Справа № 2-1236/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2011 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Юзьвяк Б.Г.

при секретарі Свирида М.І.

за участю адвоката Самолюка В.В. (представник позивача)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позову позивач посилається на наступні обставини. 31 жовтня 1996 року позивач та ОСОБА_4 отримали ордер на житлове приміщення відповідно до якого зайняли квартиру АДРЕСА_1.

01 квітня 1998 року позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подарували вищевказану квартиру ОСОБА_3, про що було укладено договір дарування.

В 2009 році було змінено нумерацію будинків по АДРЕСА_1".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивач вказує на те, що укладення договору дарування було викликане тим, що він є непрацездатним та особою похилого віку і за станом здоров'я потребує догляду і матеріальної допомоги.

Племінниця ОСОБА_3 обіцяла довічно доглядати його, забезпечувати продуктами, оплачувати комунальні платежі за квартиру, надавати матеріальну та медичну допомогу, займатися домашнім господарством. У разі виконання племінницею цих зобов'язань, вона набувала права користування та володіння квартирою, а після смерті могла розпорядитися на свій розсуд.

На цих умовах позивач та покійна ОСОБА_4 підписали договір, тексту якого не читали.

В даний час відповідачка повністю змінила своє ставлення до позивача, повністю ігнорує домовленості, не надає йому матеріальної допомоги, не забезпечує продуктами та ліками, не оплачує комунальні платежі.

Після смерті дружини позивача ОСОБА_4, відповідачка виганяє його з дому, хоче позбавити житла і йому немає де жити. Іншого житла, де він міг би проживати у позивача немає.

Позивач зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, в тому числі і колишні, які проживають з ним в будинку (квартирі) що йому належить мають право користуватися цим житлом нарівні з власником. Тому просить зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод позивачу в користування квартирою, в якій він проживає.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що проблема в тому, що він платить за комунальні послуги лишні гроші. Він хоче, щоб ОСОБА_3 купила йому однокімнатну квартиру, а цю квартиру, яка двокімнатна, тоді може забирати собі. Перешкоди в користування квартирою полягають у тому, що відповідачка заявляє, що квартира вже належить їй. А у квітні 2011 року приїзджав батько відповідачки та висловлював бажання поселити в одну з кімнат свою матір. ОСОБА_3 нічого не допомагає позивачу, а фактично його доглядає ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є племінницею для позивача. Дядько їй розповідав, що ОСОБА_3 приїзджала в м.Дубно і приходила до квартири в якій він зараз проживає. Коли дядько запитав навіщо вона приїхала, ОСОБА_3 відповіла, що вона має право сюди приїзджати, бо квартира в майбутньому буде належати їй. Дядько хоче, щоб ОСОБА_3 купила йому однокімнатну квартиру, а вона не йде ні на які переговори.

Відповідачка ОСОБА_3 до суду не з'явилась, подавши заперечення до позову. Зазначила, що позивач та ОСОБА_4 дійсно подарували їй квартиру, але без будь-яких умов. Позивач оскаржував вказаний договір дарування до суду, але рішенням Дубенського міськрайонного суду від 22 березня 2010 року в позові про визнання договору дарування недійсним було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області це рішення залишено без змін. Щодо твердження позивача, що він є членом сім'ї відповідачки, це твердження є на її думку абсурдним, оскільки вона ніколи не проживала з ним під одним дахом не вела спільного господарства і не є його родичкою. Покійна ОСОБА_4 була тіткою матері відповідачки, а позивач який був не чоловіком а співмешканцем ОСОБА_4 ніяким родичем для відповідачки не приходиться. Тому відповідачка не зобов'язана виконувати відносно нього обов'язки покладені на власника житла ст.156 ЖК України.

Позивач дійсно на даний час проживає у квартирі, що належить відповідачці на праві приватної власності. Але ніяких перешкод ОСОБА_3 в користуванні для нього квартирою відповідачка не чинила. ніяких дій на позбавлення позивача можливості проживання чи користування квартирою не вчиняла і не має наміру того робити.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, ознайомившись з матеріалами справи суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, та не підлягає до задоволення.

На даний час правовий статус квартири АДРЕСА_1 такий, що вона на підставі договору дарування від 01.04.1998 року належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.9.)

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 намагались визнати вказаний договір дарування в судовому порядку недійсним, але в позові їм було відмовлено. (а.с.17-19).

Отже безумовно власником цієї квартири є ОСОБА_3, яка може розпоряджатись нею на власний розсуд.

Але як ОСОБА_3 зазначила у своїх запереченнях, так і встановлено в судовому засіданні, що вона не вчиняла ніяких дій що перешкоджали б у користуванні ОСОБА_2 квартирою, в якій він продовжує проживати. Ніяких обгрунтованих доказів цьому ні сам позивач ні свідок не навели.

За таких підстав позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.10,60, 212 ЦПК України, суд

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з поданням в 10-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: