є недостовірною

Інформацією та підлягає спростуванню, зобов»язано останню спростувати

розповсюджену відносно ОСОБА_3 В.1. недостовірну інформацію.

ОСОБА_4 звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з

заявою про скасування заочного рішення. До заяви, на підтвердження

обґрунтованості своєї інформації та безпідставності позову ОСОБА_3 нею

було додано додатки- 66 документів, в т.ч. і особистий листок та автобіографія

ОСОБА_1 0.3.

Даний доказ, як зазначено в заяві, надано для підтвердження, що особистий

листок ОСОБА_3 та особистий листок Ференц 0.3. заповнено однією

рукою, остання знала про відсутність диплома у ОСОБА_3, але зазначила

його в особистому листку, що знаходиться в його особовій справі відділу кадрів.

(а.с.6-11).

З листа ОСОБА_2 на ім»я директора дирекції «Автотранспошта»

УДППЗ «Укрпошта» , Віце-прем»єр-міністра України Мінстра інфраструктури

України, Голови державної адміністрації зв»язку, Генерального директора

УДППЗ «Укрпошта» від 14.12.2010 року міститься висловлювання щодо наданої

ОСОБА_1 0.3. довідки про травму від 04.11.20 року, виданої травмпунктом

Святошинського району м.Києва, яку остання надала Солом»янському районному

суду на підтвердження відсутності її в судовому засіданні з поважних причин. В

листі наголошується на існування корупційних зв»язків ОСОБА_3 з

медичною установою, оскільки Ференц 0.3 отримала травму в 8.45 ранку

( робочий день починається з 8.00 год.) у Святошинському районі м.Києва, хоча

проживає в Дарницькому районі, а працює - в Солом»янському районі, крім того

отримала заробітну плату за цей день у повному обсязі (а.с.14-15).

Ухвалюючи рішення про відмову позивачці у задоволенні позову, суд виходив з

того, що зміст заяви ОСОБА_4 в копії листа на ім»я директора дирекції

«Автотранспошта» УДППЗ «Укрпошта» , Віце-прем»єр-міністра України Мінстра

інфраструктури України, Голови державної адміністрації зв»язку, Генерального

директора УДППЗ «Укрпошта» від 14.12.2010 року містить висловлювання, які не

мають відношення щодо діяльності та особи ОСОБА_1, її особистості і не

можуть бути витлумачені судом, як такі, що містять будь-які фактичні дані щодо

стану здоров»я останньої. Суд вважав, що висловлювання відповідачки, які

застосовані у заяві на адресу керівництва УДППЗ «Укрпошта» та керівництва

вищестоящих організацій по відношенню до Ференц 0.3. є оціночними

судженнями, які відповідно до вимог закону не підлягають спростуванню та не

можуть бути розцінені як неправомірні та незаконні.

Суд також вважав, що звернення відповідачки до Голосіївського районного

суду м.Києва із заявою про перегляд заочного рішення від 21 липня 2010 року по

справі за позовом ОСОБА_3 до неї про захист честі, гідності та ділової

репутації, з доданням до заяви відповідних документів на підтвердження

необґрунтованості вимог до неї та на підтвердження достовірності інформації

щодо позивача, в тому числі і особисті листки та біографії ОСОБА_3 та

ОСОБА_1, є реалізацією ОСОБА_4 наданого їй конституційного права,

передбаченого ст.40 Конституції України, а не розповсюдженням персональних

(конфіденційних) даних позивачки та членів її сім»ї.

Колегія також погоджується з висновком суду про відсутність підстав для

відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки зазначені вимоги не

доведено та не підтверджені належними доказами.

Дані висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального

права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не

встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду,

викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307,308 І ТИК України, колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2011 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді