справа № 2-2877/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
29 серпня 2011 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третьої особи - Універсальної товарної біржі «РіКо-Альянс» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним
У липні 2011 року позивачі звернулися до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача та третьої особи про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 06.12.2000 між позивачами та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу в рівних частках квартири АДРЕСА_1. Договір оформленого через Універсальну товарну біржу «РіКо-Альянс».
Оскільки, місце проживання відповідача невідоме, а при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна законодавство не вимагало його нотаріального посвідчення, а на теперішній час даний договір через відсутність нотаріального посвідчення не вважається правовстановлюючим документом, позивачі вимушені були звернулися з даним позовом до суду.
У судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про дату і час проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим на підставі статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення.
Заслухавши думку осіб, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Вказаний договір купівлі-продажу укладено в 06.12.2000, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Частиною першою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-XII встановлено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності таких умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Відповідно до частини другої цієї статті, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому даним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
На момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення.
Згідно довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.04.2011 № 1-5497 право власності на квартиру № 8 по пр..Жовтневому, 53-А в м.Миколаєві зареєстровано за ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/3 за кожним.
Враховуючи те, що через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу позивачі не можуть належним чином реалізувати своє право власності на квартиру, суд вважає доводи позивачів про необхідність визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.
На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", в силу розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 212-214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів до з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1