Справа № 22-ц-638/11 Головуючий у І інстанції Спиридонова В.О.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 18.02.2011
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К. П.,

суддів: Верланова С. М., Таргоній Д. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Гаврилівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів про визнання дій неправомірними та зобов»язання проведення перерахунку і виплати недоотриманих сум доплати працюючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, -

встановила:

у грудні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача недоплачену суму як працюючій в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 16502 грн. 65 коп. за період з січня 1999 по грудень 2007 року, посилаючись на те. що вона перебуває на обліку у відповідача як працююча в зоні посиленого радіоекологічного контролю і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну доплату до заробітної плати за роботу на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Оскільки відповідачем така доплата здійснюється у значно меншому розмірі, просила зобов»язати відповідача провести відповідний перерахунок цієї доплати та виплатити недоотриману суму в розмірі 16502 грн. 65 коп. за період з січня 1999 по грудень 2007 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2010 року позов задоволено частково. Зобов»язано відповідача провести перерахунок доплати працюючому позивачу в зоні посиленого радіоекологічного контролю за період з 03 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В іншій частині позову

відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необгрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працює у Гаврилівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, яка знаходиться у Вишгородському районі Київської області, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 віднесена до зони посиленого радіологічного контролю. Позивачка перебуває на обліку в УПСЗН Вишгородської РДА як працююча в зоні посиленого радіоекологічного контролю і відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну доплату до заробітної плати за роботу на території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Однак відповідачем така доплата здійснювалась позивачці у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачка, оспорюючи дії відповідача вважала, що вона отримувала доплату значно нищу, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на підставі якої позивачці виплачувалось підвищення до заробітної плати за роботу на території радіоактивного забруднення в розмірі 5,20 грн., суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до п. ЗО ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію положень ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2007 рік було призупинено в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп вище вказані положення визнано неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають

застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуютьс конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміс та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів аб внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законе України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перел правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому ц< закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гаранті передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний стаг громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та не може будь-яким чине змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення позову, суд обгрунтовано виходив з положен ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідо Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності законів над підзаконними актами т прийшов до правильного висновку про те, що при розрахунку доплати до заробітної платг передбаченої ст. 39 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положенн вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №83' «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки, з урахуванням вище викладеного встановлення конкретних (зменшення) сум дл обчислення грошової допомоги КМУ є не виконанням норм Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому іщ вказані дії КМУ не реалізують, встановлені Законом права та гарантії, а змінюють т коректують, встановлені цим Законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим, в свою чергу порушують його норми, так як статтею 71 цього ж Закону чітко встановлено, що дія положен Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цьоп Закону.

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, п позивачка має право на перерахунок і виплату недоотриманої суми щомісячної грошової доплати.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстаї до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2010 року залишити без змін.