АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-5937/2011p. Головуючий
Категорія:договірні 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Москаленко Є.А. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позиву ОСОБА_2 вказала, що 24 березня 2004 року між нею та відповідачкою було укладено договір оренди жилого приміщення: трикімнатної квартири № 30 у жилому будинку № 7 по вїзду Трінклера в м. Харкові, яка належить відповідачці на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 11 листопада 2003 року.

Незважаючи на укладений договір, відповідачка приміщення їй не передавала і жодних зобовязань між ними не виникло.

В звязку з чим вважає, що зазначений договір був укладений всупереч чинному законодавству, а саме з порушенням вимог п.5 ст. 203 ЦК України, в якому зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому є нікчемним з моменту його підписання.

Відповідно до вимог ст.ст.203, 215, 756, 810 ЦК України просить визнати нікчемним договір оренди житлового приміщення без номеру від 24 березня 2004 року, укладений між сторонами.

Відповідачка проти позову не заперечує.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, посилаючись на те, що 24 березня 2004 року між нею та відповідачкою укладений договір оренди квартири. Уклавши договір оренди вона отримала право зареєструватися за вказаною адресою, незважаючи на той факт, що самим приміщенням вона не користувалась. Реєстрація їй була потрібна, оскільки за її відсутності вона мала сплачувати штрафи у паспортному столі.

Враховуючи сімейні обставини відповідачка не передала, а вона не прийняла зазначений обєкт оренди.

Відповідно до п.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Це не мало місце.

Що стосується інших доказів, то суддя самостійно долучила до матеріалів справи докази з іншої цивільної справи та вийшла за межі позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Позивачкою предявлено позов про визнання угоди - договору оренди від 24 березня 2004 року нікчемним, посилаючись на те, що такий правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що цей договір не є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). В цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимогами ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_3 орендоване житло їй не передавала, а вона фактично в орендоване житло не вселилась, що свідчить про нікчемність правочину.

Однак, з таким доводами погодитись не можна.

Як вказує представник позивача договір було укладено тільки для прописки ОСОБА_2 в квартирі дочці-відповідачки по справі - для отримання пенсії.

На підставі цього договору ОСОБА_2 дійсно зареєструвалась в цій квартирі і зареєстрована до цього часу.

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що визнання цього договору нікчемним в судовому порядку їм потрібно для вирішення питання з управлінням праці та соціального захисту населення, яке предявило позов до ОСОБА_2 для стягнення субсидії.

Вказали, що на підставі реєстрації в цій квартирі ОСОБА_2 вона отримувала субсидію.

За таких обставин вважати, що договір оренди квартири є нікчемним не можна.

Посилання ОСОБА_2 що у грудні 2009 року вони переуклали цей договір оренди і новий договір від 19.12.2009 року визнаний судом нікчемним правового значення для вирішення спору по договору оренди від 24.03.2004 року - не має.

Отже, рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, судова колегія виключає з рішення суду посилання на вимоги ст.ст. 229, 230 ЦК України, оскільки позивачка позовні вимоги з цих підстав не заявляла.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2011 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді