АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія право власності Доповідач Пилипчук Н.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

Суддів Трішкової І.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду із позовом, посилаючись на те що її батько ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.11.1986 року отримав дозвіл на встановлення гаража за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 2 (на даний час гараж має адресу: м. Харків, вул. Рибалко, б. 4). У 1986 році ОСОБА_3 побудував за власні кошти гараж № 52 за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 4 та 1 січня 2000 року ОСОБА_3 уклав договір з виконавчим комітетом Фрунзенської районної ради на право тимчасового користування земельною ділянкою для розміщення гаражу за вищевказаною адресою. Посилається на те, що технічний стан будівельних конструкцій на момент огляду забезпечує несучу здібність, яка є достатньою для її експлуатації. Вказує на те, що стан будівельних конструкцій гаражу № 52 за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 4 відповідає архітектурним, будівельно-технічним, санітарним та пожежним нормам. Просить визнати за нею право власності на спірний гараж в порядку спадкування після батька ОСОБА_3, який помер 13.09.2001 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини, якими обґрунтовувала позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що спірним є гараж № 52 за адресою: м. Харків, вул. Рибалка, б. 4, який відповідно до технічного паспорту самовільно побудований у 1986 році, фундамент гаражу монолітно бетонний, стіни цегляні, покриття з руберойду, перекриття залізно-бетонні, підлога бетонна. Гараж побудований ОСОБА_3, який помер 13 вересня 2001 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач посилається на те, що будівництво спірного гаража узгоджено у встановленому законом порядку, однак зазначені доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12 листопада 1986 року № 342-27 ОСОБА_3 дозволено встановлення у тимчасове користування металевого гаражу для транспорту інвалідів за адресою: м. Харків, вул. Рибалка, б. 2.

Однак гараж, який є предметом спору не є тимчасовою спорудою, побудований із цегли на фундаменті. Позивач просить визнати за собою право власності на гараж як на постійний об*єкт права власності.

Позивач вказує, що між її батьком та ГК ПЖРЕП Фрунзенського району м. Харкова був укладений договір на право тимчасового розміщення гаража строком на п'ять років. Однак матеріали справи містять лише проект такого договору від 01.01.2000 року.

Крім того, договір на тимчасове розміщення гаража також не був би належною правовою підставою для визнання права власності на гараж як на постійний об*єкт права власності.

Оскільки спірний гараж був та залишається об*єктом самочинного будівництва, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню положення ст. 376 ЦК України, згідно яких, будівля вважається самочинним будівництвом, якщо вона збудована або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Особа, що здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Доказів того, що під уже збудований цегляний гараж у встановленому законом порядку надана земельна ділянка матеріали справи не містять.

Згідно роз*ясень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі.

Вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на будівельні матеріали використані в процесі будівництва гаража, позивачем не заявлені.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді