АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6327/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна(Костюченко) Н.Є. .
Категорія 42
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді - Костюченко Н.Є.

Суддів Осіяна О.М., Максюта Ж.І.

при секретарі - Сичевській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2011 року, яким позов ОСОБА_2 про вселення задоволено, в задоволенні його зустрічного позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації відмовлено, - з таких підстав, що суд не правильно застосував норми матеріального права; не застосував норми матеріального права, які повинні бути застосовані і це призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.1995 року. Після реєстрації шлюбу позивачка вселилась у квартиру АДРЕСА_1, як член сімї та зареєстрована в ній з 28.07.2000 року. 26.12.2006 року шлюб між ними розірвано, після чого ОСОБА_2 до вересня 2010 року продовжувала проживати та до цього часу зареєстрована в спірній квартирі. Виходячи з того, що відповідач чинить перешкоди в проживанні позивачки, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права користуватись приміщенням, - районний суд задовольнив позов про вселення та відмовив у вимогах про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Апеляційний суд вважає рішення суду 1-ї інстанції законним, таким, що має бути залишено без змін, виходячи із слідуючого:

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦКУ член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка і відповідач - колишнє подружжя, перебували у шлюбі з 20.01.1995 року до грудня 2006 року. Їх сімя з дитиною постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності. ОСОБА_2 вселилася у спірну квартиру як член сім'ї власника, при цьому іншої домовленості або угоду про порядок користування житловим приміщенням вони не укладали. Хоча між сторонами припинено сімейні відносини, суд першої інстанції, виходячи із вимог ст. 156 ЖКУ, вірно зазначив, що це не позбавляє ОСОБА_2 права користування спірною квартирою.

Факт не проживання позивачки в квартирі відповідача не є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що вона не проживає в спірній квартирі через те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях, між сторонами наявний конфлікт через неприязні стосунки, у судових засідання відповідач та його представник це підтвердили.

Посилання ОСОБА_3. на те, що судом не застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, які регулюють право приватної власності особи не відповідають дійсності, оскільки саме ці норми судом були вірно застосовані.

Крім того, не доведено, що позивачка не проживає в квартирі понад один рік, як того вимагає ч. 2 ст. 405 ЦКУ з врахуванням доводів, що вона не проживає в квартирі з травня 2010 року та часу звернення з позовом до суду.

Зазначені ОСОБА_3 у своєму позові правові підстави ст.ст. 71, 72 ЖК не застосовуються до даних правовідносин, оскільки ці норми регулюють питання щодо користування жилими приміщеннями в будинках громадського та державного житлового фонду, а в данному випадку розглядаються обставини щодо користування жилим приміщенням в квартирі приватного житлового фонду.

Районний суд обгрунтованно відмовив у задоволенні зустрічного позову з підстав ст. 116 ЖК, оскільки належним чином обставини систематичного порушення позивачкою правил співжиття не доведені. Факту одного офіційного попередження її органами міліції недостатньо.

Не давала підстав районному суду для задоволення позову ОСОБА_3 і та обставина, що позивачкою не сплачуються комунальні платежі, - оскільки це питання може бути вирішено окремо, шляхом предявлення відповідного позову.

З огляду на викладене та правила ч. 4 ст. 156 ЖК рішення в частині вселення позивачки в спірну квартиру є законним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, а наведені доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Виходячи з цього, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

СУДДІ