Справа № 2-52/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2011 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі:головуючого - судді- Литовченко Н.О., при секретарі Бабкова Я. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ван ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації< суть позову >,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до ван ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини посилаючись на те, що 14.02.2008р. зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого 13.02.2009р. народився син ОСОБА_3. 09.02.2010р. шлюб між ними було розірвано.

Позивач, як батько дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з ним, оскільки мати дитини має намір виїхати за кордон разом з їхнім сином, та в цьому разі він буде позбавлений права на участь у вихованні дитини, окрім того, йому невідомо, в яких умовах буде проживати дитина.

Він вважає, що може забезпечити сина всім необхідним, забезпечити нормальні умови для його всебічного розвитку, позитивно характеризується за місцем проживання, а тому просить визначити місце проживання дитини разом з ним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визначити місце проживання сина разом з ним, при цьому пояснивши, що після розлучення він майже не спілкується з сином, оскільки колишня дружина перешкоджала йому в цьому, а він бажає, щоб син проживав з ним, щоб знав його як батька, щоб він мав змогу виховувати сина, спілкуватися з ним. Він проживає разом з батьками, не працює, оскільки хоче мати офіційне працевлаштування, але такої роботи не може знайти. Він знає, що відповідачка бажає вивезти сина за кордон, що позбавить його можливості бачити та виховувати сина, окрім того невідомо, в яких умовах буде жити дитина за кордоном.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що спільне життя у неї з позивачем не склалося, під час шлюбу позивач не приділяв належної уваги сину, не хотів його доглянути, коли їй треба було вийти з дому у справах, не турбувався про нього належним чином, коли син хворів. Після розлучення син проживає разом з нею, позивач відмовляється провідувати сина за місцем їх проживання, не купує йому іграшок, аліменти сплачує не в повному розмірі, має заборгованість, іншої допомоги на утримання сина не надає. Питання про місце проживання сина позивач поставив лише тоді, коли довідався про її шлюб, а до цього навіть давав дозвіл на виїзд сина за кордон разом з нею.

Вона ж має позитивну характеристику, не має шкідливих звичок, на даний час дійсно вийшла заміж за громадянина ОСОБА_4, але проживає з матірю та бабусею в м.Тростянці. Вдома створені всі умови для дитини, вона доглядає за сином належним чином, багато уваги приділяє його розвитку. Її чоловік забезпечена людина, має постійну роботу, житло, утримує її та сина.

Представник відповідачки в судовому засіданні пояснив, що дитина двохрічного віку біологічно ближче до матері. Окрім того, позивач не має власного житла, не має доходів та навіть аліменти не сплачує в повному обсязі, а тому підстав для визначення місця проживання дитини разом з батьком немає.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини обстежила умови проживання відповідачки та виявила, що за місцем проживання ван ОСОБА_2 створені належні умови для проживання дитини, є окрема кімната для хлопчика. Обстежити умови проживання відповідача виявилося неможливо, оскільки в призначений час ОСОБА_1 до служби не зявився, коли комісія виїжджала за його адресою нікого не було вдома.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

Матеріалами справи встановлено, що з 14.02.2008р. сторони зареєстрували шлюб, рішенням суду від 09.02.2010р. шлюб було розірвано (а.с.6,8).

Згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5, 02.02.2009р. народження, є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.7).

За місцем проживання позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно, (а.с.9) з його слів, на даний час ніде не працює, власного житла не має, має заборгованість по аліментам на утримання сина станом на 11.02.2011р. в сумі 1407грн. (а.с.113-114).

Відповідач ван ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, та має право власності на частку даної квартири (а.с.47,111-112), на обліку у нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.88-89).

24.09.2010р. відповідачка уклала шлюб з громадянином ОСОБА_4 ван ОСОБА_2 Дейвом, який має власне житло, працевлаштований та отримує заробітну плату на руки більш ніж 1тис. євро щомісячно (а.с.48-56,116).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був спір щодо участі батька у вихованні сина, який вирішений службою в справах дітей Тростянецької РДА та ОСОБА_1 визначені дні зустрічей з сином. Ван ОСОБА_2 зверталася до голови Тростянецької РДА з заявою щодо неналежного піклування батька про дитину в години побачень а саме порушення режиму сну, харчування, негативного ставлення з приводу її зауважень щодо цих питань (а.с.18-21).

17.05.2010р. ОСОБА_7 нотаріально засвідченою заявою надав дозвіл на виїзд за кордон свого сина ОСОБА_3 у супроводі матері, але 22.06.2010р. він дану заяву скасував (а.с.35,57).

Згідно висновку №238/02-11 від 04.02.2011р. щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, орган опіки та піклування Тростянецької РДА після ретельного вивчення ситуації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього з матірю ван ОСОБА_2 (а.с.110).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 охарактеризували відповідачку як турботливу, дбайливу матір, яка забезпечує сину належні умови для зростання та виховання, та наголошували, що позивач не турбувався про сина належним чином як під час шлюбу, так і після розлучення, вчасно не сплачував аліменти на його утримання, не допомагав матеріально, коли син хворів. Пояснили, що ОСОБА_5 більш прихильний до матері внаслідок малолітнього віку та постійного перебування разом з нею.

Згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до п.1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України якщо мати чи батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.2 цієї ж статті, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Враховуючи, що малолітня дитина потребує перш за все жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд), враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків до виникнення спору про місце проживання дитини, враховуючи ставлення позивача до малолітнього сина до розлучення та до виникнення даного спору, відсутність у нього роботи та будь-яких доходів, власного житла, прихильність малолітньої дитини до матері, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,81,88,209,212,214, 215,224-226 ЦПК України, Міжнародною Декларацією прав дитини від 20.11.1959р., Конвенцією про права дитини, ст. 161 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ван ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_12