АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2011року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради про відновлення межі земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2009року року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дніпропетровської міської ради про відновлення межі земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою(а.с.4-6).

Позивачі зазначали, що їм на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.06.84р. належить домоволодіння №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську, яке межує з домоволодінням №78 по вул.Каляєва, власниками якого є відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м.Дніпропетровська від 05.08.40р. батьку ОСОБА_7 була надана земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва по вул. Делегатській, 63, зараз №69. На підставі листа начальника АПУ №579 від 25.04.41р. земельна ділянка була збільшена рішенням виконкому до 962кв.м за рахунок відрізу надлишків від садиби Оглікова по вул.Каляєва,50, зараз №78.

На підставі рішень АНД районної ради м.Дніпропетровська Амур-Нижньодніпровське райжилуправління 29.07.44р. уклало з ОСОБА_7 тимчасовий договір забудови, згідно якого останній зобовязався здійснити будівництво жилого будинку, площа земельної ділянки на плані вказана 962кв.м. Будівництвом і оформленням документів на будинок і земельну ділянку займався батько. Після смерті батька, який помер 21.08.1948року, колишній власник суміжного домоволодіння вул.Каляєва,50, зараз №78, переніс межу земельної ділянки вглиб їхньої ділянки на 306кв.м і встановив паркан. У звязку з чим в подальшому в технічних документах площа їхньої земельної ділянки відображалась по фактичному користуванню - 656кв.м.

Посилаючись на те, що відповідачі не мають правовстановлюючих документів на захоплену земельну ділянку площею 306кв.м, площа земельної ділянки останніх перевищує встановлені законом розміри земельних ділянок, розміри площі вказаних земельних ділянок не відповідають даним чергового і адресного плану міста, органи місцевого самоврядування питання щодо суміжного землекористування не вирішили, позивачі просили: - відновити межі земельної ділянки домоволодіння №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську, визначивши межу між домоволодіннями №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську і №78 по вул.Каляєва згідно Тимчасовому договору забудови домоволодіння №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську від 29.07.44р. і даних земельно-кадастрової документації черговому плану міста.

- зобовязати ОСОБА_5Г.і ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою і власністю шляхом спилу дерев, які знаходяться поблизу межі між домоволодіннями.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2011року в задоволенні позову відмовлено(а.с.108-110).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ними вимог, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 1984року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками в рівних частках домоволодіннями №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську, що розташоване на земельній ділянці площею 586кв.м(а.с.11).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного народного суду м.Дніпропетровська від 8 жовтня 1993року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведено поділ домоволодіннями №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську та визначено порядок користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку площею 292кв.м, ОСОБА_3 площею 293кв.м, ділянку площею 71кв.м залишено в загальному користуванні. Загальна площа земельної ділянки згідно рішення суду становить 656кв.м(а.с.12-13).

Згідно даних технічного паспорту домоволодіння №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську площа земельної ділянки станом на 10.08.1949року становить 596кв.м(а.с.26), станом на 25.09.1992року - становить 656кв.м(а.с.7-8).

Власниками домоволодіння №78 по вул.Каляєва в м.Дніпропетровську станом на час розгляду справи, які на думку позивачів порушують їхні права щодо спірної земельної ділянки, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5(а.с.47-49).

Перевіряючи доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог, суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив, що розмір земельної ділянки домоволодіння №69 по вул.Делегатській в м.Дніпропетровську з часу її надання змінювався, однак достовірних доказів про те, що спірна земельна ділянка виділялась у встановленому законом порядку у розмірі, на який посилаються позивачі, матеріали справи не містять. Доказів про наявність перешкод з боку відповідачів в користуванні позивачами спірною земельною ділянкою, останні не надали, судом такі докази не встановлені.

Не погоджуючись з діями органів місцевого самоврядування відносно визначення меж спірних земельних ділянок, позивачі, як видно із справи, рішень останніх з приводу зазначеного питання не оспорюють.

В той час, як у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Крім того, як вбачається із справи, в числі заявлених вимог позивачі наполягали на відновленні меж земельної ділянки, які мали місце станом на 1944рік.

Однак, статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення(відновлення) меж земельних ділянок в натурі(на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник(користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановленням(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості).

Таким чином, зазначені норми закону не передбачають право суду відновлювати та визначати межі земельних ділянок в натурі, про що просили позивачі ухвалити судове рішення.

Встановивши вказані обставини та докази в їх підтвердження, суд, з урахуванням вимог закону, що регулює зазначені правовідносини, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про необгрунтованість позову, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-