АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (4) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бадалян Н.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про зобовязання надати довідку з новим розрахунком відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком») про зобовязання надати довідку з новим розрахунком відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 червня 1983 року під час виконання трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, у звязку з чим йому встановлена втрата професійної працездатності. ВАТ «Кривбасзалізрудком», здійснюючи перерахунок відшкодування шкоди з 01 липня 1994 року, збільшував суми втраченого заробітку не на коефіцієнти підвищення тарифних ставок на підприємстві, а на коефіцієнти підвищення середнього заробітку, тому станом на 01 квітня 2001 року передав до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) довідку про суму відшкодування шкоди у розмірі 30,45 грн. Вважає зазначену довідку невірною, тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд зобовязати ВАТ «Кривбасзалізрудком» надати Відділенню Фонду нову довідку про розрахунок суми відшкодування шкоди у розмірі 147,65 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для перерахування щомісячних платежів, не перевірив, чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству, не витребував відомості про нарахування і одержання заробітної плати за професією позивача за оспорюваний період, тобто за час виплати відшкодування шкоди підприємством. Крім того, суд не надав належної правової оцінки економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів на ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював підземним слюсарем черговим і по ремонту обладнання 4 розряду на шахті ім. Леніна РУ ім. Леніна ВО Кривбасруда (у теперішній час ВАТ «Кривбасзалізрудком»). 16 червня 1983 року під час виконання ОСОБА_2 трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він травмував око і втратив працездатність. За фактом нещасного випадку на виробництві відповідачем ВАТ «Кривбасзалізрудком» було складено акт № 48 від 01 вересня 1983 року. Висновком МСЕК від 04 жовтня 1984 року позивачу вперше встановлено 30 % втрати професійної працездатності. При наступних переоглядах, висновками МСЕК від 04 жовтня 1984 року, 04 жовтня 1985 року, від 04 жовтня 1987 року, 04 жовтня 1988 року, 04 жовтня 1988 року та 04 жовтня 1989 року ОСОБА_2 підтверджено 30 % втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 04 жовтня 1990 року позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності, розмір якої підтверджувався при переоглядах з 1991 року по 2001 рік. Висновком МСЕК від 12 листопада 2001 року ОСОБА_2 було встановлено 45 % втрати професійної працездатності з 04 жовтня 2001 року по 04 жовтня 2002 року та при наступному переогляді підтверджено рівень втрати професійної працездатності у розмірі 45 %. При переогляді 22 жовтня 2003 року позивачу встановлено 15 % втрати професійної працездатності, яку підтверджено при наступних переоглядах висновками МСЕК від 10 листопада 2004 року, 01 листопада 2006 року.

Наказом № 950 від 26 грудня 1983 року ОСОБА_2 було призначено виплати у звязку з втратою професійної працездатності в розмірі 87,53 руб., які в подальшому коригувалися на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів, запроваджених на підприємстві, а саме: з 01 липня 1992 р - 1,25; з 01 листопада 1992 р. - 1,75; з 01 січня 1993 р. - 1,33; з 01 березня 1993 р. - 1,5; з 01 червня 1993 р. - 1,97; з 01 вересня 1993 р. - 2,94; з 01 листопада 1993 р. - 2,1; з 01 грудня 1993 р. - 3,0; з 01 жовтня 1994 р. - 2,0; з 01 лютого 1995 р. - 3,0; з 01 січня 1996 р. - 1,25; з 01 липня 1999 р. - 1,15; з 01 січня 2000 р. 1,1; з 01 травня 2000 р. 1,193.

Станом на 01 квітня 2001 року позивач отримував страхові виплати у розмірі 30 грн. 45 коп.

Задовольняючи позов про зобовязання надати довідку з новим розрахунком відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, адміністрацією ВАТ «Кривбасзалізрудком» невірно коригувалися суми відшкодування шкоди, у звязку з чим відповідач передав до Відділення Фонду довідку станом на 01 квітня 2001 року з невірним розрахунком суми відшкодування шкоди.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна виходячи із наступного.

Як убачається з позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до суду стало те, що з 01.07.1994 року підприємство ВАТ «Кривбасзалізрудком» на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 449 збільшило тарифні ставки та посадові оклади в 2,0 рази, позивачу ж перерахунок відшкодування втраченого заробітку проведено не було.

З 01.01.1996 року згідно спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 1/6 від 26.01.1996 року збільшено у 2,5 рази тарифні ставки та посадові оклади, проте перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу проведено на коефіцієнт 1,25 згідно вказаної постанови.

З 01 червня 1997 року відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 3/91/06 від 21.05.1997 року підприємством тарифні ставки було збільшено у 1,25 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу не здійснювався.

З 01 січня 1998 року відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997 року № 6/195 «Про перегляд структури заробітної плати» тарифні ставки були збільшені в 1,3 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу не здійснювався.

З 01 липня 1999 року згідно спільної постанови адміністрації та профспілкових комітетів від 30.06.1999 р. № 11/13/5 тарифні ставки та посадові оклади були збільшені в 1,265 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу провів на коефіцієнт 1,15.

З 01 січня 2000 року спільною постановою адміністрації та профспілкових комітетів від 28.12.1999 р. № 16/20/11 тарифні ставки та посадові оклади були збільшені в 1,226 рази, перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу провів на коефіцієнт 1,1.

З 01 травня 2000 року згідно наказу ДП «КЗДРК» від 29.05.2000 № 159 тарифні ставки та посадові оклади були збільшені в 1,217 рази, а перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу провів на коефіцієнт 1,193.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність перерахунку призначених позивачеві підприємством сум відшкодування шкоди, за період з 01 липня 1994 року по 01 квітня 2001 року на коефіцієнти підвищення тарифних ставок (посадових окладів), при цьому не звернув уваги на доводи представника відповідача про те, що після введення договірної заробітної плати ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві фактично не проводилось у звязку з тим, що при підвищенні тарифних ставок змінювалася структура заробітної плати.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону праці», пп. 4, 9 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року зі змінами та доповненнями, які діяли на момент виниклих правовідносин (надалі Правил), відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров'я, складається з виплати втраченого заробітку (або відповідно його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності та інших виплат.

Відповідно до п. 28 Правил в редакції від 18.07.1994 року, що діяла до 03.10.1997 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводилось у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності; зміни складу сімї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, заробітної плати відповідно до колективного договору.

При зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), не передбачено підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок, що витікає з положень нормативно-правових актів, діючих на час виникнення спірних правовідносин, якими визначено порядок нарахування та перерахунку сум відшкодування шкоди працівникові у звязку із ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків.

Отже, госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей, самостійно визначали зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження.

З 01 липня 1994 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 449 збільшило тарифні ставки та посадові оклади в 2,0 рази, позивачу ж перерахунок щомісячних сум відшкодування шкоди не проводилось, у звязку з тим, що заробітна пата не збільшилася.

З 01.01.1996 року на підставі спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» № 1/6 від 26.01.1996 року тарифні ставки і оклади працівникам було збільшено в 2,5 рази, в той час як реальний ріст заробітної плати відбувся на коефіцієнт 1,25, який і був застосований підприємством до сум відшкодування шкоди позивача з 01.01.1996 року.

Відповідно до спільної Постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 21.05.1997 року № 3/91/06 на підприємстві з 01.06.1997 року тарифні ставки були збільшені у 1,25 рази без збільшення заробітної плати працюючих, а з 01 січня 1998 року відповідно до спільної постанови адміністрації і профспілкових комітетів ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997 року № 6/195 «Про перегляд структури заробітної плати» тарифні ставки були збільшені в 1,3 рази, також без збільшення заробітної плати працюючих.

З 01.07.1999 року згідно спільної постанови адміністрації та профспілкових комітетів від 27.10.1999року № 14/17/8 ; з 01.01.2000 року згідно наказу № 59 від 27.03.2000 року та з 01.05.2000 року відповідно до наказу №229 від 04.08.2000 року підприємство перерахувало суми відшкодування шкоди позивачеві на коефіцієнти фактичного збільшення заробітної плати, відповідно на 1,15; 1,1 та 1,193, оскільки заробітна плата на підприємстві, у тому числі за професією позивача, збільшилася саме на зазначені коефіцієнти.

За оспорюваний період з 01 липня 1994 року по 01 квітня 2001р. підприємство перерахувало суми відшкодування шкоди позивачу на коефіцієнти фактичного збільшення заробітної плати, що не суперечать закону, оскільки заробітна плата на підприємстві, у тому числі за професією позивача збільшилася саме на них.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного підвищення заробітної плати за оспорюваний період, що протирічить положенню ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для перерахунку суми відшкодування шкоди позивачеві у звязку з ушкодженням здоровя, починаючи з 01 липня 1994 року відсутні.

Беручи до уваги, що на час передачі особової справи до Відділення Фонду ВАТ «Кривбасзалізрудком» правильно визначило розмір щомісячних сум відшкодування шкоди, у суду першої інстанції не було підстав для перерахунку страхових виплат, та зобовязання відповідача надати Відділенню Фонду нову довідку про розрахунок суми відшкодування шкоди у розмірі 147 грн. 65 коп., станом на 01 квітня 2001 року.

У звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ч.1 п. 3 ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИ Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про зобовязання надати довідку з новим розрахунком відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5