АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 липня 2011р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Кіся П.В.,

при секретарі Пуль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представників відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та скасування реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину квартири,

В С ТА Н О В И Л А:

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням оскільки відсутній в спірному приміщенні понад строки встановлені ст.. 405 ЦК України та скасування його реєстрації.

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2003р., вона має у власності квартиру АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстрований та мешкав відповідач ОСОБА_1, який з 2004 року переїхав жити до своїх батьків у м. Мелітополь.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на ? частину вищезазначеної квартири на підставі ст.. 17 Закону України «Про власність», як на майно придбане в результаті спільної праці членів сім'ї.

В обґрунтування позову зазначав, що вони з ОСОБА_4 з 1997 року перебували у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі), мали спільний побут та спільний бюджет. Гроші на придбання спірної квартири вони заробляли разом, але під час оформлення документів у нотаріуса ОСОБА_4 ввела ОСОБА_1 в оману і оформила купівлю-продаж спірної квартири на себе.

Сторони взаємних позовних вимог не визнали, посилаючись на їх безпідставність.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено: суд визнав ОСОБА_1 втратившим право користування квартирою №14 в будинку № 75 по вул. Мохначанській в м. Харкові та скасував його реєстрацію за вказаною адресою, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представники відповідача ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, - безпідставні.

Вирішуючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4А.(дошлюбне прізвище Третяк), та відмовляючи у позові ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно договору купівлі продажу від 08.08.2003 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 Р№6444, власником спірної квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_4, право власності якої на спірне майно зареєстровано в КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації " 10.09.2003 року (а.с.5-6).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4, про визнання за ним право власності на ? частину вищезазначеної квартири на підставі ст.. 17 Закону України «Про власність», як на майно придбане в результаті спільної праці членів сім'ї.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність").

В інших випадках спільна власність громадян є частковою.

Правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори повинні вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 р. N 697-XII, відповідних норм ЦК і з урахуванням роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 р. N 20.

Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності під час надбання майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

У разі спору частка в майні сторін повинна визначатися залежно від участі кожного з них у його набутті. Відповідно до ст. 17 Закону "Про власність", який був чинний на момент придбання спірного майна, майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними, розмір частки кожного визнається ступенем його трудової участі.

Оскільки сторони в зареєстрованому шлюбі не знаходилися, то виходячи зі змісту наведеної норми права і з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 зобов'язаний був довести, надавши докази відповідно до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України своєї участі у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, наявність приблизно однакових з відповідачем доходів і факт укладення договору позики, без визначення ступеня його участі працею й коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на половину зазначеного майна.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст..ст. 308, 313-315, 317,319 ЦПК Україна, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2011р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді