Справа № 2-203/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2011 року. Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Литвинчука В.П.

при секретарі: Єрмаковій Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпродзержинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування будинку АДРЕСА_1 недійсним.

В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказала, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1. До неї прийшла голова вуличного комітету ОСОБА_3 та попросила тимчасово у будинку, який належить їй на праві власності, зареєструвати її невістку -відповідачку по справі. Вона згодилась. Вони поїхали до нотаріуса та вона зареєструвала відповідачку у своєму будинку. У нотаріальній конторі були присутні вона, голова вуличного комітету та відповідачка зі своїм чоловіком. ОСОБА_3 попросила її підписати, що вона не заперечує, щоб у неї була зареєстрована відповідачка. Вона не знала, що підписує договір дарування. До укладення договору дарування відповідачка говорила, що буде їй допомагати та буде за нею доглядати. Однак свого слова не дотримала та до неї не приходить. В силу свого похилого віку та стану здоров*я в момент укладення договору вона не усвідомлювала значення своїх дій. Вона взагалі не розуміла, що у нотаріальній конторі підписала договір дарування. Голова вуличного комітету, родичка відповідачки, пояснила їй, що необхідно поїхати до нотаріуса та підписати документи, але які саме не вказала. У неї поганий зір та в момент підписання договору вона була без окулярів. Після укладення договору вона до теперішнього часу проживає у своєму будинку. Після укладення договору відповідачка відібрала у неї гроші, паспорт та інші документи на підставі яких вона отримувала пенсію. Стосовно укладення договору дарування вона зверталась за допомогою до міліції та у травні 2010 року за допомогою міліції нею була отримана копія договору дарування та копію витягу про реєстрацію права власності. Просить позов задовольнити.

Представник позивачки пояснив, що ОСОБА_1 при укладенні договору дарування у нотаріальній конторі відповідачкою була введена в оману, що позивачка не знала та в силу свого віку та стану здоров*я не усвідомлювала, що нею укладається та підписується договір дарування. Просить позов задовольнити.

Відповідачка пред*явлений позов не визнала та пояснила, що позивачка звернулась до її свекрухи, як голови вуличного комітету, що боїться залишатись одна у хаті, що хоче щоб з нею у хаті хтось жив. Свекруха порадила її. Позивачка згодилась та вона позивачці по можливості допомагала. Потім позивачка їй сказала, що хоче скласти на її користь заповіт та склала його. Після цього сказала, що хоче подарувати їй будинок та між ними було укладено договір дарування. Вона позивачці допомагала та на протязі двох років все було нормально. Потім вияснилось, що вона позивачці не сподобалась та пред*явила позов до суду. Договір дарування був складений у нотаріальній конторі та нотаріус особисто розмовляла з позивачкою та зачитувала їй текст договору. Позивачка сама вирішила подарувати їй будинок та подарувала з власної ініціативи. Позивачка їй говорила, що у неї немає рідні. Вона не просила позивачку складати ні заповіту, ні договору дарування. Також вона не просила позивачку зареєструвати її у будинку. Вона житлом забезпечена. У будинку позивачки для неї відсутні умови для проживання. ОСОБА_1 просто просила у неї допомоги.

Представник відповідачки вказав, що сторонами повністю були виконані вимоги ст. 203 ЦК України, що позивачкою та її представником не надані докази, що при укладенні договору дарування позивачка не усвідомлювала значення своїх дій. Вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивачку вона знає та стосунки з нею нормальні. Відповідачки не знає. У 2010 році вона зустріла позивачку та за її проханням відвела її до міліції. ОСОБА_1 їй говорила, що буде скаржитись на голову вуличного комітету, яка відібрала у неї будинок. Потім вона приходила до ОСОБА_1 Там знаходилась ОСОБА_3, голова вуличного комітету, яка сказала, що договір дарування не укладали. ОСОБА_1 сказала, що їй ОСОБА_3 від нотаріуса винесла якісь папери та сказала, щоб вона їх підписала, що вона не знає що підписала тому, що у неї поганий зір, що вона не може ні читати, ні писати. Обставина, що ОСОБА_1 був укладений договір дарування їй стало відомо у квітні 2010 року. У теперішній час за ОСОБА_1 доглядає вона, свідок.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивачку вона знає та з нею стосунки хороші. Відповідачки не знає. Їй стало відомо, що у позивачки відібрали будинок. Позивачка практично нічого не бачить, не все пам*ятає, забуває. Саме цим відповідачка і скористувалась. Позивачка сама не може оформити ніяких документів та, навіть, оплатити комунальні послуги. Вважає, що позивачка договір дарування підписала несвідомо.

Відповідно до ст. 717 ЦК України "За договором дарування одна сторона /дарувальник/ передає або зобов*язується передати в майбутньому другій стороні /обдарованому/ безоплатно майно /дарунок/ у власність. Договір, що встановлює обов*язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування."

У судовому засіданні було встановлено, що позивачка не усвідомлювала, що нею підписується та укладається договір дарування. Підписуючи документи, позивачка вважала, що надає свою згоду на реєстрацію у її будинку відповідачки.

У судовому засіданні також було встановлено, що сторони по справі досягли згоди та між сторонами існувала домовленість, що відповідачка буде доглядати за позивачкою та надавати їй допомогу. Однак відповідачка вказаної домовленості не виконала.

У судовому засіданні відповідачка визнала, що між нею та позиваачкою була домовленість щодо надання позивачці допомоги, що вона не просила позивачку укладати договір дарування, що вона просто допомагала позивачці за її проханням на протязі двох років, що позивачка, будучи невдоволеною допомогою, яку вона їй надавала, звернулась до суду з настоящим позовом.

Вказана обставина була підтверджена поясненнями свідків.

Вказане свідчить, що між сторонами існували стосунки, передбачені договором довічного утримання, а не договором дарування.

У судовому засіданні було встановлено, що позивачка до теперішнього часу продовжує сплачувати всі комунальні послуги.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені судові витрати 568 гривень судового збору та 120 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки.

Керуючись ст.717,718,719 ЦК України, ст.,ст. 6-14,60,212-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним -задовольнити.

Договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 29 липня 2008 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони та посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кудрявцевим Вячеславом Олександровичем --- визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: 568 гривень судового збору /державного мита/ та 120 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено на протязі 10 днів з дня його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя: / Литвинчук В.П. /