Справа № 2-175
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2011 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Головацькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь по 9 600 грн. 00 коп. боргу з кожного та по 156 грн. 00 коп. з кожного судових витрат.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив та просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу у розмірі 19 200 грн. 00 коп. та судові витрати. При цьому зазначив, що 05 грудня 2005 року він дав відповідачам у борг 27 000 грн., про що був складений договір позики. Строк повернення суми боргу до кінця 2008 року. За минулий час, починаючи з 2008 року, відповідачі повернули йому частину боргу у розмірі 7 800 грн. Таким чином, сума боргу на теперешній час складає 19 200 грн.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що вони дійсно взяли у позивача кошти у розмірі 27 000 грн. На теперішній час ними повернуто більшу частину боргу, а залишок заборгованості складає 3 550 грн. За період з 2004 року по 2005 року вони брали у позивача за чотирьма договорами у борг суму у розмірі 54 000 грн. Згідно з письмовими розписками позивача він отримав борг у сумі 42 050 грн. Фактично ними було повернуто більше грошей, однак підтверджуючих документів про повернення боргу на всю суму у них немає, тільки на суму 42 050 грн. Борг вони віддавали позивачу одночасно за всіма договорами, а тому зробити висновок скільки сплачено за спірним договором вони не можуть. Загальний борг за всіма договорами 3 550 грн.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, что вона дочка позивача і була присутня, як свідок, при укладанні договору. Сама вона претензій до відповідачів не має. Гроші в борг їм давав батько. Після оголошеної судом перерви у слуханні справи третя особа подала письмову заяву з проханням продовжити слухання справи у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково.

Згідно з договором позики від 05 грудня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 27 000 грн. та зобовязались їх повернути в строк до 2008 року /а.с.8/.

По теперішній час відповідачі гроші у повному обсязі не віддали.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, відповідачі прострочили виконання взятих на себе грошових зобовязань.

Судом встановлено, що відповідачі у період з січня 2004 року по грудень 2008 року взяли у ОСОБА_1 у борг 54 000 грн. (27 січня 2004 року у розмірі 20 000 грн., 05 грудня 2005 року - 27 000 грн.; 14 грудня 2005 року - 4 000 грн.; 28 грудня 2005 року - 3 000 грн.).

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що всього відповідачі брали у нього в борг суму у розмірі 54 000 грн. за 4-ма договорами.

Відповідачі надали до суду письмові докази повернення ними боргу позивачеві. Це письмові розписки з вказівкою дати, суми повернутого боргу та підпису позивача про отримання цієї суми.

В судовому засіданні позивач підтвердив факт отримання ним вказаних в розписці сум та його підпис в розписці.

Як вбачається з вищевказаних розписок за весь період дії договорів позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернули позивачу в рахунок погашення боргу суму у розмірі 42 050 грн. (24 лютого 2006 року 12 400 грн. та за період з 09 березня 2006 року по 15 листопада 2010 року 30 150 грн.).

Отже, на теперішній час розмір заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачем складає 11 050 грн.

Посилання позивача на те, що заборгованість відповідачів складає 19 200 грн., а також на те, що сума 12 400 грн. зазначена відповідачами двічі, суд вважає необґрунтованими.

Оскільки, як вбачається з розписки та записів, що надали відповідачі сума у розмірі 12 400 грн. в рахунок погашення повернута ОСОБА_1 24 лютого 2006 року, а наступні суми повертались вже починаючи з 09 березня 2006 року.

Тобто, двічі врахувати суму у розмірі 12 400 грн. неможливо.

На зворотній стороні договору позики від 05 грудня 2005 року є відмітки про повернення боргу за період з червня 2008 року по січень 2010 року. І позивач при пред'явленні позову враховує тільки ці суми. Але, з наданих відповідачами розписок видно, що вони повертали борг включно по листопад 2010 року. Ці суми також слід враховувати.

Суд врахував надані відповідачами докази про повернення боргу в сукупності за чотирьма договорами, оскільки всі чотирі договори діяли майже в один і той же час, повертався борг одночасно за всіма договорами і зробити висновок яка саме сума повернута за кожним договором окремо неможливо.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що солідарно з відповідачів слід стягнути суму боргу у розмірі 11 050 грн.

Відповідно до вимог ст.83 ЦПК України з відповідачів також підлягають стягненню у солідарному порядку витрати по сплаті судового збору в розмірі 110 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 83, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 11 050 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 110 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 11 280 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: