Справа № 2034/2-4859/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2011 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Ільїної Г.І.,

за участю секретаря Андросової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на жилий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Лісна, 5, в порядку спадкування за законом після смерті її тітки ОСОБА_3, яка померла 18.01.1992 року; визнати дійсним правочин на 1/3 частину вказаного будинку за договором купівлі-продажу між нею та ОСОБА_3 Свій позов позивач мотивує тим, що вказаний житловий будинок зареєстровано в 1/3 частині за нею, ОСОБА_1, згідно договору дарування, посвідченого 1-ою Держнотконторою Харківського району Харківської області 12.01.1996 року; в 1/3 частині за її дідом ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право приватної власності, виданого 12.10.1987 року виконкомом Мереф`янської міської ради та в 1/3 частині за її дядьком ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ою Держнотконторою Харківського району Харківської області 13.12.1988 року. ОСОБА_4, який є забудовником вищевказаного будинку, помер 14.10.1984 року. Після його смерті спадкоємцями за законом є його діти: батько позивача ОСОБА_5, її дядько ОСОБА_3 та тітка ОСОБА_3 Батько позивача ОСОБА_5 та її дядько ОСОБА_3 13.12.1988року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, кожний в 1/3 частині. ОСОБА_3 в нотаріальну контору не зверталась, але спадщину прийняла фактично, оскільки постійно проживала в цьому будинку, та була зареєстрована в ньому. Після смерті батька позивача, її мати ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та належну їй частину будинку подарувала позивачу. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за законом є її брат ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 за правом представлення, після смерті її батька. Позивач спадщину прийняла фактично, оскільки постійно проживала та була прописана в цьому будинку на момент смерті ОСОБА_3. ОСОБА_2 спадщину не приймав, оскільки на той час перебував на роботі у Росії та пізніше взагалі відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї сестри. Крім того, 02.12.2010 року між позивачем та її дядьком ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини жилого будинку за адресою: м. Мерефа, вул. Лісна,5 Харківського району Харківської області, але договір нотаріально не посвідчений, оскільки ОСОБА_2 постійно перебуває по роботі в Росії та відхиляється від оформлення договору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності.

Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 29.07.2011 року право приватної власності на житловий будинок, розташований в м. Мерефа по вул. Лісний, 5 зареєстрований в 1/3 частині за позивачем ОСОБА_1 згідно договору дарування, посвідченого 1-ою Держнотконторою Харківського району Харківської області 12.01.1996 року; в 1/3 частині за ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право приватної власності, виданого 12.10.1987 року виконкомом Мереф`янської міської ради, та в 1/3 частині за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ою Держнотконторою Харківського району Харківської області 13.12.1988 року (а.с. 5).

Зі свідоцтва про смерть серії ІІІ-ВЛ № 275098 вбачається, що ОСОБА_4, помер 14.10.1984 року (а.с. 23). Після його смерті спадкоємцями за законом є його сини ОСОБА_5, ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 13.12.1988 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, яке надане Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району 13.12.1988 року, за реєстром № 1-3378, кожному в 1/3 частині. ОСОБА_3 в нотаріальну контору не зверталась, але спадщину прийняла фактично, оскільки постійно проживала в цьому будинку та була зареєстрована в ньому.

Після смерті батька ОСОБА_7, 28.09.1989 року, мати позивача ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим та виданим 1-ою Держнотконторою Харківського району 24.04.1990 року, за реєстром 2-1055 та 12.01.1996 року, та належну їй частину будинку по вул. Лісний, 5 в м. Мерефа Харківського району Харківської області подарувала позивачу ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

18.01.1992 року померла ОСОБА_3 (а.с.22)

Після смерті останньої спадкоємцем за законом є її брат ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 за правом представлення, після смерті свого батька ОСОБА_5.

Оскільки на час смерті ОСОБА_8 позивач постійно проживала та була зареєстрована в будинку по вул. Лісній, 5 у м. Мерефа Харківського району Харківської області, то вона спадщину прийняла фактично. Відповідач ОСОБА_2 постійно знаходився на роботі у Росії, після смерті своєї сестри ОСОБА_3 спадщину не прийняв та згодом взагалі від неї відмовився.

На підставі відповідей, наданих Першою держнотконторою Харківського району Харківської області від 13.12.2011 року за № 3431 01-16 та Харківським обласним державним нотаріальним архівом від 19.12.2011року за № 3884-01/24, заяви про прийняття спадщини або відмову на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися та спадкову справу не було заведено.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не заявив про відмову від неї.

Враховуючи прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, на цивільні відносини, які виникли до набрання чинності цього Кодексу, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Ч. 3 ст. 1266 ЦК України передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Тому ОСОБА_1 на підставі положення ст. 1266 ЦК України має право як племінниця спадкувати ту частку спадщини, яка б належала за законом її батькові ОСОБА_9.

Крім того, 02.12.2010 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу у простій письмовій формі придбала у ОСОБА_2 належну йому 1/3 частину будинку, що розташований за адресою: м. Мерефа, вул. Лісна, 5 Харківського району Харківської області. На підтвердження цього сторони у простій письмовій формі уклали угоду (розписку), домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчити. На виконання вказаного правочину позивач сплатила продавцеві обумовлену вартість будинку в сумі 20000 грн. (а.с.6).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до ст. 210 ЦК України проводиться згідно з законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо усіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення та державної реєстрації перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача.

Виходячи з вищевикладеного та беручи до уваги, що відповідач проти позову не заперечує, суд вважає, що позовні вимоги . є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 202, 203, 209, 220, 328, 390, 638, 1258, 1266, 1268 ЦК України, ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку № 5, який розташований по вул. Лісній в м. Мерефа Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3, яка померла 18.01.1992 року.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку, розташованого в м. Мерефа по вул. Лісній, 5, укладений 02 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку № 5, який розташований по вул. Лісній в м. Мерефа Харківського району Харківської області, на підставі договору купівлі-продажу.

Визнати за ОСОБА_1 в цілому право власності на житловий будинок з надвірним спорудами, розташований в м. Мерефа по вул. Лісній, 5 Харківського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Г.І. Ільїна