Справа № 2-2274/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2011 Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Мясоєдової О.М.,

при секретарі - Андрейченко І.О.,

за участю представника позивача- Чижової І.Є. ,

відповідача -ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4

цивільну справу за позовом

Комунального підприємства «Сансервіс»

доКравця ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6 відділ у м. Кривому Розі

про відшкодування матеріальної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 Є В. з 29.01.2010року по 24.01.2011 року обіймав посаду директора Комунального підприємства «Сансервіс» згідно розпоряджень Міського голови м. Кривого Рогу за № 360-р від 24.12.2009р. «Про укладення контракту з директором комунального підприємства «Сансервіс»», за № 14-р від 21.01.2011року . «Про керівника комунального підприємства «Сансервіс»» .

11 грудня 2009 року з відповідачем у відповідності із розпорядженням Міського голови м. Кривого Рогу № 360-р від 24.12.2009року «Про укладення контракту з директором комунального підприємства «Сансервіс»», укладено Контракт за №78, яким визначались строк дії контракту, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання контракту і т.і. (надалі - Контракт).

У відповідності із розпорядженням Криворізького міського голови № 14-р від 21.01.2011року«Про керівника комунального підприємства «Сансервіс»» із відповідачем розірвано контракт та звільнено із займаної посади 24.01.2011року згідно із п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін).

Восени 2010 року контрольно - ревізійним відділом у місті ОСОБА_4 було проведено перевірку фінансово - господарської діяльності підприємства у період з 01.01.2008 року по 31.08.2010 року . За результатами перевірки складено ОСОБА_6 від 22.11.2010року за № 6-19/096 , згідно якому виявлено порушення чинного законодавства, в т.ч. встановлено, що відповідно до наказу по підприємству від 01.04.2009 року за № 362 ОСОБА_7 прийнято на посаду головного механіка з режимом праці - 4 години в день за сумісництвом . В той же час ОСОБА_7 займав посаду керівника комунального підприємства «Зелене господарство» за умовами контракту з виконкомом Криворізької міськради. За період роботи в КП «Сансервіс», а саме з 01.04.2009 року по 03.08.2009 року ОСОБА_7 була нарахована та виплачена заробітна плата на загальну суму - 5 964,69 грн., в т.ч. основна заробітна плата у сумі - 5 123,09 грн., премія в сумі 400,00 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі - 441,60 грн.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.93р.за № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств ,установ і організацій » (надалі - Постанова) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій затвердженого спільним наказом ОСОБА_8 праці України, ОСОБА_8 юстиції України та ОСОБА_8 фінансів України від 28.06.1993р. за № 43 (надалі - Положення).

У відповідності із пунктом 4 зазначених Постанови та Положення:

- керівникам державних підприємств та їхнім заступникам забороняється працювати за сумісництвом, за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності.

ОСОБА_9 із Національним класифікатором професій ДК 003:2005 посада директора,яку ОСОБА_7 обіймав у визначений період на Комунальному підприємстві «Зелене господарство» відноситься до першого розділу - «Законодавці, вищі державні службовці, керівники,менеджери(управителі)», де містяться посади, пов'язані, зокрема, с керівництвом підрозділами установ, організацій незалежно від форм власності та видів діяльності.

Також, у відповідності із роз'ясненнями ОСОБА_8 праці та соціальної політики України від 08.08.2008р. №/243/06/186-08 «Щодо поширення обмеження умов сумісництва на установи ,які фінансуються із місцевих бюджетів», витягом з ОСОБА_8 праці та соціальної політики України від 16.09.2010 року «Про сумісництво посадових осіб державних і комунальних установ, соціальні гарантії інвалідів» вбачається, що робота за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій регулюється зазначеними вище постановою Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 3 квітня 1993 року N 245 і Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом ОСОБА_8 праці України ,ОСОБА_8 юстиції України, ОСОБА_8 фінансів України від 28 червня 1993 року N 43.

На час прийняття і дії цих нормативно-правових актів відповідно до Закону України «Про власність» до державної власності відносились загальнодержавна власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Зазначені нормативно-правові акти врегульовували питання роботи працівників на умовах сумісництва, як на державі (комунальних) підприємствах, так і в державних (комунальних) установах, організаціях, фінансуються з бюджетів всіх рівнів.

Незважаючи на втрату чинності Закону України «Про власність» зазначені нормативно-правові акти врегульовують питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, фінансуються з бюджетів всіх рівнів.

Отже, дія зазначених нормативно - правових актів поширюється не тільки на державні, а і комунальні підприємства, установи і організації.

Таким чином, законодавством чітко визначено наявність обставини, при яких керівники державного (комунального) підприємства має право працювати за сумісництвом.

У відповідності із зазначеним, ОСОБА_7 як керівник підприємства КП «Зелене господарство», не мав права працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької медичної і творчої діяльності), тобто не мав права виконувати, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час,за винятком наведених.

Таким чином, ОСОБА_9 ревізії встановлено порушення чинного законодавства .

Зазначене порушення допущено внаслідок порушення покладених на колишнього директора КП «Сансервіс» - ОСОБА_1 трудових обов'язків, з огляду на таке.

У відповідності із пунктом 2.8. Контракту: керівник укладає трудові угоди з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства. Пункт 2.12 Контракту містить перелік повноважень, що делегуються від Власника (Криворізької міської ради) до Керівника (відповідач за позовом), в т.ч.: проведення прийняття і звільнення працівників підприємства відповідно до трудового законодавства та цього положення .

Проте, відповідачем, при укладенні трудового договору з директором комунального підприємства «Зелене господарство» ОСОБА_7 , щодо прийняття останнього на пocaду головного механіка підприємства за сумісництвом (наказ по КП «Сансервіс» від 01.04.2009 року № 362), не дотримано вимог чинного законодавства, що регулює питання роботи працівників на умовах сумісництва. Наслідком винних дій відповідача стало завдання підприємству матеріальної шкоди (збитків) у сумі 5 964,69 грн., що є зайво виплаченою ОСОБА_7 заробітною платою (за період роботи з 01.04.2009 року по 03.08.2009 року. за сумісництвом з режимом праці - 4 години в день).

Крім того, внаслідок зайвого нарахування заробітної плати суміснику ОСОБА_7 зайво перераховано внески до державних цільових фондів за квітень - серпень 2009 року на загальну суму 2 197.96 грн., в т.ч.: до Пенсійного фонду України - 1980,25 грн., чим порушено п.1. ст.. 2 та п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р., до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 83,50 грн., що є порушенням п.1 ст.1 п.2 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» зі змінами від 11.01.2001 р. № 2213-ІП, до Фонду соціального страхування на випадок безробіття - 95,43 грн., в порушення п.2 ст.1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» зі змінами від 11.01.2001 р. № 2213-ІП, до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві - 38,77 грн., що є порушенням абз.6 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV.

Дане порушення також призвело до матеріальної шкоди (збитків), що спричинено підприємству, на суму - 2 197,96 грн.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, що було заподіяно КП «Сансервіс» внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обов'язків, становить - 8 162,65 гривень.

У відповідності із п.4.2. Контракту: Керівник, за шкоду, заподіяну підприємству з його вини, несе відповідальність, передбачену законодавством України про працю.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

ОСОБА_9 із ст. ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть обмежену матеріальну відповідальність, тобто у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству заподіяно в т.ч. зайвими грошовими виплатами.

ОСОБА_9 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року за № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. ОСОБА_9 довідки про середню заробітну плату відповідача, який працював в КП «Сансервіс» з 29.01.2009року по 24.01.2011року на посаді директора підприємства, середньомісячна заробітна плата складає - 5004,00 грн.

Таким чином, відповідач повинен відшкодувати КП «Сансервіс» збитки, заподіяні з його вини зайвими грошовими виплатами, що були сплачені ОСОБА_7 внаслідок порушення законодавства, що регулює питання оплати праці за сумісництвом працівників державних (комунальних) установ, в межах встановлених законодавством - у сумі 5 004,00 грн. Просять суд стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства «Сансервіс» суму збитків спричинених зайвими грошовими виплатами у розмірі середнього місячного заробітку 5004 гривні, а також судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав і суду пояснив , що він, будучи керівником комунального підприємства «Сансервіс» уклав трудовий договір з директором комунального підприємства «Зелене господарство» ОСОБА_7 , щодо прийняття останнього на пocaду головного механіка підприємства за сумісництвом (наказ по КП «Сансервіс» від 01.04.2009 року № 362).Але він не розуміє ,які збитки були завдані цим підприємству КП «Сансервіс», оскільки ОСОБА_7 отримував заробітну плату за те ,що працював за сумісництвом. Крім того КП «Зелене господарство», де директором був ОСОБА_7 знаходилось в тяжкому стані ,не працювало і він для того ,щоб підтримати людину , прийняв на роботу за сумісництвом.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала , надала суду письмові заперечення на позовну заяву, вказавши , що в позові повинно бути відмовлено з наступних підстав : позивачем не доведений розмір матеріальної шкоди, факт порушення відповідачем обов'язків за трудовим договором, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та його вину. Позивач доводить факт і розмір заподіяної йому шкоди виключно висновками ОСОБА_6 відділу і жодними іншими доказами це не обґрунтовує. Те саме вбачається і зі змісту ч.1 ст. 135-3 КЗпП України, відповідно до якої розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На відміну від відносин, врегульованих цивільним правом, в трудових відносинах стягненню підлягає лише реальна шкода, яка також називається прямою або дійсною.

Під прямою (дійсною) шкодою розуміють шкоду наявному, реально існуючому майну шляхом втрати його (або його частини), привласнення, псування, пониження цінності і відповідної необхідності власника або уповноваженого ним органу провести витрати на придбання або відновлення майна або провести зайві виплати з вини працівника іншому суб'єктові (фізичній або юридичній особі).

Проте, жодних ознак вказаних втрат, які б могли тлумачитися як пряма дійсна шкода в розумінні ст.ст. 130, 135-3 КЗпП України відповідачем позивачу заподіяно не було.

Під поняттям прямої дійсної шкоди можуть підпадати нестача, псування матеріальних цінностей, витрати на ремонт, штрафні санкції за невиконання зобов'язань, так і суми сплачених штрафів, оплати вимушеного прогулу або затримки видачі трудової книжки і інші виплати. Матеріальна відповідальність покладається як за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, з якими він перебуває в трудових відносинах, так і за шкоду, заподіяну власником з вини працівника третім особам у разі відшкодування цієї шкоди.

Проте вказані факти також відсутні, оскільки жодних виплат на користь третіх осіб, в т.ч. держави, на відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок виконання відповідачем своїх трудових обов'язків КП «Сансервіс» не здійснювало. Принаймні такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п.п. 45, 46 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 20 квітня 2006 року № 550, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Однак в матеріалах справи відсутні докази вжиття підприємством заходів для усунення начебто виявлених порушень, так само як і письмова вимога КРВ щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства, докази здійснення платежів чи перерахунків.

Крім того, не можна вважати шкодою заробітну плату, виплачену ОСОБА_7 та нараховані на неї бюджетні платежі, з огляду на наступне:

По-перше, посада головного механіка з посадовим окладом 2813,00 грн. була передбачена «Штатним розкладом керівників, спеціалістів та службовців КП «Сансервіс» УЖКГ виконкому Криворізької міської ради», введеним в дію з 29.01.2009 р. і затвердженим відповідачем як директором наказом по підприємству №1/1 від 29.01.2009 р.

По-друге, за період своєї роботи за сумісництвом в КП «Сансервіс» ОСОБА_7 фактично виконував свої трудові обов'язки на займаній посаді належним чином, не маючи жодних порушень трудової дисципліни, зауважень від адміністрації підприємства тощо, а тому як і будь-який інший працівник мав право на отримання винагороди за свою роботу у вигляду заробітної плати, передбаченої його посадовим окладом за фактично виконану роботу, як це передбачено ч. 1 ст. 102-1 КЗпП України.

По-третє, ні позивачем, ні КРВ не встановлено фактів неправильного нарахування та виплати зайвих сум щодо оплати праці ОСОБА_7 та обов'язкових платежів на зарплату, а лише говориться в ОСОБА_6 про неправомірність зайняття ним посади головного механіка за сумісництвом.

Таким чином, факт заподіяння заявленої в позові матеріальної шкоди відсутній, а її розмір слід вважати недоведеним.

Хибним також є висновок позивача та КРВ про протиправний характер поведінки відповідача при прийнятті ОСОБА_7 на роботу за сумісництвом.

Пунктом 1 Постанови №245 встановлено загальне правило, згідно з яким робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій (куди також належать і комунальні) мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Відповідно до п. 2 Постанови №245 встановлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Вказані положення законодавства були дотриманні при прийнятті ОСОБА_7 на роботу, що підтверджується наданими позивачем матеріалами, зокрема табелями обліку робочого часу, а тому закон в цій частині відповідачем порушено не було

Поряд з цим відповідно до п. 4 Постанови №245 встановлено, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

Проте в КП «Сансервіс» ОСОБА_7 не працював на посаді керівника підприємства.

Постанова №245 встановлює обмеження для роботи сумісниками керівників державних та комунальних підприємств, якими в силу положень ч.3 ст. 65 ГК України є керівники, призначені власником (власниками) чи уповноваженим ним органом для керівництва господарською діяльністю підприємства. Проте в КП «Сансервіс» ОСОБА_7 працював на посаді спеціаліста, а не керівника підприємства, яким він був в КП «Зелене господарство». Як зазначалося вище Постанова №245 не містить обмеження щодо прийняття сумісника на посаду головного механіка. При цьому ймовірні порушення можуть вважатися такими, що мали місце, в діяльності КП «Зелене господарство», керівник якого не мав права працевлаштовуватися за сумісництвом.

Закон не зобов'язує при прийнятті працівника на роботу за сумісництвом з'ясовувати його основне місце роботи, при цьому ст. 22 КЗпП України містить пряму заборону необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу, а тому відповідач вважає, що жодної неправомірної поведінки в його діях не було.

Працівник не може притягатись до матеріальної відповідальності, якщо він не порушив свої трудові обов'язки. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, колективним, трудовим договором (контрактом), іншими локальними нормативними і індивідуальними актами.

Протиправною визнається така поведінка працівника, при якій він не виконує своїх трудових обов'язків або виконує їх неналежним чином, але тільки тих обов'язків, які прямо або побічно пов'язані з дбайливим відношенням до матеріальних цінностей. Цей обов'язок зазвичай конкретизується в спеціальних актах, що визначають порядок заощадження, зберігання і використання майна і інших матеріальних цінностей.

Проте як зазначив в позові сам позивач відповідно до п. 2.8. Трудового контракту, укладеного з відповідачем, він, як керівник мав право укладати трудові угоди з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства. А відповідно до п. 2.12 Трудового контракту, який містить перелік повноважень, що делегуються від Власника (Криворізької міської ради) до Керівника належить проведення прийняття і звільнення працівників підприємства відповідно до трудового законодавства та цього положення.

При цьому, прийнявши ОСОБА_7 на посаду головного механіка на 0,5 ставки, він не лише не заподіяв КП «Сансервіс» матеріальної шкоди, але і зекономив підприємству половину суми витрат на оплату праці головного механіка.

Отже, приймаючи на роботу ОСОБА_7, відповідач діяв правомірно в межах своїх повноважень та покладених на мене трудових обов'язків.

Недоведеною та фактично відсутньою є і вина відповідача в завданні ймовірної шкоди підприємству.

Матеріальна відповідальність працівника можлива тільки за наявності його вини. Як і при настанні інших видів відповідальності, вина виражає психічне відношення особи до вчиненого нею протиправного діяння і причинно-обумовленого ним результату. Вина полягає в тому, що особа передбачала або повинна була передбачати шкідливі наслідки свого діяння і бажає їх настання або відноситься до них байдуже. Розрізняють умисну вину і вину з необережності.

Проте, позивачем не зазначено в позові з якою формою вини вчинено ним порушення вимог законодавства та необґрунтовано жодними доказами факт наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Таким чином, за відсутності умов притягнення відповідача до відповідальності, передбачених статтею 130 КЗпП України та доведення їх позивачем відповідач вважає, що в позові КП «Сансервіс» має бути відмовлено.

Представник третьої особи контрольно-ревізійного відділу м. Кривого Рогу ОСОБА_3 позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що нормативно-правовими актами встановлюється обмеження щодо роботи за сумісництвом для керівників державних підприємств установ,організацій,їх заступників, керівників структурних підрозділів державних підприємств, установ і організацій та їх заступників. Чинність цих актів поширюється на державні й комунальні підприємства. В ході проведення ревізії з метою документального підтвердження фактично відпрацьованого часу та нарахованої заробітної плати ОСОБА_7 проведено було зустрічну звірку з КП «Зелене госпоподарство», якою встановлено , що правилами внутрішнього розпорядку на підприємстві часи роботи визначено з «8» години до 17 години , кожну пятницю до 16 години, з перервою з 12 години до 12-48 годин. Вищезазначені правила внутрішнього розпорядку підтверджені колективним договором прийнятим на конференції трудового колективу від 16.05.2008 року та зареєстрованого виконкомом Дзержинської районної у місті ради від 14.09.2008 року № 96. Крім того до ревізії було наданий наказ № 27 де внесені зміни до графіку роботи директора «Зелене господарство» ОСОБА_7 з 1.04.2009 року та встановлено початок роботи з 11.30 годин до 19.30 годин. Але зміни ,які внесені відповідним наказом не відображено в колективному договорі ,змін та доповнень до колективного договору стосовно зміни внутрішнього трудового договору до проведення зустрічної звірки надано не було. Сам ОСОБА_7 - директор КП «Зелене господарство» працював з 7 до 11 години на посаді головного механіка за сумісництвом тривалістю 4 години в КП «Сансервіс». Рішення про прийняття директора КП «Зелене господарство» на посаду головного механіка оформлене було наказом по КП «Сансервіс» від 1.04.2009 року ОСОБА_1 та підписано ним. Порушення, яке вчинено відповідачем, призвело до матеріальної шкоди - збитків завданих підприємству в загальній сумі 5964 ,69 грн. Це порушення не відшкодоване до цього часу.

Вислухавши сторони , представників , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю .

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 Є В. з 29.01.2010 року по 24.01.2011 року обіймав посаду директора Комунального підприємства «Сансервіс» згідно розпоряджень Міського голови м. Кривого Рогу за № 360-р від 24.12.2009р 11 грудня 2009 року з відповідачем у відповідності із розпорядженням Міського голови м. Кривого Рогу № 360-р від 24.12.2009року «Про укладення контракту з директором комунального підприємства «Сансервіс»», укладено Контракт за №78, яким визначались строк дії контракту, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання контракту і т.і. (надалі - Контракт).

ОСОБА_9 перевірки контрольно-ревізійного відділу м. Кривого Рогу в КП»Сансервіс» від 22.11.2010року за № 6-19/096 , було виявлено порушення чинного законодавства, в т.ч.:

ревізією встановлено, що відповідно до наказу по підприємству від 01.04.2009 року за № 362 ОСОБА_7 прийнято на посаду головного механіка з режимом праці - 4 години в день за сумісництвом . В той же час ОСОБА_7 займав посаду керівника комунального підприємства «Зелене господарство» за умовами контракту з виконкомом Криворізької міськради. За період роботи в КП «Сансервіс», а саме з 01.04.2009 року по 03.08.2009 року ОСОБА_7 була нарахована та виплачена заробітна плата на загальну суму - 5 964,69 грн., в т.ч. основна заробітна плата у сумі - 5 123,09 грн., премія в сумі 400,00 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі - 441,60 грн.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.93р.за № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств ,установ і організацій » (надалі - Постанова) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій затвердженого спільним наказом ОСОБА_8 праці України, ОСОБА_8 юстиції України та ОСОБА_8 фінансів України від 28.06.1993р. за № 43 (надалі - Положення).

У відповідності із пунктом 4 зазначених Постанови та Положення:

- керівникам державних підприємств та їхнім заступникам забороняється працювати за сумісництвом, за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності.

ОСОБА_9 із Національним класифікатором професій ДК 003:2005 посада директора,яку ОСОБА_7 обіймав у визначений період на Комунальному підприємстві «Зелене господарство» відноситься до першого розділу - «Законодавці, вищі державні службовці, керівники,менеджери(управителі)», де містяться посади, пов'язані, зокрема, с керівництвом підрозділами установ, організацій незалежно від форм власності та видів діяльності.

Також, у відповідності із роз'ясненнями ОСОБА_8 праці та соціальної політики України від 08.08.2008р. №/243/06/186-08 «Щодо поширення обмеження умов сумісництва на установи ,які фінансуються із місцевих бюджетів», витягом з ОСОБА_8 праці та соціальної політики України від 16.09.2010 року. «Про сумісництво посадових осіб державних і комунальних установ, соціальні гарантії інвалідів» вбачається, що робота за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій регулюється зазначеними вище постановою Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 3 квітня 1993 року N 245 і Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом ОСОБА_8 праці України ,ОСОБА_8 юстиції України, ОСОБА_8 фінансів України від 28 червня 1993 року N 43.

На час прийняття і дії цих нормативно-правових актів відповідно до Закону України «Про власність» до державної власності відносились загальнодержавна власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Зазначені нормативно-правові акти врегульовували питання роботи працівників на умовах сумісництва ,як на державних (комунальних) підприємствах, так і в державних (комунальних) установах, організаціях,фінансуються з бюджетів всіх рівнів.

Зазначені нормативно-правові акти врегульовують питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, фінансуються з бюджетів всіх рівнів.

Отже, дія зазначених нормативно - правових актів поширюється не тільки на державні, а і комунальні підприємства, установи і організації.

Таким чином, законодавством чітко визначено наявність обставини, при яких керівники державного (комунального) підприємства має право працювати за сумісництвом.

У відповідності із зазначеним, ОСОБА_7 як керівник підприємства КП «Зелене господарство», не мав права працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької медичної і творчої діяльності), тобто не мав права виконувати, крім своєї основної, іншоі регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час,за винятком наведених.

Зазначене порушення допущено внаслідок порушення покладених на колишнього директора КП «Сансервіс» - ОСОБА_1 трудових обов'язків, з огляду на таке:

У відповідності із пунктом 2.8. Контракту: керівник укладає трудові угоди з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства. Пункт 2.12 Контракту містить перелік повноважень, що делегуються від Власника (Криворізької міської ради) до Керівника (відповідач за позовом), в т.ч.: проведення прийняття і звільнення працівників підприємства відповідно до трудового законодавства та цього положення .

Проте, відповідачем, при укладенні трудового договору з директором комунального підприємства «Зелене господарство» ОСОБА_7 , щодо прийняття останнього на nocaду головного механіка підприємства за сумісництвом (наказ по КП «Сансервіс» від 01.04.2009 року № 362), не дотримано вимог чинного законодавства, що регулює питання роботи працівників на умовах сумісництва. Наслідком винних дій відповідача стало завдання підприємству матеріальної шкоди (збитків) у сумі 5 964,69 грн., що є зайво виплаченою ОСОБА_7 заробітною платою (за період роботи з 01.04.2009 року по 03.08.2009 року. за сумісництвом з режимом праці - 4 години в день).

Крім того, внаслідок зайвого нарахування заробітної плати суміснику ОСОБА_7 зайво перераховано внески до державних цільових фондів за квітень - серпень 2009 року на загальну суму 2 197.96 грн., в т.ч.: до Пенсійного фонду України - 1980,25 грн., чим порушено п.1. ст.. 2 та п.1 ст.4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р., до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 83,50 грн., що є порушенням п.1 ст.1 п.2 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» зі змінами від 11.01.2001 р. № 2213-ІП, до Фонду соціального страхування на випадок безробіття - 95,43 грн., в порушення п.2 ст.1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» зі змінами від 11.01.2001 р. № 2213-ІП, до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві - 38,77 грн., що є порушенням абз.6 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-XIV.

Дане порушення також призвело до матеріальної шкоди (збитків), що спричинено підприємству, на суму - 2 197,96 грн.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, що було заподіяно КП «Сансервіс» внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обов'язків, становить - 8 162,65 гривень.

У відповідності із п.4.2. Контракту: Керівник, за шкоду, заподіяну підприємству з його вини, несе відповідальність, передбачену законодавством України про працю.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

ОСОБА_9 із ст. ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть обмежену матеріальну відповідальність, тобто у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству заподіяно в т.ч. зайвими грошовими виплатами.

ОСОБА_9 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року за № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. ОСОБА_9 довідки про середню заробітну плату відповідача, який працював в КП «Сансервіс» з 29.01.2009року по 24.01.2011року на посаді директора підприємства, середньомісячна заробітна плата складає - 5004,00 грн.

Таким чином, відповідач повинен відшкодувати КП «Сансервіс» збитки, заподіяні з його вини зайвими грошовими виплатами, що були сплачені ОСОБА_7 внаслідок порушення законодавства, що регулює питання оплати праці за сумісництвом працівників державних (комунальних) установ, в межах встановлених законодавством - у сумі 5 004гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст130 , 132,133 ,136 ,232 , 233 КЗпП України, ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства «Сансервіс» задовольнити повністю

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Сансервіс» суму збитків спричинених зайвими грошовими виплатами у розмірі середнього місячного заробітку - 5004 гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя: ОСОБА_11