АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: житлові Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючий в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючий також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського ГУМВС України в Харківській області, треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Харківської міської ради у Комінтернівському районі м. Харкова, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення, анулювання реєстрації та вселення, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючий також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_5, органу опіки та піклування Харківської міської ради у Комінтернівському районі м. Харкова, відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського ГУМВС України в Харківській області, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою №71, розташованої у будинку №121-А по вул. Ньютона в м. Харкові, виселивши відповідачів разом з проживаючими з ними особами з цього жилого приміщення, та зняти їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що на даний час йому потрібно це житло, оскільки немає іншого, змушений проживати у гуртожитку або знімати квартиру. Спірна квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 17.06.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №1400. Відповідачі сторонні для нього особи, зокрема, колишня дружина та дочка його брата ОСОБА_5, які ніколи не були членами його сімї. Відповідачі займають всі три кімнати в квартирі, але за користування його майном не вносять необхідної плати, у звязку з чим утворилася значна заборгованість по сплаті комунальних послуг. На його неодноразові вимоги звільнити квартиру, відповідачі не реагують, тому він змушений звернутися з цим позовом до суду.

У подальшому позов уточнено і доповнено вимогами про вселення ОСОБА_4 до спірної квартири та стягнення з відповідачів понесених ним судових витрат.

У травні 2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, 1994р.н., звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третіх осіб: органу опіки та піклування Харківської міської ради у Комінтернівському районі м.Харкова, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та встановлення порядку користування (сервітуту) спірною квартирою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2010 року вказані позовні заяви обєднані в одне провадження.

Ухвалою цього ж суду від 20 липня 2011 року зустрічний позов залишено без розгляду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 липня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунено перешкоди у користування ОСОБА_4 квартирою №71 будинку №121-А по вул. Ньютона в м. Харкові шляхом виселення із квартири ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 Зобовязано відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського ГУМВС України в Харківській області зняти з реєстрації за цією адресою ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Поновлено порушене право ОСОБА_4 шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, остання також діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, просять його змінити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказують, що вони не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи на 20.07.2011року, а тому не могли належним чином захищати свої законні права та інтереси, що в свою чергу зробило неможливим встановити факти, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, на час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України в редакції 2003року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Житлового кодексу УРСР та Сімейного кодексу України.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 150 ЖКУ УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Судовим розглядом встановлено, підтверджено наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами, що трьохкімнатна жила квартира, загальною площею 52,3кв.м, житловою 36,5кв.м, на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17.05.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №1400 (а.с.4-5).

Із довідки, виданої житловим кооперативом «Колос» 29.10.2007року, вбачається що в цій квартирі на той час були зареєстровані: ОСОБА_8 (який сплачував членські внески за кооперативну квартиру та яка після повної сплати внесків стала належати йому, і яку він у подальшому подарував за вищезазначеним договором синові позивачу в справі), а також сам позивач ОСОБА_4, його брат ОСОБА_5, дружина останнього ОСОБА_1, їхня дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_7, 1994р.н (а.с.6, 57).

Шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 розірвано 10.10.2006року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_7 залишилися проживати в спірній квартирі. Взаємовідношення між проживаючими особами у квартирі стали ускладнюватися, почали виникати конфлікти та сварки, між ОСОБА_8, ОСОБА_5 та відповідачами встановилися неприязні стосунки.

Згідно свідоцтва про смерть, 25 квітня 2009 року ОСОБА_8 помер (а.с. 123).

Таким чином, позивач ОСОБА_4 ніколи не був членом сімї відповідачів і неповязаний з ними спільним побутом. Доказів на підтвердження того, що між власником квартири ОСОБА_4 та відповідачами укладалася якась угода найму спірного жилого приміщення матеріали справи також не містять

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право власника нерухомого майна підлягає захисту, а тому правомірно вселив позивача до належної йому квартири та виселив з неї відповідачів без надання іншого жилого приміщення, зобовязавши відповідний державний орган зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючий також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -