Справа № 2-1457/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 р. Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої - судді Середи І.В.,

при секретарі Шиміній М.Т.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача- Миронової Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання не перешкоджати у здійсненні права користування приміщеннями,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила виділити їй квартиру №АДРЕСА_1 і визнати за нею право власності, а також виділити їй грошову суму у розмірі 83000 грн., при цьому відповідачу залишити жилу будівлю та земельну ділянку площею 0,15 га по вул.Степовій,5, в с.Котовка Біляївського району Одеської області і земельну ділянку площею 0,100 га по вул.Кап.Марінеско, 19, в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, посилаючись на те, що дане майно вони придбали з відповідачем під час шлюбу, на даний час шлюб між ними розірваний, але досягти згоди щодо поділу майна вони не можуть. У ході розгляду справи позивачка уточнила свої вимоги, в яких просила визнати за нею право власності на квартиру №АДРЕСА_2 і стягнути з відповідача на її користь 83000 грн., що складає різницю вартості спільного майна, а за відповідачем визнати право власності на жилу будівлю по вул.Степовій,5, в с.Котовка Біляївського району Одеської області, на земельну ділянку площею 0,15 га по вул.Степовій,5, в с.Котовка Біляївського району Одеської області і на земельну ділянку площею 0,100 га по вул.Кап.Марінеско, 19, в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив встановити порядок користування квартирою №27 по вул.Ак.Заболотного, 33/2, в м.Одесі, надавши йому у користування кімнату площею 17,3 кв.м, а у користування позивачці дві окремі кімнати площами 12,7 кв.м. і 7,3 кв.м, а кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м і туалет площею 0,1 кв.м залишити у спільному користуванні; зобовязати позивачку не порушувати правила користування жилими приміщеннями і не чинити перешкоди у цьому, посилаючись на те, що дійсно вищевказану квартиру вони набули з відповідачкою під час шлюбу і погоджується з її правом на Ѕ частину цієї квартири, але позивачка перешкоджає йому у користуванні даною квартирою, створюючи для цього неможливі умови, проте протягом шести років він як власник цієї квартири сплачує усі комунальні платежі. Одночасно відповідач та його представник заперечували проти розподілу жилої будівлі та земельних ділянок, посилаючись на те, що житлова будівля по вул.Степовій,5, в с.Котовка Біляївського району Одеської області є обєктом незавершеного будівництва, яке не введене в експлуатацію, а тому не може вирішуватися питання про визнання права власності на даний обєкт.

У судовому засідання представник позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі і заперечувала проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину квартири №АДРЕСА_2, при цьому просили задовольнити зустрічний позов та встановити порядок користування квартирою. Заперечували проти визнання права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок вул.Степовій,5, в с.Котовка Біляївського району Одеської області, так як даний будинок не зданий в експлуатацію і на нього не зареєстровано право власності, крім того, був побудований після припинення шлюбних відносин лише за його кошти, а земельні ділянки взагалі не є спільним майном подружжя оскільки були приватизовані, тобто є особистою власністю відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, та свідків, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №2-1440/10, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний у повному обсязі з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 23 листопада 2006 року першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси було зареєстровано розірвання шлюбу між ними (а.с.7).

За час перебування у шлюбі 26 лютого 2004 року позивачка і відповідач набули квартиру №АДРЕСА_3. Відповідач на своє імя отримав свідоцтво про право власності і зареєстрував право власності у КП ОМБТІ та РОН(а.с.38). Дана квартира складається із трьох кімнат, площами 12,7 кв.м., 7,3 кв.м., та 17,3 кв.м., загальною жилою площею 37,3 кв.м.; а також кухні площею 9,6 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1 кв.м., коридору 8.5 кв.м. та лоджій 2,9 кв.м. і 1,2 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м і була придбана шляхом сплати пайових внесків як члена кооперативу (а.с.59-61).

Отже, відповідно до ст.60 СК України дана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням того, що домовленості між сторонами щодо розміру їхніх часток на спільно придбану квартиру не було, шлюбний договір між подружжям не укладався, тому суд вважає, що частки подружжя у спільній квартирі є рівними, тому за подружжям слід визнати право спільної часткової власності за кожним на Ѕ частину квартири.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ст.358 ЦК України). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою, надавши ОСОБА_2 у користування кімнату площею 17,3 кв.м., а у користування ОСОБА_3 - дві окремі кімнати площами 12,7 кв. м. і 7,3 кв.м., залишивши у спільному користуванні - кухню площею 9,6 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м. і туалет площею 0,1 кв.м.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Позивачка створює перешкоди відповідачеві у користуванні своєю часткою у спільному майні, у звязку з цим зустрічні вимоги щодо зобовязання її не порушувати встановлені правила користування жилими приміщеннями і не чинити перешкод у здійсненні права користування підлягають задоволенню.

Що стосується вимог поділу будинку та земельних ділянок, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи земельна ділянка площею 0,100 га по вул.Кап.Марінеско,19 в с.Фонтанка Комінтернівського району Одеської області та земельна ділянка площею 0,15 га по вул.Степова,5 в с.Котовка Біляївського району Одеської області були отримані відповідачем у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується відповідними рішеннями Августівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 8 квітня 1997 року №66 та Фонтанської сільської ради народних депутатів від 9 вересня 1999 року №63 та виданими на їх підставі державними актами.

За змістом положень ст.ст.81,116 ЗК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 Про приватизацію земельних ділянок земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином у власність в безоплатному порядку частку із земельного фонду.

Отже, вказані земельні ділянки є особистою власністю відповідача, тому поділу між сторонами не підлягають.

В судовому засіданні судом було встановлено, що сторони припинили свої подружні стосунки і в 2004 році рішенням суду шлюб розірвано, а лише 23 листопада 2006 року було зареєстровано його розірвання. В 2006 році відповідач розпочав будівництво будинку на земельній ділянці в с.Котовка, позивачка не приймала участі в його будівництві. На теперішній час будинок не введений в експлуатацію і право власності на нього не реєструвалося.

Дані факти підтверджуються як поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, так і письмовими доказами, а саме свідоцтвом про розірвання шлюбу та звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, відповідно до якого було встановлено період забудови.

Отже, будинок також не є спільним майном подружжя, тому не підлягає поділу з зазначених підстав.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири №АДРЕСА_4 за кожним.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовити.

Позовні вимоги вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою №27 в будинку №33/2 по вул.Академіка Заболотного в м.Одесі між співвласниками та надати ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 17,3 кв.м, надати ОСОБА_3 житлові кімнати площею 12,7 кв.м та 7,3 кв.м, залишивши у спільному користуванні кухню площею 9,6 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, коридор площею 8,5 кв.м та туалет-0,1 кв.м .

Зобовязати ОСОБА_3 не порушувати правил користування жилими приміщеннями та не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права користування виділеними кімнатами та приміщеннями спільного користування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: