23.05.2011 Єдиний унікальний номер 2-612/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2011 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Карпенко А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2010 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_2 проживала у цивільному шлюбі з відповідачем на протязі 8 місяців. З початку їх сумісного проживання між ними не було ніяких сварок чи непорозумінь, однак останнім часом між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з чим вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та вирішили припинити шлюб, згодом розійшлися.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2 У будинку відповідача, де проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було гідних умов для життя. Відповідач попросив у ОСОБА_1 гроші на ремонт у ванній кімнаті його будинку та вона дала йому свою кредитку картку для придбання необхідних матеріалів до ванної кімнати.

07 вересня 2008 року позивачі та відповідач поїхали у магазин «Тако», де придбали унітаз для ванної кімнати на суму 970 грн. 21 коп. Потім придбали у магазині «Нова лінія» кахель на підлогу та стіни, умивальник на суму 1901 грн. 79 коп. + 249 грн. 10 коп. та душ на суму 2663 грн. 59 коп. Отже, всього було витрачено 5784 грн. 69 коп. (970,21 + 1901,79 + 249,10 + 2663,59 = 5784,69 грн.), що підтверджує виписка про залишок на рахунку та проведення операцій по картковому рахунку № 4149 6053 5228 8120 за період із 07.09.2008 року по 08.09.2008 року, виданою відділенням «ПриватБанк». Відповідач пообіцяв поступово виплачувати ОСОБА_1 борг по мірі можливості.

У кінці грудня 2009 року ОСОБА_1 дала відповідачу ще 1000 грн. на встановлення вікон, а ОСОБА_2 також дала суму грошей на встановлення вікон зі своєї кредитної картки.

У грудні 2009 року відповідач був звільнений із місця роботи і саме тоді виникла проблема виплати ОСОБА_1 суми коштів, які вона дала у користування відповідачу. Але відповідач навіть частково ніякої суми боргу не віддав на протязі всього періоду.

Коли ОСОБА_2 поїхала за своїми речами до відповідача, він надав їй розписку, що поверне грошову суму не пізніше одного року, тобто до 06.08.2010 року.

На даний момент ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером. ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з дитинства та у зв'язку з хворобою постійно потребує систематичного лікування, медичного обстеження, спостереження та знаходиться на диспансерному обліку у Міській поліклініці № 4. З 20.03.09 року по 01.04.09 року вона знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні міської клінічної лікарні № 16. З 19.10.09 року по 03.11.09 року та з 06 квітня 2010 року по 23 квітня 2010 року знаходилась у відділенні неврології Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності.

ОСОБА_2 працювала, але 27.01.2010 року звільнилася за власним бажанням у зв'язку із хворобою, так як не мала можливості працювати. Вона постійно потребує витрат на лікування та підтримання свого здоров'я, що характеризується додатковими щомісячними витратами на лікування та придбання ліків.

Окрім матеріальної шкоди позивачам було завдано також і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки позивачі зазнали фізичного болю, їм було завдано моральних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, оскільки вони були змушені докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладах охорони здоров'я.

Просили суд стягнути з відповідача на їх користь майнову шкоду в сумі 9000 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн., а всього 11000 грн.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі, вели спільне господарство, мали сумісний бюджет. Даний факт сторонами по справі не заперечувався.

Останнім часом між ними постійно виникали сварки, внаслідок чого вони припинили шлюбні відносини.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2

07 вересня 2008 року позивачі та відповідач поїхали у магазин «Тако», де придбали унітаз для ванної кімнати на суму 970 грн. 21 коп. Потім придбали у магазині «Нова лінія» кахель на підлогу та стіни, умивальник на суму 1901 грн. 79 коп. + 249 грн. 10 коп. та душ на суму 2663 грн. 59 коп. Отже, всього було витрачено 5784 грн. 69 коп. (970,21 + 1901,79 + 249,10 + 2663,59 = 5784,69 грн.), що підтверджує виписка про залишок на рахунку та проведення операцій по картковому рахунку № 4149 6053 5228 8120 за період із 07.09.2008 року по 08.09.2008 року, виданою відділенням «ПриватБанк».

06 серпня 2009 року відповідач надав розписку, в якій зазначив, що зобовязується повернути ОСОБА_2 борг у сумі 3000 грн. та ОСОБА_1 борг у сумі 6000 грн. протягом одного року.

На даний час ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року.

ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою Серії МСЕ-ДНА-01 № 688374 та у зв'язку з хворобою вона має потребу у систематичному лікуванні, медичному обстеженні та спостереженні, що підтверджується випискою з історії хвороби № 1870/300 Міської клінічної лікарні № 16, виписним епікризом з історії хвороби № 5567 та № 1882 Українського державного наукового-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого поліклініки № 4 від 05 березня 2010 року.

ОСОБА_2 27 січня 2010 року була звільнена з роботи за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою АХ № 931500.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У своїй позовній заяві позивачі посилаються, зокрема на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, як на підставу своїх вимог в частині стягнення майнової шкоди, хоча, в матеріалах справи міститься розписка від 06 серпня 2009 року, та дані правовідносини регулюються Параграфом 1. Позика. Глави 71 ЦК України. А зазначена позивачами норма статті 1166 ЦК України встановлює підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, тобто із зобов'язань, які виникають внаслідок протиправної, неправомірної поведінки особи, яка завдала шкоду. Також майнова шкода полягає у порушенні майнового права особи, отже виражається у зменшенні майнового права потерпілої особи саме внаслідок протиправної поведінки.

Також в позовній заяві позивачі посилаються, зокрема на ч. 1 ст. 1167 ЦК України, як на підставу своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди. Згідно з положенням зазначеної норми наявність протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв'язок такої поведінки з наявною у позивачів моральною шкодою жоден із наданих до суду доказів не підтверджує.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачами не було надано суду доказів, які підтверджували б заподіяння відповідачем майнової шкоди; не довели в чому саме полягає протиправна поведінка відповідача і чим вона підтверджується; не надали доказів порушення цивільного майнового права позивачів; не надали доказів, які підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і завданою позивачам майновою та моральною шкодою; не довели вину відповідача у заподіянні шкоди.

Отже, жоден із наданих до суду доказів не підтверджує заподіяння відповідачем матеріальної та моральної шкоди позивачам, яка випливає із позадоговірних зобов'язань. Розписка від 06 серпня 2009 року може бути лише підтвердженням укладення договору позики, що є договірним зобов'язанням.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 90 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 90 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська