Справа № 22Ц-284/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Пащенко Л. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2011 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Мартьянової Л.І., Жданкіна В.В.

При секретарі: Мандрику С.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 листопада 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання одностороннього збільшення процентів по договору про іпотечний кредит незаконним, визнання пунктів 8.8, 8.9 договору від 11.03.2008 року недійсними, визнання підприємницької практики банку агресивною, нечесною та такою, що вводить в оману, стягнення відшкодування моральної шкоди та визнання правочину-розрахунку по кредиту в частині зайво сплачених 26347,11 грн. недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання одностороннього збільшення процентів по договору про іпотечний кредит незаконним з моменту такого збільшення та зобов'язання здійснити перерахунок платежів із врахуванням 15 % річних на весь період дії договору і віднесення переплачених коштів на майбутні періоди та стягнення моральної шкоди.

В заяві зазначав, що він-позивач отримав кредит (договір про іпотечний кредит) на купівлю квартири, якій наданий йому 11.03.2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» під 15% річних. За час існування кредитної заборгованості ним жодного разу не були допущені затримки погашення відсотків чи основної суми боргу або інші порушення умов договору, в тому числі щодо надання банку своєчасної та достовірної інформації про його фінансовий майновий стан та щодо страхування майна за його рахунок на користь банку.

Проте на його-позивача адресу надійшов лист № 20.1.3.2/6-22441 від 24.09.08 року від відповідача про те, що названий банк в односторонньому порядку збільшує процентну ставку за користування іпотечним кредитом до 25,08%. При цьому банк посилався на те, що умовами договору № VIW3GI від 11.03.08 року-п.п.8.8,8.9, передбачено таке збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Крім того, банк посилався на невиконання договірних зобов'язань перед банком третьою особою - Державною Іпотечною Установою України, внаслідок чого банк змушений був збільшити процентну ставку за користування іпотечним кредитом в односторонньому порядку.

Перебуваючи відносно банку у вкрай невигідних умовах та під впливом тяжких для нього обставин, з огляду на умови договору про іпотечний кредит він-позивач вимушений був сплачувати за підвищеною процентною ставкою. Проте вважає, що на той час банк не мав права підвищувати процентну ставку за користування іпотечним кредитом в односторонньому порядку, тому що такі дії банку є порушенням його-позивача прав та чинного законодавства.

Тому він-позивач змушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд визнати одностороннє збільшення процентів по договору про іпотечний кредит ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконним з моменту такого збільшення (10.10.2008 року); визнати п.п.8.8.,8.9 Договору про іпотечний кредит № VIW3GI від 11.03.2008 року недійсними; визнати підприємницьку практику відповідача агресивною, нечесною та такою, що вводить в оману; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 7000 грн.; визнати правочин-розрахунок по кредиту в частині зайво сплачених позивачем 26347,11 грн. ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» недійсним, як вчиненому внаслідок тяжких для ОСОБА_2 обставин.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано одностороннє збільшення процентів по договору про іпотечний кредит ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконним з моменту такого збільшення 10.10.2008 року; визнано пункти 8.8., 8.9 Договору про іпотечний кредит № VIW3GI від 11.03.2008 року та підприємницьку практику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» агресивною, нечесною та такою, що вводить в оману; визнано правочин-розрахунок по кредиту в частині зайво сплачених ОСОБА_2 26347,11 грн. ЗАТ «ПРИВАТБАНК» недійсним, як вчиненому внаслідок тяжких для ОСОБА_2 обставин, та зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути на користь ОСОБА_2 зайво сплачені ним 26 347,11 грн..

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн. та судового збору в сумі 51 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 212,47 грн. на користь держави.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду в частині задоволених вимог, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що11.03.2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір № VIW3GI, згідно якого позивач отримав у відповідача кредит в розмірі 182000 грн. зі сплатою 15% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 11.03.2033 року.

Листом № 20.1.3.2/6-22441 від 24.09.2008 року ПАТ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача про те, що в односторонньому порядку збільшує процентну ставку за користування іпотечним кредитом до 25,08% річних.

В подальшому відповідач надіслав позивачу листа від 25.12.2008 року за № 20.1.3.2/6-44218, яким повідомив його, що банк ще збільшує розмір процентів до 30% річних.

