Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-926/11
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2011 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
при секретарях Чуняк Н.А., Телепі Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Броварської міської ради Київської області про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку житлового будинку,

в с т а н о в и в :

У січні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що вони є рідними сестрою і братом. Відповідачі у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є їхніми племінниками, дітьми померлої рідної сестри ОСОБА_9.

З 15 липня 1927 року їхні батьки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого побудували по АДРЕСА_1.

01 березня 1971 року право власності на даний житловий будинок Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстроване за ОСОБА_10 згідно із договором на право забудови від 22 липня 1955 року, посвідченого 27 серпня 1955 року 9-тою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 9524, що підтверджується: довідкою-характеристикою Бориспільського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03 липня 1989 року № 618, довідкою-характеристикою Броварського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20 червня 2001 року № 948, листом Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" від 19 квітня 2010 року № 1592.

ІНФОРМАЦІЯ_9 їхній батько ОСОБА_10 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначений вище житловий будинок. Станом на момент відкриття спадщини будинок складався з наступних приміщень: веранди 1-І площею 4,7 м2, веранди 1-1 площею 7,2 м2, ванни 1-2 площею 1,8 м2, кухні 1-3 площею 8,2 м2, житлових кімнат 1-4 і 1-5 площею 9,1 м2 та 15,2 м2, коридорів 2-1 і 2-2 площею 5,9 м2 та 5,8 м2, житлових кімнат 2-3 і 2-4 площею 9,3 м2 та 13,0 м2.

Всього загальна площа будинку становила 80,2 м2, житлова площа - 46,6 м2, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 03 квітня 1989 року.

Усі наступні прибудови, що відображені у технічному паспорті на житловий будинок від 25 травня 2001 року, самовільно зроблені відповідачами, до них вони (позивачі) не мають ніякого відношення і на них не претендують.

На час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_10 у спадковому житловому будинку проживали та були зареєстрованими: їхня мати - дружина померлого ОСОБА_11 та діти померлого: ОСОБА_12, 1934 року народження, ОСОБА_9, 1937 року народження, ОСОБА_4, 1943 року народження, та ОСОБА_5, 1945 року народження, що підтверджується копією будинкової книги.

Виходячи з наведеного, враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), вони мають бути визнані судом такими, що прийняли спадщину після смерті батька, заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із них не подавав.

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла їхня мати ОСОБА_11.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері були четверо її дітей: ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В установлений законом шестимісячний строк вони подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері, проте свідоцтв про право на спадщину за законом не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_11 померла їхня сестра ОСОБА_9, яка на день смерті мала право на ? частку спірного спадкового житлового будинку. Спадкоємцями цієї частки стали двоє її дітей - відповідачі у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожен з яких отримав право на 1/8 частку спадкового житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_12 померла їхня сестра ОСОБА_12 Оскільки спадкоємців першої черги після її смерті не було, належну їй ? частку у будинку згідно із ст. 1262 ЦК України в рівних частках успадкували вони, позивачі як сестра і брат померлої.

Таким чином, у спірному спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 сторони у справі мають право: позивачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожний на 3/8 частки, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожний на 1/8 частку.

29 жовтня 2010 року з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_4 звернулася із відповідною заявою до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області.

Постановою від 30 жовтня 2010 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_11 їй відмовлено, оскільки нею не надані нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, рекомендовано звернутися до суду.

Крім, встановлення факту прийняття ними спадщини і визнання права власності на спадкове майно, у них виникла необхідність у встановленні ще факту родинних відносин, так як у їхніх, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, паспортах їхнє по батькові записане як "ОСОБА_4" та "ОСОБА_5", а у всіх правовстановлюючих документах на спадковий житловий будинок ім'я їхнього батька українською мовою записано як "ОСОБА_10".

Вважають, що ця розбіжність сталася у зв'язку із невірним перекладом із російської мови на українську імені "ОСОБА_10" на "ОСОБА_10".

Просили:

1 - встановити факт, що вони, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є дочкою та сином ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9;

2 - встановити факт прийняття ними, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, спадщини після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9;

3 - визнати за кожним із них, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, право власності на 3/8 часток спадкового житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 9-12).

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у ході розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до спадкової справи № 231/1979 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 їхньої матері ОСОБА_11 їхня сестра ОСОБА_12 згідно із вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадщину після смерті матері не прийняла, просили визнати за кожним із них право власності на 1/3 частку спадкового житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки спадщину у вигляді житлового будинку після смерті ОСОБА_11 прийняли троє її дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_9, кожний по 1/3 частки.

За наведених обставин, їм, позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у даному спірному спадковому житловому будинку належить по 1/3 частки кожному, а відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожному по 1/6 частки.

Просили задовольнити їхні позовні вимоги, встановити факти родинних відносин і прийняття спадщини та визнати за кожним із них, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, право власності на 1/3 частку спадкового житлового будинку АДРЕСА_1, який згідно із технічним паспортом складається з таких приміщень: двох житлових кімнат 1-4, 1-5 площею 9,1 м2 і 15,2 м2, двох коридорів 2-1, 2-2 площею 5,9 м2 і 5,8 м2 та двох житлових кімнат 2-3, 2-4 площею 9,3 м2 та 13,0 м2 (а. с. 56-57).

Позивач ОСОБА_4, яка представляє також і інтереси позивача ОСОБА_5, та її представник ОСОБА_13 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_14 та ОСОБА_7 у судовому засіданні позов визнали частково. Не заперечували того факту, що позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є дочкою і сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10, а також того факту, що вони, проживаючи на день його смерті у спірному спадковому будинку, прийняли спадщину після його смерті, проте своїх спадкових прав не оформили. Проти визнання за позивачами права власності на частку у спірному спадковому житловому будинку заперечували, оскільки з часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 матері позивачів ОСОБА_11 вони (позивачі) у спірному будинку не проживають, у належному стані будинок не підтримували, більше тридцяти років будинком не цікавилися взагалі. Цей спірний житловий будинок, який знаходився в аварійному стані, відремонтувала їхня мати, сестра позивачів, ОСОБА_9, яка до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 проживала разом з ними у цьому будинку. Після смерті останньої вони, ОСОБА_14 і ОСОБА_7, проживають у даному будинку зі своїми сім'ями, здійснили до нього певні прибудови.

Просили у визнанні права власності на частку у будинку позивачам відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_15 у судовому засіданні надала суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у якій зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 матері позивачів ОСОБА_11 вони в установлений строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини: ОСОБА_4 - 01 червня 1979 року, ОСОБА_5 - 03 вересня 1979 року.

У жовтні 1979 року позивач ОСОБА_4 з приводу поділу спадщини, зокрема спірного будинку, зверталася до міського відділу внутрішніх справ, начальником якого листом від 10 жовтня 1979 року їй для вирішення цього питання було рекомендовано звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_5 після подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини питанням оформлення своїх спадкових прав не займався взагалі.

Починаючи з 1979 року позивачі до суду за захистом своїх прав не зверталися, даний позов подано ними лише 28 січня 2011 року, тобто лише через 32 роки, у зв'язку з чим суд має застосувати положення ст. 267 ЦК України та відмовити позивачам у визнанні за ними права власності на частки у спірному житловому будинку з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідач Броварська міська рада Київської області у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву, у якій просила розглянути справу у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 22 липня 1955 року, посвідченого 27 серпня 1995 року 9-тою Київською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_10 належав житловий будинок АДРЕСА_1, який побудований у 1959 році. Право власності за ОСОБА_10 на цей будинок зареєстровано уже після його смерті 01 березня 1971 року (а. с. 23-24).

Рішенням Броварського міського народного суду Київської області від 27 жовтня 1982 року встановлено факт реєстрації 15 липня 1927 року шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 помер, спадкова справа після його смерті не відкривалася.

На момент смерті ОСОБА_10 у зазначеному вище житловому будинку проживали та були зареєстровані: його дружина ОСОБА_11 і діти померлого - три дочки: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8. По батькові усіх чотирьох дітей у домовій книзі російською мовою зазначалося як ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим факт, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є відповідно дочкою і сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10.

Згідно із ч. 1 ст. 429 ЦК УРСР (1922 року), чинного на момент смерті ОСОБА_10, вважалося, що якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному округу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК УРСР (1922 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

У ч. 1 ст. 420 ЦК УРСР (1922 року) передбачалося, що при одержуванні спадщини за законом спадкове майно ділиться на рівні частки між особами, закликаними до одержання спадщини в порядку черговості, зазначеної в першій та третій частині ст. 418.

Враховуючи вимоги ст. ст. 418, 420, 429 ЦК УРСР (1922 року), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, суд вважає встановленим також і факт прийняття після смерті ОСОБА_10 п'ятьма зазначеними вище спадкоємцями, у тому числі позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у рівних частках належного померлому ОСОБА_10 спадкового майна.

Після смерті батька ОСОБА_10 позивачі право власності на частку належного їм спадкового майна не оформляли. У спірному спадковому житловому будинку не проживають: ОСОБА_4 - з 28 вересня 1965 року, ОСОБА_5 - з 18 січня 1977 року.

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла мати позивачів ОСОБА_11.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини щодо визнання за позивачами права власності на спадковий будинок виникли у 1979 році після смерті їхньої матері ОСОБА_11 і продовжують існувати на даний час, при вирішенні вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання за кожним із них права власності на 1/3 частку спірного спадкового житлового будинку застосуванню підлягають положення чинного ЦК України (2003 року).

З постанови нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області від 30 жовтня 2010 року вбачається, що 01 червня 1979 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_11 була відкрита спадкова справа за № 231/1979.

Спадщину після її смерті прийняли:

1 - ОСОБА_4 - дочка померлої шляхом подачі 01 червня 1979 року до нотаріальної контори заяви за № 284;

2 - ОСОБА_5 - син померлої шляхом подачі 03 вересня 1979 року до нотаріальної контори заяви за № 406;

3 - ОСОБА_12 - дочка померлої шляхом подачі 20 жовтня 1979 року до нотаріальної контори заяви № 524;

4 - ОСОБА_9 - дочка померлої, яка прийняла спадщину фактично, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою.

З цієї постанови також видно, що позивачу ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірного житлового будинку відмовлено, оскільки спадкоємець не надав нотаріусові ні правовстановлюючого документа на спадкове майно, ні витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що спірний спадковий житловий будинок побудований батьками позивачів у шлюбі, а також те, що спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняло четверо спадкоємців, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 права на визнання за кожним із них права власності саме на 1/3 частку спадкового майна не мають.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 з приводу порушення її спадкових прав з боку сестри ОСОБА_9 та поділу спірного спадкового житлового будинку у жовтні 1979 року зверталася до Броварського міського відділу внутрішніх справ Київської області. Листом за № П-601 від 10 жовтня 1979 року начальником даного відділу їй для вирішення цих питань рекомендовано звернутися до суду (а. с. 109).

Позивач ОСОБА_5 жодних дій по оформленню своїх прав на спадкове майно, крім подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері, не вчиняв.

Наявність спору між спадкоємцями щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_10 підтверджується листом від 29 листопада 1980 року державного нотаріуса Базир В.Г. на ім'я спадкоємця ОСОБА_9 (а. с. 110).

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що про порушення прав на частку у спадщині позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відомо ще у жовтні 1979 року, проте за захистом своїх прав до суду з позовом вони звернулися лише у січні 2011 року.

Також суд встановив, що для оформлення права на частку у спірному спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_4 двічі у 1989 і 2001 роках оформляла у Бориспільському та Броварському міжміських бюро технічної інвентаризації технічні паспорти на будинок та отримувала довідки-характеристики на нього з метою подачі позову до суду.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З акту від 10 вересня 1987 року видно, що спадкоємець ОСОБА_9 зверталася до депутата Броварської міської ради Київської області Онищенка В.І. з проханням видати довідку для придбання будівельних матеріалів на ремонт спірного спадкового житлового будинку, який знаходився в аварійному стані.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_11, баби відповідачів, по даний час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають зі своїми сім'ями у спірному спадковому житловому будинку, підтримують його в належному стані, здійснили до нього добудови.

Доказів того, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчиняли будь-які дії щодо підтримання спадкового житлового будинку в належному стані, судом не здобуто.

У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про порушення їхніх прав на частку у спірному спадковому житловому будинку довідалися або могли довідатися ще у 1979-1980 роках.

До суду із даним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися лише 28 січня 2011 року, більше, ніж через тридцять років, тобто з пропуском позовної давності.

Оскільки представник відповідача ОСОБА_15 у суді заявила про застосування спливу позовної давності до вимог щодо визнання за позивачами права власності на частку спірного спадкового житлового будинку, що є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку, що у цій частині у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, є дочкою та сином ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І.М.