_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2191/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2011 року,

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Сватаненка В.І.

за участю секретаря Забегловської Ю.Г., представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство УкрСіббанкПро встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на житло, поділ спільного майна та вселеннята за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство УкрСіббанкПро розділ спільного сумісного майна та стягнення упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору є майно подружжя у вигляді будинку № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі та квартири АДРЕСА_1.

16.12.2008 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на житло, поділ спільного майна та вселення, по якому просить суд встановити факт проживання однією сімєю позивача та відповідача за період з 21.04.1993 року по 06.11.1997 року, визнати за нею та відповідачем право власності у рівних частках на будинок № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі, поділити зазначений будинок, виділивши її 1/2 частину будинку № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі та вселити до вказаного житлового будинку, посилаючись на те, що вона була у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано для потреб сімї та після чого зареєструвала шлюб з братом відповідача, який також було розірвано та знову зареєстрований шлюб з відповідачем, але фактично вони шлюбні відносини не припиняли, тому житловий будинок, придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу є спільною власністю подружжя.

16.03.2009 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про розділ спільного сумісного майна, по якому просить суд розділити обєкт спільної сумісної власності - квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках або встановити порядок користування вказаною квартирою, стягнути з відповідача ОСОБА_3 половину доходу, отриманого від використання Фітнес-клубу „Клас з дня його реєстрації у вигляді упущеної вигоди, яку ОСОБА_4 оцінює 158760 доларів США, посилаючи на те, що вказана квартира була придбано ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу з ним, але використовувалась його дружиною у комерційних цілях як нежитлове приміщення фітнес клуб, але частину доходу він не отримав, хоча виступав поручителем за кредитним договором, на підставі якого його дружина отримала від банку грошові кошти на покупку вказаного приміщення.

Представник ОСОБА_3 доводи свого довірителя підтримав, просив суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що квартира за адресою: м. Одеса, вул.. Троїцька, 41 у м. Одесі була придбана ОСОБА_3 за кредитним договором та використовувалась нею та її сестрою, яка також вносила для належного його обладнання грошові кошти, як фітнес клуб, а також представник пояснив, що вказана квартира є предметом іпотеки.

ОСОБА_4 та його представник позов ОСОБА_3 не визнали, заперечували проти його задоволення, пояснивши, що ОСОБА_3 розірвавши шлюб з ОСОБА_4 припинила з них шлюбні відносини, однією сімєю вони не проживали, у період розірваного шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_4 купив будинок за власні кошти, будував його, реконструював, але вже після цього він знову зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, яка під час зареєстрованого шлюбу з ним та з його згоди отримала кредит на покупку квартири, яку використовує у комерційних цілях, ОСОБА_4 виступив поручителем по кредитним зобовязанням його дружини перед банком, але доходу від фітнес клубу він не отримав, у звязку з чим наполягав на задоволенні його позовних вимог.

Третя особа - представник ПАТ УкрСиббанкпозовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснивши, що зазначена квартира є предметом іпотеки, а також що сторони по справі мають солідарну заборгованість перед банком по кредитному договору та договору поруки.

Суд, вислухавши думку, пояснення та доводи учасників судового розгляду справи, заслухавши показання свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані та витребуванні докази, вважає позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягаючими задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України, КпШС України, СК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

З 1.02.1985 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Плохотнюк) (а.с.6), від якого у 1985 році народився син.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5.04.1993 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.134-135).

З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 супружні стосунки не підтримують з січня 1990 року, спільно не проживають.

21.04.1993 року відділом РАГС був зареєстрований актовий запис про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.6, 8, 129).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.04.1995 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.133).

З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 у 1993 році, але з грудня 1994 року вони припинили супружні відносини.

15.03.1995 року відділом РАЦС був зареєстрований актовий запис про розірвання шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 (а.с.18).

З письмової заяви ОСОБА_5 від 24.11.2010 року на адресу суду вбачається. що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, вони проживали разом, але наприкінці 1994 року стосунки між ними погіршились та у 1995 році вони розірвали шлюб (а.с.145).

21.07.1997 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, укладеному на Одеській новій біржі, купив житловий будинок № 4 по Першому провулку Ол. Невського у м. Одесі (а.с.9-10), який ним було зареєстровано у КП ОМБТІ і РОН6.10.1997 року.

1.11.1997 року повторно був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.7), вони знову стали проживати однією сімєю.

ОСОБА_3 не було надано жодного належного доказу на обґрунтування її доводів про проживання однією сімєю її з ОСОБА_4 у період з 21.04.1993 року по 6.11.1997 року, у звязку з чим такий факт встановити не представляється можливим.

Крім того, до зазначених правовідносин, вимог та обставин необхідно застосувати положення КпШС України, які діяли на момент їх виникнення.

Тому, вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю не підлягають задоволенню, оскільки зазначені позовні вимоги не засновані на діючому законодавстві України.

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного

заробітку (ст. 22 КпШС України).

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст. 28 КпШС України).

Положеннями КпШС України не передбачено встановлення факту проживання однією сімєю.

Оскільки діючим на той час законодавством не було передбачено встановлення факту проживання однією сімєю, то відсутні відповідні наслідки щодо майна, набутого колишніми подружжями.

ОСОБА_3 заявлялись вимоги про поділ майна, визнання права власності на ? частину будинку, який був придбаний ОСОБА_4 у 1997 році, а у подальшому реконструйований останнім, але біржовий договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а реконструйований будинок ОСОБА_4 не зданий в експлуатацію.

Заслухані по справі свідки також не дали підстав суду для задоволення позовних вимог сторін.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що знайомий з ОСОБА_7, він бачив один раз на місяць за адресою проживання ОСОБА_5 ОСОБА_3, але свідку не відомо чи проживали вони разом.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом, але у 2008 році ОСОБА_3 залишила ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 у 1985-1986 роках, вони постійно проживали разом, потім, продавши квартиру, у 1997 році разом переїхали жити до будинку по вул. Ол. Невського у м. Одесі. Свідку також було відомо про розірвання шлюбу між сторонами по справі, а також що це була послуга для брата ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що знаючи сторін по справі з 1982-1983 років, їй відомо про фіктивне розірвання шлюбу між ними для отримання квартири братом ОСОБА_4, але сторони постійно проживали разом, не припиняли супружні відносини, але у грудні 2008 року ОСОБА_3, приїхавши до свідка, повідомила свідка, що вона залишила сімю та через 10 днів переїхала до своєї сестри.

Зазанчені показання свідків мають суперечливий та взаємовиключний характер та мають розбіжності, тому вони критично оцінюються судом.

Розірванню шлюбу, підтверджене відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу, створює презумпцію дійсності наміру хоча б когось з подружжя на припинення шлюбу до тих пір, поки таке розірванню шлюбу не буде визнане фіктивним.

Позивачу належить спростувати названу вище презумпцію, подавши докази фактичного продовження шлюбних відносин, що не було зроблено.

В матеріалах справи є фотографії ОСОБА_13 з ОСОБА_3, але дані обставини не підтверджують самого факту проживання однією сімє, ведення спільного господарства та наявність в них спільного сімейного бюджету, підтримання супружних відносин.

Істотне значення по справі має той факт, що позивач стверджує, що вона з відповідачем з фактично продовжували подружні відносини, проживали разом, вели спільне господарство, їх шлюбний союз не розпався, але жодного належного письмового доказу на підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 та її представником не було надано.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд звертає увагу на наступні фактичні обставини по справі.

Після повторної реєстрації шлюбу у 1997 році між сторонами по справі, з письмової згоди ОСОБА_4 (а.с.41) 3.08.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ УкрСиббанкбуло укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким ОСОБА_3 прийняла від банку кредитні грошові кошти у розмірі 197000 доларів США строком до 3.08.2027 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с.31-35).

З письмової згоди ОСОБА_3 (а.с.42) ОСОБА_4 виступив поручителем перед банком за зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором, уклавши 2.08.2006 року з АКІБ УкрСиббанкдоговір поруки (а.с.39-40).

Зазначені грошові кошти були отриманні ОСОБА_3 для придбання квартири АДРЕСА_1, яку вона купила за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 3.08.2006 року.

З письмової згоди ОСОБА_4 (а.с.92) вказана квартира була передана в іпотеку АКІБ УкрСиббанкза іпотечним договором від 3.08.2006 року, укладеному між ОСОБА_3 та АКІБ УкрСиббанк(а.с.36-38).

Обтяження вищевказаної квартири іпотекою на користь банку було зареєстроване в державному реєстрі іпотек.

Банк - іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, а також звернути стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодавець солідарно з позичальником несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості предмету іпотеки. Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та чинного законодавства України.

Стаття 33 ЗУ Про іпотекувстановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України „Про іпотеку, іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Сторонами по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не були виконанні кредитні зобовязання перед АКІБ УкрСиббанк.

Оскільки у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла солідарна заборгованість перед АКІБ УкрСиббанкпо кредитному договору, договору поруки, банк звернувся до них з позовом про стягнення заборгованості, який був частково задоволений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2010 року (а.с.160-161).

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, з ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на користь АКІБ УкрСиббанбуло стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 3.08.2006 року у розмірі 190100,34 доларів США, еквівалент 1463772,65 грн.

Враховуючи, викладені обставини, приймаючи до уваги, що вказана квартира хоч й була придбана у період зареєстрованого шлюбу, але є предметом іпотеки з 2006 року по теперішній час, у суду не має законних підстав та права задовольняти позовні вимоги ОСОБА_4, яким також не було надано доказів на підтвердження своїх доводів, що ним не отримувався дохід від вказаної квартири, яка була переобладнана у нежитлове приміщення фітнес клуб.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. ст. 60, 62, 63, 67 СК України, ст.ст. 112, 115 ЦК України 1963 р., суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство УкрСіббанк Про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на житло, поділ спільного майна та вселеннята зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство УкрСіббанкПро розділ спільного сумісного майна та стягнення упущеної вигодивідмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Сватаненко В. І.