АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В. Ф.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та на виїзд неповнолітньої дитни без згоди батька за кордон. Вказувала на те, що з 1995 року проживає однією сімєю з відповідачем без шлюбу. 17 квітня 2000 року у них народилася донька ОСОБА_5, батьком якої записаний ОСОБА_6 (після зміни прізвища та імені ОСОБА_3К.). В даний час вона працює та проживає в Італії і повністю утримує доньку. У звязку з погіршенням стану здоровя доньки вона звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та на виїзд доньки до Італії з метою її оздоровлення до досягнення нею повноліття.

Вважаючи відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд доньки до Республіки Італії у її супроводі безпідставною та такою, що суперечить вимогам ст.155 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України „Про охорону дитинства, просила задовольнити її позовні вимоги.

справа 22ц -1620/11

категорія 46 головуючий у 1-й інстанції

ОСОБА_7

суддя-доповідач ОСОБА_8 Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2011 року позов задоволено частково: надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проїзного документа для виїзду ОСОБА_5 за кордон, надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_5 за кордон без згоди батька у супроводі матері ОСОБА_4 до досягнення дитини шістнадцяти років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 за безпідставністю, оскільки він у травні 2011 року, тобто до звернення позивачки до суду з позовом, дав згоду на виїзд дитини за кордон, яка оформлена письмово і нотаріально засвідчена.

На думку апелянта, вимога позивачки про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини також є безпідставною, оскільки шлюб між ним та позивачкою не зареєстрований і дитина проживає з позивачкою. У відповідності до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231, оформлення проїзного документа у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, здійснюється на підставі заяви того з батьків, з ким проживає дитина.

Окрім того, позивачка не зверталася до нього за наданням такого дозволу.

В судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу не визнав, вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Відповідач та його представник, які належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст. Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України (далі Закон № 3857-ХІІ) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, може бути дозволено на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав згоду на тимчасовий виїзд доньки до Італії з 13 травня по 1 вересня 2011 року у супроводі позивачки і ця згода оформлена письмово та нотаріально засвідчена (а.с.42).

Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо виїзду дитини за межі України.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд у порушення зазначених вимог закону, за відсутності заперечень відповідача на тимчасовий виїзд доньки за межі України та без урахування вимог ст.141 СК України, яка визначає рівність прав і обовязків батьків відносно дитини, дійшов висновку про необхідність надання дозволу на тимчасові й неодноразові виїзди дитини разом із матірю за кордон до досягнення нею шістнадцяти років без згоди батька.

Окрім того, позивачка не надала суду належних доказів того, що дитина потребує лікування та оздоровлення за кордоном, а якщо потребує, то в якій країні.

Не встановлено судом і правової підстави для надання за рішенням суду дозволу на неодноразові виїзди дитини разом із матірю за кордон без згоди батька до досягнення нею шістнадцяти років, крім визначеної ст.4 Закону № 3857-ХІІ можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав.

Висновку про необхідність надання позивачці дозволу на виготовлення проїзного документа дитини суд першої інстанції також дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 2 статті 4 Закону № 3857-ХІІ передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом цієї норми закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків і при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, а не про надання дозволу на виготовлення проїзного документа.

Окрім того, судом в порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України не взято до уваги наявність належним чином оформленої згоди відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі позивачки.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді:

Копія вірна: суддя