АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 27 (1) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
17 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Карнаух В.В., Ляховської І.Є.,
при секретарі: Євтодій К.С.,
за участю: позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, та його представника ОСОБА_3, представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, представника прокурора Охримович Катерини Олександрівни, 3-ї особи ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи - відділ опіки та піклування Виконкому Жовтневої районної у місті ради, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Криворізьке міське управління УМВС України у Дніпропетровській області про визнання недійсним іпотечного Договору та частково недійсним договору позики та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_7, який в подальшому уточнив, про визнання права власності на предмет застави за договором позики та іпотечним договором,.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2010 року цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання права власності на предмет застави за договором позики та іпотечним договором, залишена без розгляду.
В вересні 2007 року ОСОБА_9 звернулася до суду з зазначеним зустрічним позовом до ОСОБА_6.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що Іпотечний Договір є недійсним, оскільки в момент укладання зазначеного договору позивач не усвідомлювала значення своїх дій та самостійно не могла керувати ними. Крім того, зазначений Іпотечний Договір укладений в порушення ч.6 ст. 203 ЦК України, так як суперечить інтересам її неповнолітнього сина, який незаконно був знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі, та який укладений без дозволу органу опіки та піклування, і відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦК України є нікчемним.
03.02.2008 року ОСОБА_9, згідно свідоцтва про смерть, померла.
В грудні 2008 року до суду з зустрічним позовом звернувся спадкоємець ОСОБА_9- ОСОБА_2. в інтересах якого до суду звернулася законний представник ОСОБА_5, не змінюючи при цьому суті, ціни та предмету первісного зустрічного позову.
У грудні 2009 року ОСОБА_2, який є спадкоємцем ОСОБА_9 звернувся до суду з зустрічним позовом, не змінюючи при цьому суті, ціни та предмету первісного зустрічного позову, просив суд визнати недійсним Іпотечний Договір від 10 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_6- іпотекодержателем та ОСОБА_9 іпотекодавцем, зареєстрований в реєстрі за № 3587 ОСОБА_8, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, а також скасувати накладену за цим же Договором під реєстраційним № 3588 заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_9, як предмет застави недійсного Договору. Визнати недійсним Договір позики укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10 жовтня 2006 року, зареєстрований нотаріусом ОСОБА_8 за № 3586 в частині пункту 6, що стосується передання в іпотеку майновим поручителем позичальника ОСОБА_9 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Застосувати наслідки нікчемного правочину, повернувши сторони до попереднього майнового стану.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу віл 13 квітня 2010 року зустрічний позов задоволений частково.

Визнано недійсним Іпотечний Договір від 10.10.2006 року, укладений між ОСОБА_6 іпотекодержателем та ОСОБА_9 іпотекодавцем, зареєстрований в реєстрі за № 3587 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, а також скасовано накладену за цим же Договором під реєстраційним номером 3588 заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг вул. Кропивницького 69/60, належної померлій ОСОБА_9, як предмету застави недійсного Договору.

Визнано недійсним Договір позики укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10.10.2006 року, зареєстрований нотаріусом ОСОБА_8 під реєстраційним № 3586, в частині, викладеній в пункті 6 цього Договору, а саме: що стосується передання в іпотеку майновим поручителем позичальника ОСОБА_7 ОСОБА_9 квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду на передачу справи на новий розгляду, у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема: не встановлений факт психічного розладу у ОСОБА_9 на момент укладання угоди іпотеки; суд провів судове засідання 13 квітня 2010 року без повної фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу; як зазначено в рішенні суду, в судовому засіданні 13.04.2010 року, не виходячи до нарадчої кімнати, суд, виніс ухвалу про залишення позову ОСОБА_6 без розгляду; суд при вирішенні зустрічного позову послався на ст. 224 ЦК України, та не взяв до уваги, що дія цієї статті розповсюджується на правочини, вчинені опікунами особи, на якою встановлено опіку й піклування. ОСОБА_2 на момент укладання оспорюваного правочину не був такою особою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2006 року між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3586, згідно якого ОСОБА_7 взяла у борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 44100 грн.

