АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 46 (ІУ) Тимошенко Т.І.
Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду у м. Кривому Розі від 30 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільне майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільне майно, посилаючись на те, що з 2001 року вона проживає однією сім'єю з відповідачем по АДРЕСА_24 у м. Кривому Розі. Разом з ними проживають їх неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

За час спільного проживання, в період 2004-2008 років ними було придбано об'єкти нерухомості - квартири за різним адресами, а також квартира на підставі договору обміну, яка розташована за адресою: АДРЕСА_23. Всі придбані об'єкти нерухомості були зареєстровані на ім'я відповідача.

Просила суд встановити факт спільного проживання її з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати за нею право власності на ? частину спільного нерухомого майна, набутого за час спільного проживання.

Рішенням Жовтневого районного суду у м. Кривому Розі від 30 листопада 2010 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 10.12.2010 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без шлюбу з 2001 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спільне майно, набуте під час спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_3, а саме:

-на 1/2 частину нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_25;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою : АДРЕСА_8;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_11;

-на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_12.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення. Так, судом розглянуто справу за його відсутності в період утримання його в Криворізькому слідчому ізоляторі на підставі заяви про визнання позову, яку він не підписував. Вважає що позивачкою не доведено факту спільного з ним проживання, оскільки в грудні 2003 році разом з дітьми вона виїхала проживати за кордон, повернувшись тільки в 2009 році, а він же з 2005 року утворив нову сім'ю. Вважає, що пояснення допитаних в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть бути належними та допустимими доказами в підтвердження факту спільного поживання з позивачкою, оскільки останні стали його сусідами тільки з 2007 року. Крім того, суд не врахував, що нерухоме майно було придбано ним за особисті кошти, які є прибутком від здійснюваної ним діяльності приватного підприємця.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з його доведеності та визнання позову відповідачем.

Однак, погодитися з такими висновками колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі рішення цим вимогам законності та обґрунтованості не відповідає не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу придбав наступне нерухоме майно (а.с. 23-49, :

-12.10.2004 року нежиле приміщення АДРЕСА_25

-22.12.2004 року квартиру АДРЕСА_13;

-27.12.2004 року квартиру АДРЕСА_14;

-19.01.2005 року квартиру АДРЕСА_15;

-21.02.2005 року квартиру АДРЕСА_16;

-11.05.2005 року ? частину квартири АДРЕСА_17;

-20.12.2005 року квартиру АДРЕСА_18;

-21.04.2006 року квартиру АДРЕСА_19;

-07.06.2006 року квартиру АДРЕСА_20;

-27.06.2007 року квартиру АДРЕСА_21;

-20.08.2008 року квартиру АДРЕСА_22.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано на ім'я ОСОБА_3

Крім того 16.02.2009 року на ім'я ОСОБА_3 зареєстроване право власності на нежиле приміщення АДРЕСА_26 у м. Кривому Розі на підставі свідоцтва про право власності від 09.02.2009 року (а.с. 50-52).

Також на ім'я ОСОБА_3 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_23, придбаної ним на підставі договору міни від 16.09.2006 року (а.с. 53-55).

Все вищеперераховане майно є предметом позовних вимог ОСОБА_2, яке вона просила поділити між нею та відповідачем в порядку передбаченому ст.ст. 70, 74 СК України, посилаючись на придбання останнього в період проживання її та відповідачем однією сім'єю без шлюбу, починаючи з 2001 року.

Згідно ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

З вищенаведеної норми витікає, що визнання майнових прав та обов'язків фактичного подружжя здійснюється лише тоді, коли в судовому порядку буде встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, доведенню в судовому порядку підлягає факт спільного співжиття чоловіка та жінки, наявність взаємної матеріальної допомоги та підтримки, взаємного визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України на сторону покладається обов'язок з доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, в порушення вказаних вимог, позивачка не довела факту проживання з відповідачем однією сім'єю без шлюбу в той період, коли набувалося відповідачем спірне нерухоме майно. Крім того, як пояснив відповідач в суді апеляційної інстанції й не заперечувала позивачка, наприкінці 2003 року вона разом з дітьми виїхала проживати до Російської Федерації, а він створив нову сім'ю, зареєструвавши в законом встановленому порядку шлюбні відносини.

Отже в період придбання спірного нерухомого майна, починаючи з жовтня 2004 року, між сторонами були відсутні фактичні шлюбні відносини, а тому прав на придбане в цей період спірне нерухоме майно з підстав, передбачених ст. 74 СК України, позивач не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в даному випадку - право на майно.

Оскільки позивачкою не доведено її право на майно, придбане відповідачем, починаючи з 2004 року, то виходячи з вимог вказаної норми закону, підстав для встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю за період з 2001 року до його придбання, колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд вказаних обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.2, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм процесуального та матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду у м. Кривому Розі від 30 листопада 2010 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спільне майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: