Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кочетова Л.Г., суддів Матюшенка І.В., Талько О.Б.,

з участю секретаря Порохня М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2011 року, -

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом та в обгрунтування своїх вимог зазначила, що з 2003 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 16.07.2003 року їх сім»єю була придбана квартира АДРЕСА_1. Оскільки вона була вагітна, пошуком та оформленням квартири займався її чоловік, який в червні 2003 року їй повідомив, що знайшов квартиру вартістю 4850 доларів США. Після нотаріального оформлення він повідомив її про те, що здійснив купівлю-продаж квартири. В 2010 році ОСОБА_3 висунув вимогу про її виселення. Просила поновити строк звернення до суду, оскільки їй не було відомо про те, що в дійсності придбання квартири було оформлене договором дарування, визнати договір дарування недійсним. Оскільки він є удаваним та визнати його договором-купівлі продажу, зобов»язавши БТІ внести відповідні зміни в запис про реєстрацію права власності.

В ході слухання справи позивач збільшила свої позовні вимоги, просила визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2011 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, 16 липня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що був укладений саме договір дарування, оскільки сторони угоди заперечували оплату вказаного договору, позивачем не доведено те, що квартира була куплена.

З висновками суду не можна погодитись, оскільки вони не грунтуються на законі та не відповідають обставинам справи.

Згідно вимог ст. 58 ЦК України в ред. 1963 року, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Вирішуючи даний позов, суд не звернув уваги на ті обставини, що зазначена квартира була єдиним житлом дарителя, через деякий час після її відчудження, нею було придбано іншу квартиру шляхом купівлі-продажу, між відповідачами відсутні, родинні стосунки, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що зі слів подружжя ОСОБА_3 їм було відомо, що квартира ними куплена.

Оцінивши дані обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що фактично між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, а тому рішення про відмову в позові в частині визнання вказаної угоди удаваною та визнання придбаного майна спільним майном подружжя є помилковим.

Щодо зобов»язання ВГІРФО внести відповідні зміни до запису про реєстрацію права власності, суд рішення в цій частині не постановив.

Оскільки не можливо покласти зобов»язання на особу, яка не є відповідачем по справі, колегія суддів приходить до висновку про її безпідставність.

Що стосується строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що такий строк позивачем не пропущений, оскільки суду не надано будь-яких доказів того, що позивачу було відомо про укладення договору дарування до вимоги про звільнення квартири.

Зазначені помилки апеляційний суд виправляє шляхом ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовільнити частково. Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 16 липня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удаваним та визнати його договором купівлі-продажу.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Суддя