Також суд встановив, що даний кредит 31.08.2009 року ОСОБА_2 було повністю повернуто з урахуванням збільшених відсотків, тобто виконано, і виконання прийняте банком-кредитором.

Задоволюючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що вищезазначені дії відповідача є порушенням прав позивача та суперечать чинному законодавству, зокрема ст.1056-1 ЦК України та ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року, яким ЦК України було доповнено статтею 1056-1, набрав чинності з 10.01.2009 року.

Згідно з п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року та зареєстрованих в МЮУ 25.05. 2007року №541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Як видно, в договорі про іпотечний кредит від 11.03.2008 року, укладеному між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, чітко зазначені (розділ 8 Особливі положення договору- п.п.8.8,8.9) підстави зміни процентної ставки за рішенням кредитора та наслідки, до яких призведе непогодження з нею позичальника (а.с.5-8).

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2008 року банком було прийнято рішення про підвищення з 10.10.2008 року процентної ставки за укладеним з ОСОБА_2 11.03.2008 року кредитним договором, про що в цей же день йому було надіслано повідомлення. В подальшому, 25.12.2008 року банк знову прийняв рішення про підвищення з 01.02.2009 року процентної ставки за вказаним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2, про що також в той же день повідомив останнього. Ці обставини ОСОБА_2 не заперечуються та підтверджуються копіями відповідних листів-повідомлень на імя позивача, в яких банком були зазначені підстави підвищення ним процентної ставки за кредитним договором та розяснено право подати банку письмове повідомлення про незгоду зі зміною ставки (а.с.32,33).

Отже, банком обидва рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором були прийняті до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув.

Поза увагою і оцінкою суду залишилось і те, що ОСОБА_2 після отримання листів сплачував кредит за підвищеними процентами, тобто відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України вчинив дію, яка фактично свідчить про прийняття пропозиції банку та вчинення правочину.

Крім цього, з матеріалів справи видно (і це не заперечується позивачем та його представником), що в період розгляду даного спору судом ОСОБА_2 31.08.2009 року було повністю погашено кредит за кредитним договором від 11.03.2008 року (а.с.181-182), укладеним з відповідачем, з урахуванням підвищених процентів. Цій обставині судом теж не дано належної оцінки.

Не було враховано судом і те, що даний позов було подано ОСОБА_2 як зустрічний на первісний позов банку до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.2-3,25-26), тобто те, що лише після звернення банку з позовом до нього ОСОБА_2 став оспорювати дії банку щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором, укладеним між ними.

Задовольняючи вимогу позивача про визнання правочину-розрахунку по кредиту в частині зайво сплачених ним банку 26347,11 грн. недійсним, суд залишив поза увагою те, що саме такого розрахунку в матеріалах справи немає; що сума, так названих, зайво сплачених 26347,11 грн. обрахована самим позивачем; що, зроблений відповідачем, розрахунок заборгованості позивача по кредитному договору (а.с.4) сам по собі не є і не може бути правочином.

Також судом не враховано те, що ОСОБА_2, посилаючись на вимушеність сплати ним підвищеної процентної ставки за кредитним договором під впливом тяжких для нього обставин, не надав жодних достовірних, обєктивних та переконливих доказів на підтвердження його доводів.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України рішення суду ґрунтується лише на доводах позивача; в ньому не наведено які саме докази були дослідженні судом та не вказано мотиви, за якими суд приймає чи відхиляє ті чи інші з них. Зокрема, в рішенні не зазначено чи перевірялись доводи-заперечення відповідача та чому суд не прийняв їх до уваги.

З огляду на вищевказані обставини та вимоги закону рішення суду в частині задоволених позовних вимог залишатись в силі не може і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і в цій частині.

Рішення суду в частині тих позовних вимог ОСОБА_2, в задоволенні яких судом було відмовлено, ніким із сторін не оскаржується, а тому не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11 листопада 2010 року в частині задоволених вимог скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині вимог про визнання одностороннього збільшення процентів по договору про іпотечний кредит незаконним, визнання пунктів 8.8, 8.9 договору від 11.03.2008 року та правочину-розрахунку по кредиту в частині зайво сплачених 26347,11 грн. недійсними і визнання підприємницької практики банку агресивною, нечесною та такою, що вводить в оману, відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді: підписи:

З оригіналом вірно: