Справа № 22-ц-1592/11 Головуючий у 1 інстанції: Рак Л. С.
Провадження № 22-ц/1390/2789/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2011 року року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 (в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6) до ОСОБА_3, з участю третіх осіб: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, обласного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, ОСОБА_7, про визнання права власності на частку у майні в порядку спадкування; позовом ОСОБА_5В.( в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6-А.І.) до ОСОБА_3, про усунення перешкод у володінні житлом ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5В.(в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6-А.І.) звернулася з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання права власності на частку у майні в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 та усунення перешкод у володінні квартирою № 3 в будинку 58 на вулиці Личаківській у м. Львові. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 18 січня 1996 року до 13 травня 1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. В цьому шлюбі 23 травня 1996 року народилася їх дочка ОСОБА_6-А.І. 24 вересня 2007 року ОСОБА_8 помер, не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку спірної квартири та автомобіль марки «Пежо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є його діти ОСОБА_6-А.І. та ОСОБА_9 і мати ОСОБА_10, яка померла 17 листопада 2009 року. Спадкоємцем ОСОБА_10 є ОСОБА_3 Вважає, що вона, як фактична дружина, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_10 змінила замки на вхідних дверях квартири і чинить перешкоди у користуванні такою. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 липня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за неповнолітньою ОСОБА_6-А.І. право власності на спадкове майно після смерті її батька ОСОБА_8, а саме: на 1/9 ідеальну частку квартири №3 в будинку 58 на вулиці Личаківській у м. Львові та на 1/3 ідеальну частку автомобіля марки «Пежо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_5

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обємі. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що вона з 18 січня 1996 року до 13 травня 1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_6-ОСОБА_11, що вона до часу смерті ОСОБА_8 перебувала з ним у сімейних відносинах, була фактичною дружиною, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про усунення перешкод у володіння спірною квартирою, зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості вказаної вимоги; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

На підставі ст.ст.11,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнаня сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 січня 1996 року до 13 травня 1998 року. В цьому шлюбі 23 травня 1996 року народилася їх дочка ОСОБА_6-А.І. ОСОБА_8 є батьком також ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 помер 24 вересня 2007 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. На день смерті спадкодавця на праві власності йому належала 1/3 частка спірної квартири, а також автомобіль марки «Пежо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а в разі відсутності такого, право на спадкування за законом одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкування після смерті матейчука І.Б. здійснюється за законом, оскільки спадкодавець не залишив заповіту.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що на час смерті спадкодавець не перебував у зареєстрованому шлюбі. Відтак, спадкоємцями першої черги були його діти (ОСОБА_6-А.І. та ОСОБА_9І.), а також мати ОСОБА_10, яка померла 17 листопада 2009 року і не встигла прийняти спадщину після смерті сина ОСОБА_8 Право на прийняття належної ОСОБА_10 частки переходить до єдиного спадкоємця за заповітом від 15 вересня 2009 року (спадкова трансмісія) - ОСОБА_3, що відповідає вимогам ст. 1276 ЦК України.

Згідно із ст. 44 КпШС України, чинного на час перебування в шлюбі позивача з ОСОБА_8, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, тобто з 13 травня 1998 року. Рішенням суду від 28 квітня 1998 року, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони довготривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, що було підставою для розірвання шлюбу. Під час перебування в шлюбі з позивачем у ОСОБА_8 і ОСОБА_12 народилася дочка ОСОБА_9

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Суд вірно встановив, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що спільно проживала з ОСОБА_8 останні пять років до дня його смерті, їх повязаність спільним побутом, а також про наявність їх взаємних прав та обовязків, а, відтак, не довела того, що вона є спадкоємцем ОСОБА_8 четвертої черги за законом. Тому суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_5 не належить до жодної із наступних черг спадкоємців за законом. Буд-які правові підстави для одержання нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 в судовому порядку відсутні. Суд правильно визначив, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на спадкове майно як спадкоємця четвертої черги з врахуванням зміни черговості одержання права на спадкування є безпідставними та необгрунтованими та прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 та визнання за ОСОБА_6-А.І. права власності на належну їй частку спадкового майна. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, спадкове майно після смерті ОСОБА_8 слід розподілити між трьома спадкоємцями в рівних частках, визначивши за кожним з них по 1/9 ідеальній частці квартири та 1/3 ідеальній частці автомобіля.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.

Оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін, оскільки при вирішенні цих вимог суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи.

Висновки суду в частині відмови у задоволенні вимоги про усунення перешкод у володінні спірною квартирою шляхом зобовязання відповідача надати ключі від такої ОСОБА_6-А.І., при умові, що за нею визнається право на спадкування частки цієї квартири, не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності, яке є непорушним, є право особи на майно (право володіння, користування та розпорядження), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею і на свій розсуд, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_3 визнала, що нею змінені замки у вхідних дверях спірної квартири, ключі від нових замків нею не передавалися іншим спадкоємцям. При таких обставинах ОСОБА_6-А.І. позбавлена можливості здійснювати своє право власності щодо частки в цій квартирі.

Колегія суддів приходить до висновку, що вимога щодо усунення перешкод ОСОБА_6-А.І. у володінні спірною квартирою є підставною і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.303, п.1,2 ч.1, ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 липня 2010 року в частині відмови у задоволенні вимоги про усунення перешкод у володінні квартирою 3 в будинку 58 на вулиці Личаківській у місті Львові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_13 у володінні квартирою 3 в будинку 58 на вулиці Личаківській у місті Львові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: