АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Категорія: стягнення суми Доповідач: Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 року судова колегія судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Козир Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2011 р.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору позики № 888 від 07 травня 2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, він передав ОСОБА_3 кошти в сумі 39 000 грн., що на момент укладення договору складало еквівалент 4 900 доларів США, відповідач зобов'язувалася повернути зазначені кошти у строк до 15 серпня 2009 року за комерційним курсом долару США на момент повернення. Крім того, 14 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 1699, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, згідно умов якого він передав відповідачці грошові кошти в сумі 135 000 грн., що на момент укладення договору складало еквівалент 16 800 доларів США, остання зобов'язалася повернути запозичені кошти до 26 грудня 2009 року у гривнях за комерційним курсом на день повернення. Зазначений договір був укладений за згодою чоловіка ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2С, що зазначено у тексті договору. Також, 30 березня 2009 року ОСОБА_3 отримала від нього у борг грошові кошти у сумі 3 000 грн. та 5 900 грн. зі строком повернення до 04 квітня 2009 року, а відповідач ОСОБА_2 16 березня 2009 року отримав від нього грошові кошти в сумі 2 400 грн., які зобов'язався повернути до 26 березня 2009 року. Зазначені договори позики були оформлені у формі власноруч написаних розписок відповідачів. Оскільки відповідачі за жодним з укладених договорів грошові кошти не повернули, позивач просив стягнути з них солідарно борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, проценти за час користування коштами в період дії договорів відповідно до облікової ставки НБУ.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2011 р. позов задоволено частково. Вирішено на користь ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 3 031,15 грн., з ОСОБА_3 224 600,81 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити зазначене судове рішення, стягнути на його користь з ОСОБА_2 3 031,15 грн., з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 солідарно 213 370,48 грн., з ОСОБА_3 11 230,33 грн. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм матеріального права. Наполягає, що відповідачі повинні солідарно відповідати за договором позики від 14 серпня 2009 року, що був укладений ОСОБА_3 за згодою чоловіка.

Відповідачі з рішенням суду погодились, його не оскаржували, проти апеляційної скарги позивача заперечували.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2009 року, 07 травня 2009 року та 14 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_3 відповідно до укладених договорів отримала від позивача гроші в сумах 3 000 грн., 5 900 грн., 39 000 грн. та 135 000 грн., які повинна була повернути до 09 квітня 2009 року, 15 серпня 2009 року та 29 грудня 2009 року відповідно. 16 березня 2009 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 гроші в сумі 2 400 грн., які останній зобов'язався повернути до 26 березня 2009 року.

Позивач не погодився з рішенням суду лише в частині відмови у солідарному стягненні з відповідачів заборгованості за договором позики від 14 серпня 2009 року. Вказував, що зазначений договір був укладений в інтересах сім*ї ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2 давав згоду на його укладення.

Судова колегія вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язанням одного з подружжя стягнення може бути накладене лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладене на майно, яке є спільною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів того, що договір позики був укладений ОСОБА_3 в інтересах сім'ї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби. Згода ОСОБА_2 на укладення договору позики сама по собі зазначене не підтверджує.

Представник відповідача проти таких доводів позивача заперечував, вказував, що ОСОБА_3 позичені кошти надала в борг подрузі.

Суд першої інстанції правильно визначив правовідносини що склались між сторонами, дав оцінку договорам позики, дійшов висновку, що кожен з відповідачів зобов*язаний за своїми договорами й повинен відповідати особистим майном та часткою майна у праві спільної сумісної власності подружжя, яка має бути виділена йому в натурі.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2011 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді