Справа № 2-103/2011р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2011 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шершак М.І.

при секретарі - Українець Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до АТ „ОТП Банк в особі Сумської філії АТ „ОТП Банк, про визнання договорів недійсним , частково недійсним, за зустрічним позовом АТ „ОТП Банк в особі регіонального відділення АТ „ОТП Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором, ОСОБА_1 до АТ „ОТП Банк в особі Сумської філії АТ „ОТП Банк, про розірвання договорів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач остаточно уточнивши свої вимоги мотивує тим, шо відповідно до укладеного кредитного договору №CNL-CОО/262/2007 від 20.07.2007 року, та кредитного договору №ML-COO/482/2008 від 14.05.2008 року між АТ „ОТП Банк, і ОСОБА_1 було передано по кредитному договору №1-20198,00 доларів США, по кредитному договору №2- 30450,00 доларів США. Відповідно до умов договорів відповідач мав щомісячно частками сплачувати кредит та відсотки за користування ним. Однак відповідач перестав виконувати умови кредитного договору, порушувати графік погашення кредиту . Станом на 12.02.2010 року відповідач має перед банком борг по кредитному договору №1 17364,79 доларів США, по кредитному договору №2-29096,64 долари США, Станом на 12.02.2010 року відповідач має перед банком борг по відсоткам по кредитному договору №1 506,25 доларів США, по кредитному договору №2-891,70 долари США, дані договори забезпечені договором поруки, поручителем виступає ОСОБА_2. Тому просить стягнути з відповідачів на свою користь вищезазначені суми заборгованості за кредитними договорами та судові витрати , витрати з ІТЗ.

Відповідач ОСОБА_3, яка дії від свого імені і за дорученням від імені ОСОБА_1, позов не визнає звернулась до суду з позовом про визнання недійсним кредитних договорів, а також договорів іпотеки, договір поруки , мотивує це тим, що банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті, сторони поставлені не в рівні умови, також банком порушуються вимоги з приводу зміни курсу валюти, їх навмисно намагаються позбавити житла.

Суд, заслухавши сторони по справі , вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ „ОТП БАНК підлягає задоволенню, позови ОСОБА_1, не підлягають задоволенню згідно наступного:

Як було встановлено під час судового засідання, що відповідно до укладеного кредитного договору №СNL-CОО/262/2007 від 20.07.2007 року, та кредитного договору №ML-COO/482/2008 від 14.05.2008 року між АТ „ОТП Банк, і ОСОБА_1 було передано по кредитному договору №1-20198,00 доларів США, по кредитному договору №2- 30450,00 доларів США. Відповідно до умов договорів відповідач мав щомісячно частками сплачувати кредит та відсотки за користування ним. Однак відповідач перестав виконувати умови кредитного договору, порушувати графік погашення кредиту . Станом на 12.02.2010 року відповідач має перед банком борг по кредитному договору №1 17364,79 доларів США, по кредитному договору №2- 29096,64 долари США, Станом на 12.02.2010 року відповідач має перед банком борг по відсоткам по кредитному договору №1 506,25 доларів США, по кредитному договору №2- 891,70 долари США, дані договори забезпечені договором поруки, поручителем виступає ОСОБА_2, зазначені судом обставини у судовому засіданні підтверджуються письмовими доказами : копіями кредитних договорів а.с.а.с.7-26, копією договору іпотеки а.с.а.с.27-31, копією договорів поруки а.с.а.с.32-34 копією договору іпотеки.

В порушення вимог розділу 2 Договорів відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору і припинив внесення щомісячних платежів за кредитом та відсотках за користуванням ним.

Відповідно до п.4, Договорів між сторонами позивач має право стягувати заборгованість за кредитом, відсотками та штрафні санкції у випадку невиконання відповідачем умов договору.

Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитними договорами №СNL-СOO/262/2007 від 20.07.2007 року, та кредитного договору №ML-СOO/482/2008 від 14.05.2008 року ст. ст. 526, 530, 536, 1054 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_1, поручителя ОСОБА_2 на користь позивача прострочену заборгованість: Станом на 12.02.2010 року по кредитному договору №1 17364,79 доларів США, по кредитному договору №2- 29096,64 долари США, Станом на 12.02.2010 року банком борг по відсоткам по кредитному договору №1 506,25 доларів США, по кредитному договору №2- 891,70 долари США, Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 1700 грн., витрати з ІТЗ-120 грн.

Що стосується вимог про визнання недійсним кредитних договорів, договорів поруки, іпотеки, слід відмовити , відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України останні не надали жодного переконливого доказу Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а

також зловживання правом в інших формах ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України.

Доводи, які наводяться позивачем в обґрунтування заявленого позову щодо незаконності використання іноземної валюти при здійсненні кредитної операції, як засобу платежу, та необхідності наявності індивідуальної ліцензії для здійснення подібного роду операцій є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Частиною 2 статті 192 Цивільного кодексу України , встановлена можливість використання іноземної валюти, як засобу платежу у випадках і в порядку встановлених законом.

Нормою частини З статті 533 ЦК України також передбачена можливість

використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків, у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, чинне законодавство України допускає можливість використання іноземної валюти у договірних зобовязаннях.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» однією з банківських операцій є розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому, згідно ст. 2 цього ж Закону, кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ц. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Отже, надання кредитів в іноземній валюті прямо передбачено нормами законодавства, що регулює банківську діяльність.

Цивільним кодексом України відносини в сфері кредитування регулюються спеціальними нормами параграфу 1, 2 Глави 71 , а саме статтею 1054 ЦК України, відповідно до якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа , кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стосовно необхідності наявності індивідуальної ліцензії при наданні кредитів в іноземній валюті, то на сьогоднішній день надання банківськими установами кредитів в іноземній валюті є правомірним за умови отримання банком банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України генеральної ліцензії у відповідності до Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій затверджено Постановою правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275). При цьому чинне законодавство України не містить імперативних норм стосовно обовязковості отримання індивідуальної ліцензії при здійсненні кредитування в іноземній валюті.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

При цьому відповідно до п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» до переліку операцій, які потребують індивідуальної ліцензії відноситься в тому числі: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Суд вважає, що вказаним нормативно-правовим актом передбачено необхідність отримання індивідуальної ліцензії при здійсненні кредитних операцій між резидентами виключно в тих випадках, коли терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

В той же час, позивач у своєму позові не наводить доказів того, що сума та строк отриманого ним кредиту, які були визначені укладеним між сторонами по справі кредитними договорами №СNL-СOO/262/2007 від 20.07.2007 року, та кредитного договору № МL- С00/482/2008 від 14.05.2008 року , віднесено чинним законодавством до тих випадків кредитування в іноземній валюті, які потребують отримання індивідуальної ліцензії.

При цьому, згідно до листа Національного банку України від 07.12.2009 року за № 13- 210/7871-22612: «На сьогоднішній день законодавець не визначив межі термінів і сум надання, одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії».

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (затверджено Постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року N 275, на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати, в тому числі, операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Пунктом 2.3. цього ж Положення передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати, в тому числі операції з валютними цінностями.

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», отримало Банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». ОСОБА_4 було отримано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком, відповідно до якого до переліку операцій, які може здійснювати АТ «ОТП Банк» є операції з валютними цінностями.

Таким чином, ПАТ „ОТП Банк має необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій в кредитних зобовязаннях передбачено чинним законодавством. Тому, посилання на дані обставини, як на підставу позову, з боку Позивача повністю спростовуються, як такі, що не мають правового обґрунтування та не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того суд вважає необхідним зазначити, що при отриманні кредиту від банку в іноземній валюті позивач не висловлював жодних заперечень. Більше того, саме за ініціативою позивача, як позичальника, що була висловлена в заяві-анкеті, поданій до банку, долари США було узгоджено сторонами як валюту кредиту, що найшло своє відображення в укладених кредитних договорах.

Стосовно посилання позивача на порушення принципу рівності сторін договору, то такі посилання є безпідставними, оскільки Банк та ОСОБА_1, як учасники цивільного обороту, є рівноправними субєктами один відносно одного між ними відсутні відносини підпорядкування. ОСОБА_1 за власною волею звернувся до ОСОБА_4 з проханням про надання кредиту, був ознайомлений з положеннями кредитного договору та своїм підписом засвідчив свою згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору позивач жодним чином не висловлював свою не згоду з його положеннями.

Відсутність в договорі відповідальності для ОСОБА_4 не може розглядатися як порушення принципу рівності сторін, що створює істотний дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживачу. Встановлення в кредитному договорі відповідальності для позичальника без передбачення відповідальності для ОСОБА_4 обумовлено тим, що після надання останнім кредитних коштів лише для кредитора ОСОБА_4 існує ризик невиконання позичальником своїх зобовязань перед ним та неповернення належних йому коштів. При цьому, відповідно до ст. ч. З ст. 14 ЦК України виконання цивільних обовязків забезпечується засобами заохочення та відповідальності, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

В своєму позові ОСОБА_1, не вказує на те, яким чином відсутність передбаченої в договорі відповідальності для ОСОБА_4 на даний момент порушує його права та інтереси.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ст. 627 ЦК України. В звязку з чим суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 526, 530, 536, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215-224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ „ОТП Банк в оcобі Сумської філії АТ „ОТП Банк, про визнання договорів недійсним , частково недійсним, про розірвання договорів, відмовити за необґрунтованістю вимог.

Позов АТ „ОТП Банк в особі регіонального відділення АТ „ОТП Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення суми боргу за договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ „ОТП факторинг Україна суму розміром 405283,86 грн., солідарно. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ „ОТП факторинг Україна судовий збір розміром 1700 грн., в дольовому порядку по 850 грн., з кожного, витрати з ІТЗ -120 грн., в дольовому порядку по 60 грн., з кожного.

Рішення суду підлягає оскарженню.

Апеляційна скарга на рішення суду особами, які брали участь у розгляді справи, може бути подана до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ М.І. Шершак