АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-5158 /2011 року Головуючий 1 інстанції Зінченко Ю.Є.
Категорія відшкодування шкоди Доповідач Пилипчук Н.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Цвірюка В.О., Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Гребенщиковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 24.05.2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген Венто» держ. номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ГАЗ-31105-411 держ. номер АХ8665 А.О. під керуванням ОСОБА_3 Вказував, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2007 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та на нього накладене адміністративне стягнення. Просив відшкодувати матеріальні збитки отримані у зв*язку із значними технічними ушкодженнями автомобіля «Фольксваген Венто», розмір яких становить 5 764,90 грн., вартість дослідження спеціаліста автотоварознавця - 300 грн., моральну шкоду 5 000 грн., витрати на юридичну допомогу 1 700 грн., судові витрати 2 216,65 грн. Стягнення позивач просив покласти на відповідачів солідарно через недодержання ними при укладанні договору оренди нотаріального посвідчення та уникнення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції позов не визнав, пояснив, що між ним та ОСОБА_3 був укладений договір оренди транспортного засобу та видана довіреність, ОСОБА_3 керував автомобілем, винний у ДТП, тому повинен відповідати за збитки позивача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року позовні вимоги задоволені частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5 764,90 грн., в рахунок відшкодування судових витрат: судового збору у розмірі 57,65 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., юридичної допомоги 1 700 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 грн., а всього стягнути 10 142,55 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Наполягає, що відшкодування необхідно стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2007 року близько 16-00 години поблизу будинку № 147 по пр. Московському, між автомобілем «Фольксваген Венто» держ. номер НОМЕР_1, під керування ОСОБА_1 та автомобілем ГАЗ-31105-411 держ. номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2007 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та на нього накладене адміністративне стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно звіту № 312/2007 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 16.08.2007 року, складеного ТБ «РАДАР», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Фольксваген Венто» д.н. НОМЕР_1 складає 5 764,9 грн.

ОСОБА_1 автомобілем «Фольксваген Венто» керував на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого власником автомобіля є ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2007 року, спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1

ОСОБА_3 автомобілем НОМЕР_3 керував на підставі довіреності власника ОСОБА_2 від 15.11.2006 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 Між відповідачами був підписаний договір оренди автомобіля НОМЕР_3, однак нотаріального посвідчення договору не відбулося.

Представник позивача наполягав на тому, що договір оренди та довіреність видана на його виконання є нікчемними, тому автомобіль не вийшов з права власності ОСОБА_2 і не набув володільця в особі ОСОБА_3

Судова колегія з цими доводами погоджується лише частково.

Дійсно, ч. 2 ст. 799 ЦК України передбачене нотаріальне посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. Тому договір оренди автомобіля між відповідачами, в силу ст. 220 ЦК України, є нікчемним.

Водночас судова колегія вважає, що ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_3 на належній правовій підставі, якою є довіреність від 15.11.2006 року.

Доводи представника позивача про те, що зазначена довіреність видана на підставі договору оренди між сторонами не підтверджені, оскільки із її тексту зазначене прямо не вбачається.

Натомість, із змісту довіреності зрозуміло, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси у Державтоінспекції або будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях з питань пов'язаних з користуванням, експлуатацією, керуванням, ремонтом, проходженням технічного огляду, страхуванням, для виконання цих повноважень ОСОБА_3 було надано право керувати автомобілем НОМЕР_3.

Оскільки довіреність видана без права передорученя, для вчинення дій та правочинів, які не потребують нотаріального посвідчення, тому, відповідно до ст. 209, 245 ЦК України, її нотаріальне посвідчення, на момент виникнення спірних правовідносин, не було обов*язковим.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або втримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні ДТП, відповідальність за шкоду завдану позивачу суд першої інстанції правильно поклав саме на нього.

Крім того, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 2 500 грн. повністю відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, та розясненням, даним в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Розмір моральної шкоди визначений судом із врахуванням принципу розумності і справедливості. При цьому до уваги приймається те, що був порушений звичайний ритм життя та роботи позивача, він вимушений був тривалий час доводити у судових інстанціях вину відповідача, витрачаючи на це значний час та кошти.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді