Справа № 2-259/11
РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2011 року м.Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

при секретарі Семенюк О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Камені-Каширському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

встановив:

1 липня 2011 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якому зазначає, що 4 травня 1996 року у відділі РАЦС Камінь-Каширського районного управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 24. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є неповнолітніми.

Подружнє життя не склалося з причини постійних непорозумінь чоловіком. Шлюбні відносини припинились, через що дальше збереження сімї стало неможливим. Спору щодо місця проживання дітей у подружжя немає діти проживатимуть з позивачем.

Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею.

Крім того, зазначає, що за час спільного проживання ними було набуто право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району Волинської області та збудовано на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який на даний час не зданий в експлуатацію та не має правовстановлюючих документів. Будинок збудований виключно за кошти її батька ОСОБА_6 Поділити спільно нажите майно відповідач добровільно не бажає.

Посилаючись на зазначені обставини, зокрема, на те, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з позивачем, а спірний будинок збудований виключно на кошти її батька, просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району Волинської області та новозбудований на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на її виховані, а також залишити їй шлюбне прізвище ОСОБА_1. Крім того, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району Волинської області та збудований на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Представник позивача ОСОБА_2, підтримавши позовні вимоги, пояснив, що більшість будівельних матеріалів, з яких збудований спірний будинок, придбана за кошти батька позивача ОСОБА_6 З цих підстав, а також враховуючи, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишаються на вихованні у позивача, тому вважає, що є підстави відійти від засади рівності часток при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку та новозбудований житловий будинок по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачем, оскільки шлюбні відносини дійсно припинились. Вважає зайвим надання строку для примирення. Також не заперечує, щоб діти залишились на вихованні у матері. Крім того, повністю визнає позов у частині поділу спільного майна подружжя та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок та земельну ділянку під ним по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка. Пояснив, що виготовлення державного акту на згадану земельну ділянку на його імя є формальністю, насправді це був подарунок позивачу її батька ОСОБА_6, який власне й займався питанням щодо отримання ділянки для будівництва житлового будинку. Будівельні матеріали, знову ж таки придбані за кошти ОСОБА_6, самим будівництвом також займався він. Будь-яких документів або дозволів на початок будівельних робіт немає. В даний час будинок готовий до прийняття в експлуатацію, однак з цього питання до відповідних органів сторони не зверталися.

Свідок ОСОБА_6, батько позивача, в судовому засіданні дав показання аналогічні поясненням відповідача та додав, що більшість будівельних матеріалів придбані ним ще до вступу сторін у шлюб, а тому при поділі спільного майна слід врахувати те, що це був його подарунок особисто дочці. Вказав, що з приводу прийняття будинку в експлуатацію нікуди не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і такими, що підлягає до задоволення частково.

В судовому засіданні встановлено, що 4 травня 1996 року у відділі РАЦС Камінь-Каширського районного управління юстиції сторони по справі зареєстрували шлюб, актовий запис № 24 (а.с. 6). Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є неповнолітніми (а.с. 10).

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сімю і для цього не приймають ніяких заходів, що вони в даний час не підтримують сімейних відносин, тривалий час проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач не заперечує проти цього, що свідчить про його байдужість та небажання зберегти сімю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати і залишити неповнолітніх дочку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 проживати з позивачем.

Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище „Бандура.

Крім того, з оглянутого в судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю від 4 грудня 1998 року (а.с. 11-12) та свідоцтва про одруження 1-ЕГ № 271949 (а.с 6) встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 в результаті безоплатної передачі із земель комунальної власності на підставі відповідного рішення Камінь-Каширської міської ради від 18 червня 1998 року № 226 набув право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району Волинської області.

Відповідно до ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 60, 70, 71 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки спірна земельна ділянка набута сторонами в період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, частки подружжя у праві власності на неї є рівними, так як інше не встановлено в судовому засіданні, тому за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,15 га по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району.

Суд не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, передбачених частинами 2 та 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї або ухиляється від утримання неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні з пояснень сторін, показань свідка ОСОБА_6, звіту про проведення технічного обстеження приватної будівлі по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району (а.с. 62-71) також встановлено, що в період шлюбу сторони збудували житловий будинок за вказаною адресою, який згідно звіту відповідає державним стандартам будівельних норм і правил та може використовуватись для проживання. Даний будинок у встановленому законом порядку в експлуатацію не прийнятий.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Оскільки спірний житловий будинок не завершений будівництвом, так як не прийнятий до експлуатації у встановленому законом порядку, тому слідуючи вимогам вказаної вище правової норми, визнання на нього права власності за позивачем суперечить закону. На даній стадії будівництва можливе лише визнання права на будівельні матеріали, обладнання тощо, проте такі вимоги сторонами не заявлялись.

Суд не бере до уваги тверджень позивача та критично оцінює показання свідка ОСОБА_6 в тій частині, що спірний житловий будинок побудований за кошти останнього, а більшість будівельних матеріалів придбана ним ще до укладення шлюбу між позивачем та відповідачем, оскільки даний факт спростовується дослідженими в судовому засіданні накладними на придбання будматеріалів (а.с. 45-60), які, окрім накладних на цеглу, видані у часі пізніше реєстрації шлюбу сторонами.

Таким чином, позовні вимоги про поділ спільного житлового будинку та визнання за позивачем права власності на нього до задоволення не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, задовольняючи позовні вимоги частково, стягує з відповідача на користь позивача 80 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Від сплати судового збору сторін слід звільнити на підставі п.18 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 „Про державне мито як постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 331, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 4 травня 1996 року Камінь-Каширському районному відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 24, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати з матірю ОСОБА_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності Ѕ частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га., по пров. Шевченка, 49 в с. Олексіївка Камінь-Каширського району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 80 (вісімдесят) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_9