АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 19 (І) Кваша А.В.
Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Соболєва Людмила Анатоліївна, про визнання довіреності недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_6, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Соболєва Л.А., про визнання довіреності недійсною.

В обґрунтування позову зазначив, що в період шлюбу з відповідачкою, за договором купівлі-продажу від 01.11.2004 року ними було придбано нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка стала належати йому та відповідачці на праві спільної часткової власності в розмірі по ? частині кожному.

З метою продажу своєї частки квартири 30.06.2006 року він видав довіреність на ім'я ОСОБА_6, яка діючи за вказаною довіреністю, уклала 08.08.2006 року нотаріально посвідчений договір дарування належної йому на праві власності ? частини квартири на ім'я відповідачки.

Вважаючи, що він видав довіреність під впливом обману та зловживання довірою з боку відповідачки, так як не мав наміру дарувати їй належну йому частку квартири, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсною довіреність від 30.06.2006 року, стягнути на його користь з відповідача компенсацію моральної шкоди в сумі 50000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення поданого ним позову, посилаючись на неприйняття судом першої інстанції обставин наявності обману з боку ОСОБА_4, які передували виданню ним довіреності на ім'я ОСОБА_6 та мету відповідачки заволодіти належним йому житлом, а також незастосування до врегулювання спірних правовідносин норм ст. 203 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 12.08.2005 року.

В період шлюбу за договором купівлі-продажу від 01.11.2004 року вони придбали у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1.

30.06.2006 року ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_6 довіреність, посвідчену консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорк США, в якій доручив ОСОБА_6 подарувати своїй дружині ОСОБА_4 належну йому 1/2 частину квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 08.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Соболєвою Л.А., ОСОБА_4 набула право власності на всю квартиру адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. 230 ЦК України й виходив з того, що норми вказаної статті не можуть застосуватися до врегулювання спірних правовідносин, оскільки оспорювана довіреність є одностороннім правочином, у зв'язку з чим не підлягають й задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання недійсною довіреності, виданої 30.06.2006 року ним на ім'я ОСОБА_6 з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Під час розгляду справи, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, підстав позову позивач не змінив й наполягав на задоволенні заявлених ним вимог.

Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману передбачені ст.. 230 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 норми ст. 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Оскільки довіреність є одностороннім правочином, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість застосування ст. 230 ЦК до врегулювання спірних правовідносин та наявності підстав для задоволення заявленого позову. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суд першої інстанції не спростовують.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що оспорювана довіреність в повному обсязі відповідає вимогам закону, зокрема юридичні дії, які належало було вчинити повіреному, визначені чітко, були правомірними та конкретними - подарувати належну позивачу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на ім'я його дружини ОСОБА_4 Довіреність підписана ОСОБА_2 у присутності консула, який встановив його особу та перевірив дієздатність (а.с. 47).

Доказів в спростування вказаних обставин справи, позивачем, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано, як і не доведено наявності інших підстав для визнання довіреності недійсною.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: