Справа № 22-ц-1903/2011
Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Кіндрата В.П.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої вчиненням злочину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 07 грудня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 за спричинення їй легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоровя, матеріальну шкоду, повязану із грошовими витратами на стаціонарне лікування в Богородчанській центральній районній лікарні, та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Богородчанського районного суду від 07 грудня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 4000 грн. моральної шкоди, 120 грн. оплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 1000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги, а на користь держави з відповідача стягнуто 59 грн. 5о коп. державного мита. В решті позовних вимог відмовлено.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-1903/2011р. Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А.

Категорія 31 Суддя-доповідач ОСОБА_1

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначає, що судом не враховано того, що в Богородчанській центральній районній лікарні відсутня медична документація на ОСОБА_3, а отже можна дійти висновку, що вона за медичною допомогою не зверталась. Таким чином вважає, що позивачка не надала жодного доказу про спричинення їй моральної шкоди та причинного звязку між отриманими тілесними ушкодженнями і настанням моральної шкоди. Тому моральна шкода є недоведеною і не підлягає до задоволення така позовна вимога. Що ж стосується матеріальної шкоди, то він, як відповідач, визнав її в повному обсязі. Крім того при визначенні розміру моральної шкоди судом не було враховано його, апелянта, сімейний та матеріальний стан. На утриманні та вихованні в нього перебуває четверо неповнолітніх дітей і одна дитина знаходиться на платному навчанні, а його доходи є незначними. Тому стягнення з нього 4000 грн. моральної шкоди призведе до погіршення майнового стану його сімї і унеможливить утримання чотирьох неповнолітніх дітей. Відповідно ж до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого (в даному випадку між ним та позивачкою існує довготривалий конфлікт, який і був причиною заподіяння позивачці тілесних ушкоджень) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини, розмір відшкодування зменшується. Суд не дав належної оцінки тому, що відповідно до його доходів розрахунок на утримання однієї дитини є меншим ніж прожитковий мінімум на дітей відповідного віку. Вважає апелянт, що суд допустив порушення і норм процесуального права, поскільки протягом одного судового засідання дослідив всі докази по справі, належним чином не вивчивши обставини справи і не дослідивши докази, чим порушив вимоги ст.213 ЦПК України. Також суд не відреагував на його усне клопотання про бажання отримати юридичну допомогу, чим позбавив його права на отримання юридичної допомоги. За таких обставин просив скасувати оскаржуване рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги з вище наведених мотивів та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 скаргу не визнала, вважає її безпідставною, а рішення -законним і обґрунтованим, яке просила залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, який підтримав скаргу, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Богородчанського районного суду від 19.02.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.04.2010 року, ОСОБА_2 засуджено за статтею 125, частиною 1 КК України за спричинення позивачці легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоровя, та призначено покарання у вигляді 220 годин громадських робіт (а.с.4, 6-8).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3, у звязку з побиттям її відповідачем ОСОБА_2, знаходилася з 03.11.2008 року по 13.11.2008 року на стаціонарному лікуванні в Богородчанській центральній районній лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита тупа травма грудної клітини зліва, черевної порожнини, множинні синяки, гематоми верхньої лівої кінцівки та лівої нижньої кінцівки (а.с.13).

Про те позивачка ОСОБА_3 не подала суду належних і допустимих доказів на підтвердження відшкодування матеріальних затрат, понесених нею в звязку з лікуванням.

Тому суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_3, правильно стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки тільки спричинену їй моральну шкоду в сумі 4000 грн., що відповідає ст.1167 ЦК України та принципам розумності й справедливості.

Твердження апелянта про неврахування судом всіх обставин по справі та невідповідності його висновків обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає надуманими і голослівними, які не можуть братися до уваги, поскільки заперечуються матеріалами справи. Так, провадження по справі тривало з 04 серпня 2010 року по 07 грудня 2010 року і на стороні відповідача подавав адвокатський запит адвокат ОСОБА_4, який уже в судових засіданнях участі не приймав за волевиявленням самого відповідача. Тому клегія суддів вважає, що отримати юридичну допомогу відповідач можливість мав, про те не скористався таким правом по власній волі. Також при постановленні рішення суд першої інстанції врахував матеріальний і сімейний стан відповідача, тому правильно визначив суму на відшкодування моральної шкоди, яку спричинив позивачці своїми протиправними діями відповідач.

Отже, судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи та дано їм вірну юридичну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості постановленого судом рішення, підстав для скасування якого колегія cуддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 07 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.