Згідно пункту 6 зазначеного договору, за погодженням сторін, забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є передання в іпотеку майновим поручителем позичальника ОСОБА_9 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, за окремим іпотечним договором.

10.10.2006 року між відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_9, яка померла 03.02.2008 року, укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований за № 3587. Згідно умов зазначеного договору в забезпечення виконання зобовязання, що виникло у ОСОБА_7, на підставі договору позики від 10.10.2006 року на суму 44100грн., іпотекодавець ОСОБА_9 передала в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно п. 8.8 іпотечного договору у випадку смерті іпотекодавця зобовязання по цьому договору переходять до його спадкоємців.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та обґрунтовано виходив з того, що зазначений іпотечний договір та пункт 6 договору позики порушують майнові права ОСОБА_2, який на момент укладання зазначених договір був неповнолітнім, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, Іпотечний договір та договір позики в частині пункту 6, укладений без додержання зазначених вимог закону.

Згідно положень ст.12 Закону України від 02.06.2005 року «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» та ст.ст. 17,18 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», неприпустимо зменшення або обмеження прав дітей при вчиненні будь яких правочинів стосовно жилих приміщень; для здійснення будь яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна згода органів опіки та піклування, діти члени сімї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.10.2008 року визнаний винним начальник комунального житлового підприємства №5 ОСОБА_10 за ст. 367 ч.2 КК України. Згідно мотивувальної частини вироку, встановлено, що 09.10.2006 року ОСОБА_10, неналежним чином виконуючи свої службові обовязки власноруч написав на письмовій заяві ОСОБА_9 від 09.10.2006 року резолюцію про зняття її та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі60 будинку 69 по вул. Кропивницького у м. Кривому Розі, при цьому самостійно не перевірив склад сімї ОСОБА_9, що потягло за собою: незаконне зняття 10.10.2006 року зазначених осіб з реєстраційного обліку за місцем проживання в КЖП № 5; незаконне складання та видачу 10.10.2006 року довідки про те, що власником квартири за адресою: м. Кривий Ріг вул. Кропивницького 69/ 60 є ОСОБА_9, і що за даною адресою ніхто не зареєстрований; порушення 10.10.2006 року прав неповнолітнього ОСОБА_2, як дитини, на житло за указаною адресою при нотаріальному посвідчені Договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, предметом якого виступала квартира за адресою: м. Кривий Ріг вул.. Кропивницького 69/ 60.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судове засідання 13 квітня 2010 року в порушення вимог процесуального законодавства, проведено без повної фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак, зазначене порушення судом норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду, так як не призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначення в описовій частині рішення суду про постановлення судом на місці ухвали про залишення позову ОСОБА_6 без розгляду, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки ухвала суду від 13 квітня 2010 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання права власності на предмет застави за договором позики та іпотечним договором, постановлена судом в нарадчій кімнаті, викладена у письмовій формі та оскаржена позивачем відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окремо від вказаного рішення суду. У звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не може взяти до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні зустрічного позову неправильно послався на ст. 224 ЦК України, є безпідставними оскільки зазначеною нормою закону передбачені правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування усіма особами, що здійснюють догляд за дитиною, в тому числі, батьками, опікунами, піклувальниками.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлений факт психічного розладу у ОСОБА_9 на момент укладання угоди іпотеки, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки не встановлення судом факту психічного розладу у ОСОБА_9 на момент укладання спірного договору не має правового значення, оскільки спірний договір є нікчемним через порушення майнових прав неповнолітнього з підстав, передбачених ст. 224 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін.

У звязку з відсутністю підстав для скасування рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_6, за заявою якого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року був забезпечений позов, відповідно до положень ст. 154 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4, власником якої є ОСОБА_9, яка померла 03 лютого 2008 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2010 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4, власником якої є ОСОБА_9, яка померла 03 лютого 2008 року, забезпечені ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: