Справа №2-4238/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2011 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Самченко В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 18.11.2008 року між ним та відповідачем ТОВ фірма «Богунія-А» укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 як позикодавець надав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Богунія-А», що виступило позичальником, отримало грошові кошти в сумі 230 000,00 грн. з терміном повернення до 01.05.2009 року. Вказуючи на те, що відповідачем порушено умови договору щодо строку повернення коштів, просить стягнути суму боргу 354 196,36 грн., з яких: 230 00,00 грн. заборгованість за договором позики, 62 933,35 грн. - проценти від суми позики згідно ст. 1048 ЦК України, 44 646,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості, 16 616,71 грн. - три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України.

ТОВ фірма «Богунія-А» звернулось із зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. В обгрунтування вимог зазначено, що договір позики від 18.11.2011 року підписано виконуючим обов»язки директора ОСОБА_2, який не уповноважений укладати договори, оскільки за Статутом підприємства органом управління є директор (генеральний директор), збори учасників, ревізійна комісії. Зазначеній особі у відповідності до рішення зборів учасників підприємства від 28.02.2006 року, яке оформлено протоколом № 4, надано право лише представляти інтереси підприємства в правовідносинах з державними органами. Крім того, в позові вказано на фіктивність угоди, оскільки сам договір не був зареєстрований на підприємстві, декларації та баланси за 2008-2009 роки не мають відображення надходження відповідної суми, касовий ордер не проводився по касі підприємства, а його порядковий номер 184 не відповідає дійсному, оскільки у 2008 році господарська діяльність майже не здійснювалась і дійсна кількість ордерів є меншою від десяти.

Посилаючись на порушення вимог законодавства щодо кола осіб, які мали право підписувати угоду від імені підприємства, а також вказуючи на фіктивність договору, просить визнати договір позики від 18.11.2008 року недійсним.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. При цьому зауважив, що при укладанні договору були особисто присутніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які володіли 100 % статутного капіталу ТОВ фірма «Богунія-А», які підтвердили про наявність необхідних повноважень у ОСОБА_2 та надали протокол від 13.05.2006 року про призначення виконуючим обов»язки директора. Також зауважив, що того ж дня 18.11.2008 року, в приміщенні офісу ТОВ «Богунія-А» було укладено договір поруки між ОСОБА_1 та ПП «Ампорн», згідно якого ПП «Ампорн» поручається перед кредитором ОСОБА_1 за належне виконання умов договору ТОВ фірма «Богунія-А». Договір підписано директором ПП «Ампорн» ОСОБА_3

Представник відповідача-позивача ТОВ фірма «Богунія-А» позовні вимоги за первісним позовом не визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому. Пояснила, що ОСОБА_2 не має відповідних повноважень на укладення будь-яких договорів від імені підприємства. При здійсненні господарської діяльності перед кожним укладенням договору рішенням зборів учасників ОСОБА_2 уповноважують на відповідні функції. В 2008 році було укладено два договори, при кожному з них рішенням зборів вирішувались повноваження ОСОБА_2

Після надання пояснень представник ТОВ фірма «Богунія-А» покинула зал судових засідань.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та оцінюючи надані сторонами докази за внутрішнім переконанням, на підставі їх взаємного зв»язку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

18.11.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ фірма «Богунія-А», укладено договір, за умовами якого ОСОБА_1 позикодавець, передає у власність ТОВ «Богунія-А» - позичальник, грошові кошти в розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов»язується їх повернути. Сума позики згідно п. 2.1 договору становить 230 000,00 грн., яка повинна бути повернута в повному обсязі до 01.05.2009 року. Суд вважає, що позичальником вказану суму отримано. Дане твердження суду ґрунтується на дослідженому в судовому засіданні оригіналі квитанції до прибуткового касового ордеру № 184 із зазначенням внесеної суми. На квитанції наявний підпис касира, відтиск печатки ТОВ фірма «Богунія-А». Відсутність бухгалтерського обліку вказаної суми не може свідчити про те, що позичальником грошові кошти не отримувались. Суд критично сприймає надані відповідачем-позивачем ТОВ фірма «Богунія-А» як докази на підтвердження вказаного декларації з податку на прибуток підприємства, оборотно-сальдові відомості, фінансовий звіт. На думку суду вимоги до бухгалтерських документів хоча і є нормативно врегульованими та передбачають відображення відповідної господарської діяльності підзвітної особи-підприємства, проте не можуть ставитись в обов»язок осіб, що вступили у цивільно-правові відносини із таким підприємством, на предмет їх належного ведення та об»єктивного висвітлення операцій. Відсутність вказівки про отримання грошової суми у зв»язку з укладанням договору позики може свідчити про недобросовісність посадових осіб підприємства, а також про намагання позичальника уникнути відповідальності за зобов»язаннями, взятими на себе за угодою. З урахуванням наведеного, суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача-позивача ТОВ фірма «Богунія-А» про порядковий номер квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки визначення номеру відноситься до внутрішньої організованості підприємства як відповідального ставлення працівників до виконання своїх обов»язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачем-позивачем ТОВ фірма «Богунія-А» будь-які позови з цього приводу не пред»являлись.

З приводу обсягу повноважень особи, яка підписала договір, та пов»язаною з цим можливість визнати договір недійсним, суд зауважує наступне.

Судом встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» станом на час укладання договору позики входили засновники: ОСОБА_3 частка в статутному фонді Товариства 50 %, ОСОБА_2 - частка в статутному фонді Товариства 50 %. За рішенням загальних зборів Товариства від 28.02.2006 (протокол № 4) ОСОБА_2 усунуто від виконання обов»язків директора ТОВ фірма «Богунія-А». Представник відповідача-позивача пояснила, що до вказаної дати 28.02.2006 року, на протязі 14 днів ОСОБА_2 був виконуючим обов»язки директора та виконував всі функції директора.

Рішенням зборів від 13.05.2006 року ОСОБА_2 призначений виконуючим обов»язки директора з 15.05.2006 року. З досліджених протоколів, якими підтверджено та зафіксовано проведення загальних зборів, не вбачаються будь-які відмінності у формулюванні визначення посади та у функціях особи як виконуючого обов»язки директора ОСОБА_2 у відповідні періоди. А тому, з урахуванням положень ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню представником відповідача-позивача підтверджено виконання обов»язків директора в повному обсязі ОСОБА_2 до 28.02.2006 року, а також не заперечувався зміст прийнятого рішення від 13.05.2006 року, суд приходить до висновку про наявність у вказаної особи прав, наданих статутом Товариства, як директора підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Такими зборами ОСОБА_2 наділено всіма повноваженнями директора за Статутом Товариства. Представник відповідача-позивача ТОВ фірма «Богунія-А» пояснила, що вказаний у свідоцтві про реєстрацію юридичної особи керівник підприємства ОСОБА_4 не приймає участь у веденні справ за станом здоров»я, що додатково підкреслює, на думку суду, фактичну передачу повноважень директора ОСОБА_2 Так, представник відповідача-позивача не посилалась на можливість укладення угод тільки ОСОБА_4, а підкреслювала необхідність рішення загальних зборів на уповноваження укладати договори.

Згідно статті 9 Статуту ТОВ фірма «Богунія-А» органами управління Товариства є: збори учасників Товариства, директор (генеральний директор), ревізійна комісії. Згідно п. 9.21.1 Статуту генеральний директор без довіреності виконує всі дії від імені Товариства.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 не допустив перевищення повноважень при укладанні договору позики від 18.11.2011 року.

Підстави для визнання договору недійсним відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В порушення умов договору щодо строків повернення коштів ТОВ фірма «Богунія-А» вказану суму позики не повернуло.

За укладеним між сторонами договором розмір процентів ним не встановлений, а тому позивач має право на отримання процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Одночасно термін, відносно якого позивачем може бути заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування коштами, обмежується терміном дії договору, а саме з 18.11.2008 року по 30.04.2009 року включно (01.05.2009 року можливе пред»явлення претензій). З 01.05.2009 року, за умови невиконання позичальником свого зобов»язаннчя із повернення коштів та сплати відсотків за користування ними, можливе застосування наслідків, встановлених ст. 1050 ЦК України, у якій зазначено, що у випадку своєчасного не повернення суми позики, позичальник зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Стягнення відсотків за весь період прострочення зобов»язання не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин, керуючись розрахунком 12/365/100*164*230 000 = 12 401,00 грн., де 12 відсоткова ставка НБУ у період з 30.04.2008 року по 15.06.2009 року, 365 кількість днів у році, 164 кількість днів користування грошима, 230 000 сума заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення даної суми як відсотків за користування коштами.

Перевіривши шляхом підсумку відповідність заявлених позивачем на стягнення сум як процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних) тим, що ґрунтуються на математичному підрахунку із застосуванням формули: Пр. = 3/365/100*879 (дні прострочки) * 230 000 (сума боргу) = 16 616,71 грн., суд приходить до переконання про обґрунтованість вимог позивача в частині наявної заборгованості по сплаті трьох відсотків річних.

Так само знайшли своє підтвердження зазначений позивачем розмір суми боргу з урахуванням індексу інфляції 44 646,30 грн., порядок розрахунку якого здійснено з врахуванням встановлених індексів інфляції у відповідні періоди та відповідає рекомендаціям, наданим Верховним судом України в листі від 03.04.97 відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 14, 60, 88, 214-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 303 664,01 грн., з яких: 230 000,00 грн. сума основного боргу, 12 401,00 грн. - сума відсотків за користування коштами за період з 18.11.2008 року по 30.04.2009 року, 44 646,30 грн. інфляційне збільшення заборгованості та 16 616,71 грн. 3 % річних як відповідальність за порушення грошового зобов»язання.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Богунія-А» на користь держави судовий збір в розмірі 2823,00 грн.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення через Богунський районний суд м. Житомира може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду у повному обсязі буде виготовлено 27.12.2011 року.

Суддя: