Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-37/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2011 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Південної товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та визнання права власності на ? частину автомобіля, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та витребування особистого майна; та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину спільного сумісного майна та про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на частину автомобіля, мотивуючи тим, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали автомобіль SUZUKI SX4 DL, який був зареєстрований за ОСОБА_2 В грудні 2009 року вона продала вказаний автомобіль ОСОБА_3, зареєструвавши угоду на Заводській філії Південної товарної біржі, при цьому не отримавши його згоди на розпорядження спільним майном подружжя. Вважає, що такий договір укладений з порушенням вимог закону, тому його слід визнати недійсним, повернути сторони договору в первинний стан та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, ОСОБА_1 предявив позов до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, розподіл спільного сумісного майна та витребування особистого майна, мотивуючи тим, що до шлюбу, під час спільного проживання, сторони придбали автомобіль MERSEDES-BENZ A-150, який зареєстрували на імя відповідачки (ОСОБА_4 до шлюбу), він є спільною сумісною власністю, тому просить визнати за ним право власності на ? частину вказаного автомобіля, оскільки придбали його за сумісні кошти. Також за період спільного проживання з березня 2003 року до реєстрації шлюбу 02.06.2007 року та під час шлюбу сторони придбали майно: меблеву міні-стінку, комод синього кольору, комод коричневого кольору, відеокамеру SONI, фотоапарат KODAK в комплекті з принтером, телевізор плазменний LG, відеодомофон PANASONIK, велотренажер, пилосмог SONI, DVD-програвач, холодильник двокамерний, швейну машину, оверлок, фільтр для води ЦЕПТОР, радіотелефон PANASONIK, персональний компютер DSM, кубок-чашу із срібла, а всього майна на суму 197 451 грн., та ювелірні вироби золоту обручку вагою 4 грами, годинник золотий чоловічий з браслетом, золотий амулет з надписом «Геннадій» на суму 26 660 грн. Позивач просив виділити йому як частину спільного майна речі, що залишились в його будинку: міні стінку меблеву, комод синій, комод коричневий, телевізор плазмений, велотренажер, DVD-програвач, холодильник, фільтр для води, а всього майна на 18 000 грн., інше майно на суму 22 810 грн. виділити відповідачці ОСОБА_2 Також ОСОБА_1 просить винести рішення, яким витребувати у відповідачки на його користь ювелірні вироби, що належать йому на праві власності: годинник та обручку. Щодо вимоги про повернення золотого амулету, в судовому засіданні ОСОБА_1 відмовився від такої вимоги, оскільки ОСОБА_2 його повернула добровільно.

ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна, а саме автомобіля TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, мотивуючи тим, що проживала з відповідачем однією сімєю до реєстрації шлюбу і в такий період вони придбали вказаний автомобіль, який зареєстрували на імя ОСОБА_1 Вважає, що автомобіль є спільною сумісною власністю, а тому просить визнати за нею право власності на ? частину вказаного автомобіля.

Крім того, ОСОБА_2 предявила позов до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що під час шлюбу з ОСОБА_1 придбали 19.03.2009 року магазин з підвалом по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську, розташований на земельній ділянці. Таке майно зареєстроване на імя ОСОБА_1, але є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на ? частину вказаного обєкту нерухомості та відповідно на ? частину земельної ділянки, на якій він розташований. Також 05.06.2006 року, до офіційної реєстрації шлюбу, але за час спільного проживання однією сімєю вони з позивачем придбали торгівельний павільон по вул. Грушевського, 41а в м. Первомайську, розташований на земельній ділянці. Такі обєкти були зареєстровані за ОСОБА_5, однак вважає їх обєктами права спільної сумісної власності і просить визнати за нею право власності на ? частину торгівельного павільону та ? частину земельної ділянки, на якій він розташований.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля SUZUKI SX4 DL, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, повернути сторони договору в попередній стан, визнати за ним право власності на ? частину автомобілів SUZUKI SX4 DL, а також визнати за ним право власності на ? частину автомобіля MERSEDES-BENZ A-150, посилаючись на те, що задовго до реєстрації шлюбу з відповідачкою та задовго до сумісного проживання з нею являвся субєктом підприємницької діяльності, мав приватне підприємство, дохід від підприємницької діяльності, займався перепродажем автомобілів, в тому числі придбав і автомобіль MERSEDES-BENZ A-150, який зареєстрував на ОСОБА_4 (ОСОБА_2 зараз). Сама ОСОБА_2 у той час ніде не працювала, власних доходів не мала, жила за його рахунок. Тому вважає, що вказаний автомобіль слід визнати спільною сумісною власністю і визнати за ним право власності на половину автомобіля. Також ОСОБА_1 просив залишити йому у власність визначені вище речі, які зберігають в належному йому будинку, а інші визначені у позові речі, які забрала ОСОБА_2 залишити у її власності та зобовязати ОСОБА_2 повернути йому золоту обручку та годинник.

Проти зустрічних позовів про розподіл автомобіля TOYOTA PRADO, торгівельних павільонів та земельних ділянок під ними ОСОБА_1 заперечував, мотивуючи тим, що займався перепродажем автомобілів постійно і задовго до знайомства з відповідачкою, мав в особистій власності багато автомобілів, які згодом продав, щоб придбати автомобіль TOYOTA PRADO. Тобто автомобіль придбав за власні кошти, отримані від продажу автомобілів, що були його особистою власністю. Відповідачка жодного відношення до придбання такого автомобіля не має. Крім того, задовго до знайомства з відповідачкою займався підприємницькою діяльністю, створив приватне підприємство, від якого мав дохід. Саме на гроші від підприємницької діяльності і задля її здійснення придбав магазин по вул. Одеській та торгівельний павільйон по вул. Грушевського, оформив право власності на земельні ділянки, зробив реконструкцію приміщень. Відповідачка працювала у нього як найманий працівник. Тому вважає, що вказані обєкти нерухомості є його особистою власністю як підприємця і не можуть бути поділені ані як спільна власність подружжя, ані як спільна сумісна власність осіб, що проживали однією сімєю. Просив відмовити в задоволенні зустрічних позовів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково. Не заперечувала проти визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля SUZUKI SX4 DL та визнання за позивачем права власності на ? його частину, мотивуючи тим, що дійсно розпорядилась ним без згоди позивача через скрутне матеріальне становище, не заперечувала, що в даний час володіє цим автомобілем за довіреністю від ОСОБА_3 Також ОСОБА_2 не заперечувала проти запропонованого позивачем варіанту розподілу майна меблів та апаратури, тобто визнала позовні вимоги в цій частині. Проти повернення позивачу обручки та годинника заперечувала, мотивуючи тим, що такими речами вона не володіє, де вони знаходяться не знає і позивач не довів такі обставини, як наявність вказаних речей, його вартість та перебування їх в її володінні. Проти задоволення вимоги про розподіл автомобіля MERSEDES-BENZ A-150 ОСОБА_2 також не заперечувала, мотивуючи тим, що такий автомобіль давно проданий за довіреністю іншій особі, в її володінні він не перебуває, а лише за нею зареєстрований.

ОСОБА_2 повністю підтримала позовні вимоги про розподіл магазину, торгівельного павільйону та земельних ділянок під ними, просила їх задовольнити, визнати за нею право власності на ? частину такого майна, мотивуючи тим, що вказане майно офіційно зареєстроване за ОСОБА_1 як за фізичною особою, а не як за підприємцем, тому воно може бути обєктом спільної сумісної власності та спільної сумісної власності подружжя і підлягає розподілу.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала суду телеграму, в якій просила розглянути справу в її відсутність, проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність представника.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Сторонами в судовому засіданні визнано, що з березня 2003 року вони проживали разом однією сімєю, без реєстрації шлюбу.

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 056463 - 02.06.2007 року сторони зареєстрували шлюб, в березні 2010 року рішенням суду шлюб між ними розірвано, про що 18.03.2010 року вчинено актовий запис про розлучення, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФП № 051159.

Згідно довідок ВРЕР ДАІ 10.05.2008 року, тобто під час шлюбу, за ОСОБА_2 було зареєстровано автомобіль SUZUKI SX4 AT Gliro, 2007 року випуску, держномер ВЕ 2051 АМ, який 10.12.2009 року вона зняла з реєстрації в Первомайському ВРЕР ДАІ в Миколаївській області. 11.12.2009 року вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1/5678 11.12.2009 року, зареєстрованого Заводською філією Південної товарної біржі, ОСОБА_6 продала вказаний автомобіль ОСОБА_3 Згоду чоловіка ОСОБА_1 на відчудження спірного автомобіля відповідачка не отримувала, що особисто підтвердила в судовому засіданні, а також не заперечувала, що і досі користується вказаним транспортним засобом. Таким чином, згідно ст. ст. 60, 61 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України та абз. 3 ч.2 ст. 369 ЦК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ч.4 ст. 369 ЦК України, ч.2 ст. 65 СК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Оскільки оспорюваний правочин щодо відчудження транспортного засобу був укладений без будь-якої згоди позивача ОСОБА_1, відповідно до наведених вище норм закону його слід визнати недійсним. Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки, як встановлено вище, на момент продажу автомобіля він являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_1, відповідно до ст.70 СК України їх частки є рівними. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Правочин слід визнати недійсним, повернути сторони правочину в попередній стан та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині автомобіля SUZUKI SX4 AT Gliro, 2007 року випуску, за кожним.

Також судом встановлено, що під час спільного проживання сторін однією сімєю, 29.04.2006 року, ними спільно придбано автомобіль MERSEDES-BENZ A-150, який було зареєстровано на імя відповідачки ОСОБА_4 (після шлюбу ОСОБА_2В.), що підтверджується довідкою Первомайського ВРЕР ДАІ. Даний транспортний засіб був придбаний сторонами за спільні кошти, що підтвердили в судовому засіданні самі сторони. Таким чином, відповідно до ст. 74 СК України та ст. 368 ЦК України спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Як зазначили сторони в судовому засіданні, вказаний автомобіль за довіреністю був переданий іншій особі. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідачки та її представника про те, що автомобіль був проданий під час шлюбу сторін, є власністю іншої особи, а тому не підлягає розподілу. Так, відсутні будь-які докази, які про це свідчать. Довіреність, за якою спірний автомобіль переданий іншій особі, не створює для особи, що користується таким транспортним засобом прав власника майна. Рішення суду щодо визнання правочину щодо видачи довіреності удаваним, оскільки за ним приховано договір купівлі-продажу, відсутнє. За таких обставин, на підставі ч.2 ст. 372 ЦК України та ст.ст. 74 СК України за кожною із сторін слід визнати право власності на ? частку автомобіля MERSEDES-BENZ A-150. Позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, сторонами в судовому засіданні визнано, що під час спільного проживання та у період шлюбу ними спільно було придбано наступне майно: меблеву міні-стінку, комод синього кольору, комод коричневого кольору, відеокамеру SONI, фотоапарат KODAK в комплекті з принтером, телевізор плазменний LG, відеодомофон PANASONIK, велотренажер, пилосмог SONI, DVD-програвач, холодильник двокамерний, швейну машину, оверлок, фільтр для води ЦЕПТОР, радіотелефон PANASONIK, персональний компютер DSM, кубок-чашу із срібла. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 відповідно до наведених вище норм ЦК та СК України. Достовірні відомості про наявність такого майна та його вартість суду не надані, однак, враховуючи взаємне волевиявлення сторін щодо наявності, вартості та розподілу вказаного майна, суд на підставі ст. 372 СК України, ст. 71 СК України вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині як такі, що визнані відповідачкою ОСОБА_2 За взаємною згодою сторін позивачу ОСОБА_1 слід присудити меблеву міні-стінку, комод синього кольору, комод коричневого кольору, телевізор плазменний LG, велотренажер, DVD-програвач, холодильник двокамерний, фільтр для води ЦЕПТОР, всього на суму 18 000 грн. Відповідачці ОСОБА_2 слід присудити за взаємною згодою сторін наступне майно: відеокамеру SONI, фотоапарат KODAK в комплекті з принтером, відеодомофон PANASONIK, пилосмог SONI, швейну машину, оверлок, радіотелефон PANASONIK, персональний компютер DSM, кубок-чашу із срібла на загальну суму 21 670 грн. Присудження компенсації за майно в даному випадку недоречно, оскільки позивач ОСОБА_1 про таку компенсацію не просив.

Позовні вимоги про витребування особистого майна ОСОБА_1 від ОСОБА_2, зокрема золотого годинника та золотої обручки, задоволенню не підлягають, оскільки не доведені позивачем, а відповідач ОСОБА_2 заперечує проти того, що вказані речі знаходяться у неї. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести перед судом обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення, однак факт придбання вказаних речей позивачем, наявність золотої обручки та золотого годинника у ОСОБА_2, їх вартість позивачем не доведена, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що під час сумісного проживання сторін, в березні 2007 року, до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 придбав автомобіль TOYOTA PRADO, 2006 року випуску. До моменту спільного проживання з ОСОБА_4 ОСОБА_1 мав у власності декілька автомобілів. Так, після продажу 29.10.2002 року мікроавтобусу FIAT DUKATO ОСОБА_1 придбав грузовий мікроавтобус WOLKSVAGEN 31.01.2003 року, який він використовував для роботи. Таким чином, станом на січень 2004 року, коли сторони проживали разом, у ОСОБА_1 у власності перебував транспортний засіб, який відповідно до ст. 57 СК України являвся його особистою приватною власністю.

12.04.2005 року мати ОСОБА_1 ОСОБА_7 зі свого особового рахунку №02 в МОД АППБ «Аваль» зняла належні їй 20 000 доларів США, які передала своєму сину ОСОБА_1 для придбання легкового автомобіля. У вересні 2005 року в автосалоні в м. Києві ОСОБА_1 придбав автомобіль SHEVROLET LACETTI, який зареєстрував 13.12.2005 року. У 2006 році ОСОБА_1 з метою придбання джипу, продав всі наявні у нього автомобілі, а саме: SHEVROLET LACETTI 17.10.2006 року, WOLKSVAGEN 23.06.2006 року і 24.10.2006 року в Одеській філії «Біржа «ОСОБА_4» придбав автомобіль TOYOTA PRADO за 131 000 грн.

Такі обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_8, яка пояснила суду, що була першою дружиною позивача, під час перебування у шлюбі вони разом займалися підприємницькою діяльністю, придбали багато різного майна, в тому числі автомобілі, квартиру, магазин, контейнер. Після розлучення майно розділили добровільно. У власності ОСОБА_1 залишився автомобіль. Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що дійсно у 2005 році знімала зі свого рахунку в банку гроші в сумі 20 000 доларів, які передала сину ОСОБА_1 для придбання автомобіля SHEVROLET, який він купив у 2005 році. Такі пояснення свідків підтверджені копіями звіту по руху коштів на рахунку №02 в банку МОД АПБ «Аваль» ОСОБА_7 та копією її заяви на видачу готівки, копією договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA PRADO (реєстраційний № 5 від 24.10.2006 року), довідкою Первомайського ВРЕР ДАІ №212 від 09.02.2010 року щодо 9 автомобілів, зареєстрованих за ОСОБА_1, з яких у 2006 році перед придбанням автомобіля TOYOTA PRADO він продав SHEVROLET LACETTI 17.10.2006 року, WOLKSVAGEN 23.06.2006 року.

Таким чином, судом встановлено, що автомобіль TOYOTA PRADO придбаний позивачем за власні кошти, а тому не може бути визнаний спільним сумісним майном сторін відповідно до ст. 57 СК України. Ст. 74 СК України, яка передбачає, що на майно, набуте в період проживання однією сімєю поширюються положення глави 8 СК України, не може бути застосоване в даному випадку, оскільки спірний автомобіль був придбаний позивачем за кошти, які належали йому ще до спільного проживання з відповідачкою за рахунок продажу автомобілів, які належали йому особисто до спільного проживання з відповідачкою та за рахунок грошей, які надала йому мати ОСОБА_7 За таких обставин в задоволенні зустрічного позову щодо розподілу автомобіля TOYOTA PRADO слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 05.06.2006 року, тобто до укладення шлюбу з відповідачкою, але під час сумісного проживання, придбав торгівельний павільйон «Божена» по вул. Грушевського, 41а в м. Первомайську разом із земельною ділянкою площею 0,0059 га для обслуговування торгівельного павільйону, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно державним актом на право власності на земельну ділянку.

Як пояснила суду свідок ОСОБА_8, колишня дружина позивача, після розірвання шлюбу вони домовились про розподіл майна. За частину майна вона повинна була розрахуватись з позивачем, а саме віддати йому 22 000 доларів США. Таку суму вона назбирала і передала ОСОБА_1 в січні 2005 року.

Як видно зі звіту по руху коштів по рахунку №10 в банку МОД АПБ «Аваль» на імя ОСОБА_1, 28.01.2005 року такий рахунок був відкритий ОСОБА_1 і на нього було зараховано 20 000 доларів США. 30.01.2006 року вказаний рахунок був закритий, з нього було знято всю суму вкладу і відсотків, і того ж дня відкритий депозитний рахунок № 3 в тому ж банку терміном на 1 рік. Такий депозитний договір був достроково розірваний позивачем з банком 01.06.2006 року. Тобто ОСОБА_1 зняв гроші з депозитного рахунку саме перед придбанням торгівельного павільйону «Божена» та земельної ділянки 05.06.2006 року.

Таким чином, оскільки кошти, за які ОСОБА_1 придбав спірний торгівельний павільйон та земельну ділянку, на якій він розташований, отримані ним в рахунок розподілу майна з колишньою дружиною, є його особистою власністю, а тому і торгівельний павільйон «Божена» по вул. Грушевського, 41а в м. Первомайську, і земельна ділянка площею 0,0059 га відповідно до ст. 57 СК України є його особистою власністю і не підлягає розподілу між сторонами. В цій частині зустрічного позову слід відмовити.

Крім того, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки 28.09.2007 року, тобто під час шлюбу з ОСОБА_2, ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю-магазин загальною площею 276,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0401 га для обслуговування магазину по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську, що підтверджується копією вказаного договору, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державним актом на право приватної власності на землю.

Також судом встановлено, що з 1992 року по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності фізична особа, що підтверджується довідкою відділу державної реєстрації №25 від 15.03.2010 року, випискою з ЄДРПОУ, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. 27.01.1995 року він створив приватне підприємство «КУФАБ», яке існує досі, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ та Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи. За договором оренди для здійснення підприємницької діяльності він з грудня 1994 року орендував нежитлове приміщення по вул. Одеській, 78а в м. Первомайську, що підтверджується копією договору оренди, яке згодом в 1998 році викупив та використовував як магазин для продажу запчастин, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. З метою розвитку та розширення бізнесу, яким він займався навіть до знайомства з ОСОБА_4, позивач 20.09.2007 року у ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» взяв грошовий кредит в сумі 400 000 грн., що підтверджується копією кредитного договору № 010/01-04/07-541. З тексту договору вбачається, що він укладений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 і призначений для розвитку бізнесу, а саме придбання нежитлової нерухомості. Тобто такий кредит отриманий позивачем за сім днів до придбання магазину по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську. Як вбачається з платіжних доручень, наданих суду позивачем, зазначений вище кредит погашався СПД ОСОБА_1, тобто за рахунок грошей, отриманих позивачем від підприємницької діяльності.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 участі в здійсненні підприємницької діяльності позивача не приймала, а працювала у ПП ОСОБА_1 як найманий працівник, за що отримувала заробітну плату. Такі обставини підтвердила як сама відповідачка, так і свідок ОСОБА_9, а також вони підтверджуються копією трудового договору між працівником і фізичною особою від 01.08.2006 року. Крім того, пояснення позивача щодо того, що всі доходи від його бізнесу йшли на погашення вказаного кредиту, тому він не міг проводити реконструкцію нежитлового приміщення, підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_10, розпискою, яку він надав ОСОБА_1 про сплату ним грошей за квартиру, копією договору купівлі-продажу квартири, належної позивачу на праві особистої власності на підставі договору-дарування, дата укладення якого та дата розрахунку за яку відповідає часу отримання дозволів на реконструкцію приміщення по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську та часу проведення там ремонту і прийняття в експлуатацію завершеного будівництва.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач придбав нежитлове приміщення-магазин та земельну ділянку по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську за кошти, отримані ним від підприємницької діяльності, з метою здійснення підприємницької діяльності і провів реконструкцію вказаного приміщення за власні кошти, отримані від продажу належної йому на праві особистої власності квартири. За таких обставин зазначене спірне майно, хоча і набуте позивачем за час шлюбу, але за власні кошти позивача, тому воно не може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1, а є особистою власністю позивача.

Враховуючи наведене, в задоволенні зустрічного позову в цій частині також слід відмовити.

Пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 суд не може покласти в основу рішення, оцінює їх критично, оскільки вони не конкретні. Свідки вказали лише на те, що ОСОБА_2 працювала в магазині, належному ОСОБА_1, однак це підтверджено і копією трудового договору, така діяльність входить до обовязків продавця. Що стосується пояснень відповідачки про те, що вона займалась і господарськими справами в належних позивачу магазинах і може це підтвердити довідкою про підключення індивідуального опалення, така довідка видана на імя позивача ОСОБА_1 у 2005 році, тобто до придбання нежитлових спірних приміщень, і щодо приватної квартири самого ОСОБА_1, тому не має відношення до даної справи. Крім того, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили суду, що відповідачка підприємницьку діяльність не здійснювала.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати, понесені ОСОБА_2 не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний №1/5678 від 11 грудня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований у Заводській філії Південної Товарної Біржі щодо відчудження автомобіля SUZUKI SX4 AT GL, 2007 року випуску, двигун J20A469549, кузов JS2YA41S285100192. Повернути сторони за вказаним договором в первісний стан. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині вказаного транспортного засобу за кожним.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по ? частині за кожним на автомобіль MERSEDES-BENZ A-150, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, двигун 8760, кузов WDD1690311J278800.

Розділити спільне сумісне майно сторін за взаємною згодою, виділивши ОСОБА_1 у власність: меблеву міні-стінку, комод синього кольору, комод коричневого кольору, телевізор плазменний LG, велотренажер, DVD-програвач, холодильник двокамерний, фільтр для води ЦЕПТОР, а всього на суму 18 000 грн. ОСОБА_2 виділити у власність: відеокамеру SONI, фотоапарат KODAK в комплекті з принтером, відеодомофон PANASONIK, пилосмог SONI, швейну машину, оверлок, радіотелефон PANASONIK, персональний компютер DSM, кубок-чашу із срібла на загальну суму 21 670 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування у ОСОБА_2 золотої обручки та золотого годинника з браслетом відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя: автомобіля TOYOTA PRADО, 2006 року випуску, двигун 1GR5199682; кузов JTEBU25J565040477; магазину з підвалом та земельної ділянки площею 0,0401 по вул. Одеській, 67 в м. Первомайську Миколаївської області; торгівельного павільйону та земельної ділянки площею 0,0059 по вул. Грушевського, 41а в м. Первомайську Миколаївської області відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СУДДЯ: