КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-439/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.02.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Варакута Є.Ю., представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», третя особа - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про неправомірні дії ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», про визнання валютного кредитного договору, договору поруки і договору застави транспортного засобу недійсними та зобовязання здійснення ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» перерахунку переплачених коштів за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про неправомірні дії ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», визнання валютного кредитного договору № 14/08-112/80515 від 09.07.2008р., договору поруки № 014/08-112/80515/П від 09.07.2008р. і договору застави № 014/08-112/80515/3 від 09.07.2008р. транспортного засобу недійсними та зобовязання здійснення ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» перерахунку переплачених коштів за зазначеним вище кредитним договором по курсу долара США більш ніж 4, 84 грн. за долар на погашення тіла кредиту, посилаючись на те, що 09 липня 2008 року між ним та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль» - надалі ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» , було укладено валютний, в доларах США, кредитний договір № 14/08-112/80515 для придбання автомобіля. Позивач вважає, що текст зазначеного договору складений Банком, містить положення, які значно погіршили його положення, як споживача, за кредитним договором по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України, а саме, ОСОБА_5, надавши йому кредит у доларах США, порушив норми ст. 99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6,7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007р. «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», оскільки вважає, що використання банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною по відношенню до нього (такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача), що значно погіршує його становище як споживача порівняно з банком ( надавачом фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає йому право відповідно до п.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.

Відповідно до п. 1.1 п.1 кредитного договору він отримав кредит у розмірі 38 658,00 доларів США, гривневий еквівалент в кредитному договорі не зазначений. Строк кредитування - 84 місяці, плата за користування кредитом становить 13,05 % річних.

В своєму позові він також зазначає, що станом на 18.01.2010 року ним сплачено на погашення кредиту грошові кошти у розмірі 11 991, 90 доларів США, з яких кошти на погашення тіла кредиту - 5273, 51 доларів США, кошти на погашення процентів за користування кредитом - 6 718, 39 доларів США. Посилаючись на зазначене просив позов задовольнити.

В судові засідання позивач неодноразово не зявлявся, останній раз надав заяву про перенесення справи у звязку з хворобою його представника ОСОБА_6, однак ніякої довідки про хворобу представника суду не надав, а також не надав пояснень щодо причини своєї неявки. Тому суд вважає причини неявки позивача та його представника є неповажними і розглянув справу у відсутності позивача та його представника на підставі тих доказів, які надали сторони.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість, оскільки банк при укладенні спірних договорів, вимоги чинного законодавства не порушував, а тому нема підстав вважати зазначені договори недійсними, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України позов позивача не підтримав з тих же підстав .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_5 Аваль» було укладено валютний, в доларах США, кредитний договір № 14/08-112/80515 для придбання автомобіля, в якому сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_7 зобовязався надати позичальнику кредит за програмою кредитування «Авто в кредит з власним внеском» в сумі 38 658 доларів США на строк до 09 липня 2015 року зі сплатою 13,05 % річних за його користування.

Згідно з п. 5.1 ОСОБА_7 Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення рівними щомісячними платежами в розмірі, встановленому графіком погашення кредиту та інших платежів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимагаючи визнати договір недійсним, позивач посилається на нормативні акти, які, на його думку не відповідають положення договору, а саме: ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ст.ст. 6,7 Постанови Національного банку України» № 200 від ЗО травня 2007 року «Про затвердження правил користування готівкою іноземної валюти на території України», Закону України «Про захист прав споживачів», нормами яких встановлюється єдина обігова валюта на території України - гривна.

Однак суд вважає, що таке посилання є безпідставним.

Дійсно, нормою ч. 1 ст. 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але положення ч. З ст. 533 ЦК України допускають, використання за зобовязаннями іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Так. ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Положення Кредитного договору не суперечать також і постанові НБУ № 200 від 30 травня 2007 року Про затвердження правил користування готівкою іноземної валюти на території України».

У позові позивач стверджує, що відбулась істотна зміна обставин, якими він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме значне зростання курсу долару США по відношенню до гривні, що потягло за собою значне подорожчання кредитного ресурсу та суттєве зменшення ціни автомобіля та призвело до неможливості виконати взяті на себе зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Встановлено, що згідно з п.13.6 кредитного договору Позичальник свідчить, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладенні договору, він приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання кредитного договору, договорів застави, що забезпечують виконання зобовязань, а також невиконання зобовязань за кредитним договором.

Таким чином значне зростання курсу долару США по відношенню до гривні не є підставою для зміни або розірвання цього договору.

Крім того, п.13.5. кредитного договору встановлено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника.

Не знайшло свого підтвердження в судовому і посилання позивача на те, що укладення договору про надання йому кредиту в іноземній валюті має наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків, погіршує його становище як споживача, оскільки це не було підтверджено належними та допустими доказами.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, а також, якщо його недійсність встановлена законом.

За нормами ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні договорів були дотримані і не порушені.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, договору застави та договору поруки, оскільки вони відповідають вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Тому вважає у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8,10,11,209, 212-215, 218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» про неправомірні дії ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», визнання валютного кредитного договору № 14/08-112/80515 від 09.07.2008р., договору поруки № 014/08-112/80515/П від 09.07.2008р., і договору застави № 014/08-112/80515/3 від 09.07.2008р. транспортного засобу, недійсними та зобовязання здійснення ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» перерахунку переплачених коштів за зазначеним вище кредитним договором по курсу долара США більш ніж 4, 84 грн. за долар на погашення тіла кредиту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення

Суддя: В.Г.Циганок