АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22ц -9040/11 Головуючий 1-ї інстанції Гуляєва Г.М.
Категорія: стягнення боргу Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Сащенко І.С., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг по розписці від 27.11.2006року з урахуванням 3% (відсотків) річних, що складає суму 86722грн.52коп., а також борг по розписці від 02.10.2008року з урахуванням 3% (відсотків) річних та індексу інфляції за спірний період часу, що складає за його підрахунками загальну суму - 189152грн.05коп. Крім того, просив стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1700грн. та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 27 листопада 2006року ОСОБА_1 взяла у нього в борг 10000доларів США і зобовязалася їх повернути в строк до 01 січня 2008 року, про що написала письмову розписку. За сплином вказаного строку відповідач гроші не повернула, просила ще деякий час почекати з урахуванням її скрутного матеріального становища. Через деякий час, а саме 02 жовтня 2008 року ОСОБА_1 знову звернулася до нього з проханням зайняти гроші в сумі 150000грн., зобовязавшись повернути борг до 01 січня 2009 року, про що також написала письмову розписку. Незважаючи неодноразові прохання позивача повернути борг у добровільному порядку, відповідач ніяким чином не реагує та мирним шляхом вирішити це питання відмовляється, що змусило його звернутися до суду за примусовим стягненням.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, подала свої письмові заперечення, в яких зазначає, що дійсно 27 листопада 2006 року ОСОБА_2 сам привіз їй в магазин гроші у гривнях, точної суми вона вже не памятає, але вона дійсно дорівнювалася на той момент 10000доларів США. Вказану суму вона віддавала йому у подальшому частинами, останню у листопаді 2007 року. Коли попросила віддати розписку, то ОСОБА_2 відповів, що забув її вдома, але потім сам знищить цю розписку. Вона повірила йому, оскільки до цього часу між ними були довірительні стосунки. В кінці жовтня 2008року знову зявилися фінансові труднощі з оплатою за товар, а тому вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням позичити їй ще гроші. Фактично позичала у нього 50000грн., однак в розписці написала про повернення 150000грн., думаючи, що з урахуванням дружніх стосунків, він не стане вимагати повернення всієї суми грошей.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову з підстав, наведених у письмових запереченнях.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг по борговим розпискам на загальну суму 129635грн., судові витрати: 120грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і 1700грн. судового збору.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважав встановленими, та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема зазначає, що вона 02.10.2008року взяла у позивача в борг тільки 50000грн., але він примусив її написати письмову розписку на 150000грн., пояснивши при цьому, що 100000грн. будуть відсотками за користування позикою.

Позивач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Згідно положень ст.16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних справ та інтересів є примусове виконання зобовязання.

Так, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Як убачається з матеріалів справи, 27 листопада 2006року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір займу 10000доларів США, які остання зобовязалася повернути до 01.01.2008року, про що свідчить письмова розписка (а.с.6).

Однак, у визначений цією розпискою строк ОСОБА_1 борг ОСОБА_4 не повернула. На момент подачі до суду позову офіційний курс гривни до долару США згідно даних Національного банку України становив: 100дол.США=796,35грн.України. Таким чином, 10000дол.США буде становити 79635грн.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що дійсно отримувала від позивача 10000доларів США по розписці від 27.11.2006року. Разом з тим доказів у підтвердження того, що вона повністю повернула ОСОБА_4 вищезазначену боргову суму, віддававши йому частинами у гривнях, відповідач ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надала, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є її обовязком.

Задовольняючи позов у цій частині, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики і у звязку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань правомірно стягнув з неї на користь позивача 79635грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 тільки в частині стягнення 79635грн. по розписці від 27.11.2006року, тому в іншій частині це рішення згідно ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційною інстанцією не переглядається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -