Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ГУ МВС України в Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року за позовом ОСОБА_5 до Бориспільського міського відділу ГУ МВС України в Київській області, Головного управління МВС України в Київській області про звільнення майна з під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив суд звільнити з під арешту транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Outlander 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5 шляхом вилучення запису про накладення арешту з бази даних УДАІ ГУ МВС України в Київській області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач - Головне управління МВС України в Київській області ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що 16.06.2010 року слідчим СВ Бориспільського MB ГУ МВС України в Київській області було порушено кримінальну справу, за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами у особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України. Постановою слідчого СВ Бориспільського MB ГУ МВС України в Київській області від 16.06.2010 року автомобіль Mitsubishi Outlander 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний знак НОМЕР_2 було визнано речовим доказом, приєднано до кримінальної справи та на нього накладено арешт.

Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 16.08.2010 року за позивачем визнано право власності на вищезазначений автомобіль.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, яке знаходиться під арештом, належить їй, може звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на це майно та звільнення, даного майна, з-під арешту. Ст. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", № 1388, затверджених Постановою KM України 07.09.1998 року, з змінами та доповненнями, правомірність придбання транспортних засобів, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Враховуючи, що позивач правомірно, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, набув право власності на спірний транспортний засіб та на даний час є його власником, спору щодо правомірності володіння позивачем даним автомобілем не має, і внаслідок знаходження автомобіля під арештом, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, чим порушується його право власності, гарантоване законом, суд дійшов висновку, що слід звільнити належний позивачеві транспортний засіб з під арешту, враховуючи, що сам факт належності даного автомобіля до речового доказу по кримінальній справі не може бути підставою для позбавлення позивача права власності на спірний транспортний засіб, враховуючи, що автомобіль не втрачає статусу речового доказу, що не перешкоджає прийняттю законного рішення по порушеній кримінальній справі, в процесі якої може бути прийняте рішення про інші обмежувальні заходи щодо автомобіля, з врахуванням інтересів його власника.

Однак з викладеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 79, 80 КПК України - речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до справи постановою особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора або ухвалою суду. Речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. При передачі справи від одного органу дізнання чи досудового слідства до іншого, направленні справи прокуророві чи до суду, а так само при передачі справи з одного суду до іншого речові докази передаються разом із справою. В окремих випадках речові докази можуть бути до вирішення справи в суді повернуті їх володільцям, якщо це можливо без шкоди для успішного провадження в справі.

Речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи.

Статтею 81 КПК України визначено, що питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, питання про речовий доказ, в даному випадку автомобіль Mitsubishi Outlander 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний знак НОМЕР_2 має вирішувати суд, який буде розглядати по суті кримінальну справу з постановленням вироку чи ухвали або слідчий чи прокурор у разі закриття справи на стадії досудового слідства.

Прийнявши рішення про звільнення автомобіля з-під арешту в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент визнання за позивачем права власності на автомобіль Mitsubishi Outlander 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний знак НОМЕР_2, останній вже був визнаний речовим доказом. Тобто на момент прийняття судом в порядку цивільного судочинства рішення про звільнення автомобіля з-під арешту постанова слідчого від 16.06.2010 року про накладення арешту була чинною.

Як зазначено вище, згідно з ст. 81 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

На момент розгляду цивільної справи про звільнення майна з під арешту, рішення про речовий доказ спірний автомобіль, в порядку ст. 81 КПК України не приймалось, а отже і спору про належність автомобіля немає.

За таких обставин суд першої інстанції не мав достатніх законних підстав звільняти автомобіль з-під арешту. Своїм рішенням суд першої інстанції фактично вийшов за межі наданих йому законом повноважень та перебрав на себе повноваження слідчого, прокурора та суду, що буде розглядати справу в порядку кримінального судочинства.

В даному випадку за змістом ст. 81 КПК України суд мав би право розглянути зазначений позов в порядку цивільного судочинства лише після прийняття рішення по речовому доказу в порядку визначеному ст. 81 КПК України та у разі незгоди з рішення про долю речового доказу, тобто у разі наявності спору про належність речей, що підлягають поверненню.

Крім того позивач, вважаючи що його права порушені не позбавлений можливості вирішувати питання про звільнення його автомобіля з-під арешту в порядку КПК України, звертаючись до слідчого, оскаржуючи його постанови прокурору та до суду.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до зазначеного закону він визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Таким чином висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 до Бориспільського міського відділу ГУ МВС України в Київській області, Головного управління МВС України в Київській області про звільнення майна з під арешту - відмовити.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: