Єдиний унікальний номер 2-83/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2011 року

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Симик І.М.

за участю

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКІБ «Укрсиббанк» про зміну умов кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АКІБ «Укрсиббанк» про зміну умов кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, посилаючись на те, що між ним та АКІБ «Укрсиббанк» 03.11.2006р. укладено договір про надання споживчого кредиту №1. При укладенні даного договору він керувався обставинами, які мали місце на момент його укладення. А саме він розраховував погашати свої кредитні зобов'язання в умовах тієї суспільно-економічної ситуації, яка існувала на той час. Єдиним джерелом його доходу, є доходи від підприємницької діяльності. Разом з тим, через світову фінансову кризу, у якій Україна постраждала чи не найбільше з усіх держав світу, економічна ситуація в державі докорінно змінилася. В останні місяці його доходи суттєво зменшилися, появилася заборгованість перед партнерами. В результаті фінансової кризи суттєво порушені його майнові інтереси і його позбавлено того, на що він розраховував при укладенні даного договору.

Позивач в позові зазначає, що за кредитним договором йому надано кредит в іноземній валюті - євро. При цьому на момент отримання кредиту офіційний курс євро до гривні складав 6,44 грн./євро, в той час як на даний момент цей курс становить близько 11,50 грн./євро. Доходи він отримує у гривнях, а повертати тіло кредиту та відсотки за договором він змушений у євро за діючим на даний момент курсом. Відповідно до п.1.2.2, сума щомісячного платежу складає 874 євро, і якщо раніше це було еквівалентом 5628,56 грн., то на даний час - це 10051 грн. При укладенні договору він не розраховував на таку суттєву зміну обставин.

Також вказує, що на його утриманні є дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та троє неповнолітніх дітей. У зв'язку з інфляцією витрати на утримання сім'ї останнім часом відчутно зросли.

Просить суд змінити умови договору про надання споживчого кредиту №1 від 03.11.2006р., укладеного між ним та АКІБ «Укрсиббанк», та реструктуризувати його заборгованість: надати йому відстрочку на сплату заборгованості, що утворилася за договором про надання споживчого кредиту, у сумі 7313,18 євро, терміном на один рік; зменшити процентну ставку за кредитом, замінивши в п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту цифри і слова: «10,3 (десять цілих три десятих) % річних» на цифри і слова: «6 (шість)% річних».

В процесу розгляду справи від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в даній заяві зазначає, що укладений між ним і банком кредитний договір відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України є публічним договором. Згідно ч.2 даної статті, умови публічного договору є однаковими для всіх споживачів послуг банку. В силу свого публічного характеру вказаний кредитний договір відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, оскільки він встановлений банком у стандартній формі, яка затверджена правлінням банку, і Чернівецька філія не має повноважень змінювати його умови, тобто даний кредитний договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що даний договір є дійсно договором приєднання.

При укладенні договору він запропонував внести до нього певні зміни, в тому числі виключити оскаржувані ним пункти. Однак працівники банку йому пояснили, що форма договору затверджена керівництвом банку, і ні філія, ні він не мають права вносити зміни до тексту. Тому він змушений був укласти даний договір шляхом приєднання до нього в цілому.

В позові ОСОБА_1 зазначає, що пункти 2.3, 4.6, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2 та 10.14. договору дають відповідачу необмежене право вимагати від нього дострокового повернення кредиту та відсотків у цілому ряді випадків, які в договорі чітко не регламентовані, а тому можуть трактуватись банком його розсуд. В тому числі, вказані умови дають право банку вимагати дострокового повернення кредиту та відсотків у разі «погіршення фінансового стану». При цьому, термін «погіршення фінансового стану» носить суб'єктивний характер, що дає банку підстави для розірвання договору на власний розсуд.

Просив суд, змінити умови договору про надання споживчого кредиту№1 від 03.11.2006р., а саме виключити з нього пункти 2.3, 4.6, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.12, 10.14 та розділ 12 «порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку».

Також, в процесі розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, остаточно просив суд змінити умови договору про надання споживчого кредиту №1 від 03.11.2006р., укладеного між ним та АКІБ «Укрсиббанк», та реструктуризувати його заборгованість: надати йому відстрочку на сплату заборгованості, що утворилась за договором про надання споживчого кредиту №1 від 03 листопада 2006 року станом на 02 березня 2011 року у розмірі 18673,51 євро (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят три євро 51цент.), в тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7192,02 євро та 11481,49 євро заборгованість по процентах, терміном на два роки; зменшити процентну ставку за кредитом, замінивши в п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту цифри і слова: «10,3 (десять цілих три десятих) % річних» на цифри і слова: «6 (шість)% річних»; змінити умови договору про надання споживчого кредиту№1 від 03.11.2006р., а саме виключити з нього пункти 2.3, 4.6, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.12, 10.14 та розділ 12 «порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку».

В судовому засіданні позивач та його представник збільшенні позовні вимоги підтримали та надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні запереченню на позов, вважає, що вимоги позивач є необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, просив суд в позові відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до АКІБ «Укрсиббанк» про надання відстрочки на сплату заборгованості, що утворилась за договором про надання споживчого кредиту №1 від 03 листопада 2006 року станом на 02 березня 2011 року у розмірі 18673,51 євро, в тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7192,02 євро та 11481,49 євро заборгованість по процентах, терміном на два роки то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року, позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №1 з АКІБ «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №219 АКІБ «Укрсиббанк» ОСОБА_4, цільове призначення кредиту, для особистих потреб, а саме на придбання житлового будинку /а.с.7-12/. У відповідності до якого ОСОБА_1 надано кредит у іноземній валюті в 79890 євро з умовою погашення до 02.11.2021 року., щомісячно сплачуючи 874 євро. В забезпечення виконання зобовязання між сторонами укладено договір іпотеки за №28761 від 03 листопада 2006 року /а.с.13-17/. Згідно умов даного договору іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку нерухоме майно, саме будинок №18, що по вул. Л. Українки в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області.

Як видно з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи єдиним джерелом доходу позивача є доходи від підприємницької діяльності /а.с.35/. У звязку з світовою фінансовою кризою, що також вплинуло на економічний розвиток і України, дані обставини є загальновідомими, а тому в силу ч.2 ст.61 ЦПК України не потребують доказування, оскільки від займається підприємницькою діяльністю, у звязку з чим в нього зменшились доходи, що в свою чергу вплинуло на повернення тіла кредиту та відсотків. Внаслідок чого станом на 02 березня 2011 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед АКІБ «Укрсиббанк» в розмірі 18673,51 євро, в тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7192,02 євро та 11481,49 євро заборгованість по процентах /а.с.78-84/.

Судом при розгляді справи також встановлено, що у позивача на утриманні четверо неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження /а.с.61-63/.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи» від 23.06.2009р., надати право комерційним банкам проводити за погодженням із кожним позичальником у термін до 31 грудня 2010 року реструктуризацію заборгованості за кредитами позичальників - фізичних осіб.

Реструктуризація розповсюджується на:

1) кредити, видані комерційними банками до 1 жовтня 2008 року;

2) кредити, номінальна сума яких не перевищує 1 млн. гривень, у тому числі деноміновані в іноземній валюті за офіційним курсом Національного банку України на 1 жовтня 2008 року.

При іпотечному кредитуванні реструктуризації підлягають тільки кредити під заставу житлової нерухомості, яка є єдиним помешканням позичальника та його сім'ї.

Реструктуризація здійснюється шляхом:

1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за кредитними договорами на термін не більше двох років;

2) продовження терміну кредитних договорів з урахуванням обмежень, що діють у комерційних банках, та обставин щодо фінансового стану, в яких знаходяться позичальники;

За реструктуризованими згідно із цією частиною кредитними договорами комерційні банки мають звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справив судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що судом встановлено, що позивач отримав кредит до 1 жовтня 2008 року, сума кредиту не перевищує 1 млн. гривень, а також те, що у позивача на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх, оскільки в разі звернення стягнення на житловий будинок (предмет іпотеки) неповнолітні будуть позбавлення права на проживання в житловому будинку, суд вважає, що позовна вимога підлягає задоволенню, а саме необхідно відстрочити сплату заборгованості, що утворилась за договором про надання споживчого кредиту №1 від 03 листопада 2006 року станом на 02 березня 2011 року у розмірі 18673,51 євро (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят три євро 51цент.), в тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7192,02 євро та 11481,49 євро заборгованість по процентах, терміном на два роки з моменту набрання рішення законної сили.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 до АКІБ «Укрсиббанк» про зменшення процентної ставки за кредитом, замінивши в п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту цифри і слова: «10,3 (десять цілих три десятих) % річних» на цифри і слова: «6 (шість)% річних» то відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник в супереч вимогам ст..60 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо даної вимоги.

Як вище встановлено судом, 03 листопада 2006 року, позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №1 з АКІБ «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №219 АКІБ «Укрсиббанк» ОСОБА_4, цільове призначення кредиту, для особистих потреб, а саме на придбання житлового будинку /а.с.7-12/. У відповідності до якого ОСОБА_1 надано кредит у іноземній валюті в 79890 євро з умовою погашення до 02.11.2021 року., щомісячно сплачуючи 874 євро. Згідно п.1.3.1 за використання кредитних коштів процентна ставка встановлюється в розмірі 10,3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, - якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як видно з змісту позовної заяви позивач як на підставу позовних вимог посилається на зміну обставин які є істотними (ст..652 ЦК України), а саме кризова ситуація та значне збільшення курс євро та вважає, що вони є тією самою зміною обставин для нього, які суттєво вплинули на виконання ним зобов'язань у визначені договором терміни, а тому вважає, що відсоткова ставка повинна бути зменшена з 10,3% на 6%.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, що відображенні в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.) зазначено, - що при розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦКУ, то суд має мати на увазі, що позичальнику необхідно довести наступне:

При зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини як істотні;

Обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обовязку доказування, повинен довести, зокрема впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане;

Одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у ч. 2 ст. 652 ЦК, у розрізі конкретної ситуації, акцентуючи, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК), необхідно також довести наявність однієї з двох наступних умов: 1) розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або 2) може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У будь-якому випадку суд має мати на увазі, що поняття «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні стосовно того, що при отриманні кредиту позивач не міг передбачити зміну курсу валют, а тому дана обставинна є істотною для змінення договору, не можуть бути прийняти судом до уваги з наступних підстав.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс євро до національної валюти - гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України", офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюється Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України N496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до євро установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні оскаржуваного договору в іноземній валюті (євро) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в євро, сторони за договором (перш за все позивач) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до євро не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Також суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві позивача та його представника в судовому засіданні стосовно того, що кризова ситуація (фінансова криза) яка виникла в Україні та загалом в світі є тією зміною обставин для боржника (ОСОБА_1Є.). Оскільки саме по собі зменшення прибутків позивача не є обставинами, які можна віднести до форс-мажорних, а світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, що давало б підстави для зміни відсоткової ставки. Крім того, позивачем не доведено, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обовязковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справив судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що судом встановлено, що обставини на які посилається позивач не є істотними. Також враховуючи те, що позивачем в супереч вимогам ст.60 ЦПК України, не доведено, що зміна умов договору викликана наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є обовязковою умовою для вирішення питання про зміну умов договору, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зменшення процентної ставки за кредитом, замінивши в п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту цифри і слова: «10,3 (десять цілих три десятих) % річних» на цифри і слова: «6 (шість)% річних», є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про зміну умов договору про надання споживчого кредиту №1 від 03.11.2006р., а саме: виключити з нього пункти 2.3, 4.6, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.12, 10.14 та розділ 12 «порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку», при цьому суд виходить з наступного.

Дослідивши оскаржуваний договір, суд вважає, що в силу свого публічного характеру, даний договір відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання, оскільки він встановлений банком у стандартній формі, яка затверджена правлінням банку, і Чернівецька філія не має повноважень змінювати його умови, тобто даний кредитний договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Про що вказував в судовому засіданні представник позивача.

Відповідно до приписів ч.2 ст.634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Доводи позивача в позовній заяві та його представника в судовому засіданні стосовно того, що при укладенні оскаржуваного договору ОСОБА_1 запропонував внести до нього певні зміни, в тому числі виключити оскаржувані ним пункти, але представники банку йому відмовили, суд не приймає до уваги, оскільки позивач та його представник в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду докази, що підтверджували дані твердження (протокол розбіжностей або інш.).

Згідно ст.627 ЦК України, - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 цього Кодексу).

Як встановлено судом, пункти 2.3, 4.6, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.12, 10.14 та розділ 12 надають право Банку (відповідачу) вимагати від позичальника (позивача) дострокового повернення кредиту та відсотків, при порушенні кредитної дисципліни.

Суд вважає, що оскаржувані пункти не є обтяжливі, для позивача, а також вони не виключають чи обмежують відповідальність другої сторони в даному випадку відповідача за порушення зобов'язання та не суперечать вимогам цивільного законодавства, оскільки дане право передбачене також ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому…

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зміну умов договору про надання споживчого кредиту №1 від 03.11.2006р., а саме виключити з нього пункти 10.2, то суд вважає, що дана вимога також не підлягає задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Як встановлено вище судом відповідно до п.10.2 укладеного між сторонами кредитного договору було передбачено, що банк (відповідач) має право збільшити відсоткову ставку за користування кредитними коштами в односторонньому порядку.

12 грудня 2008 року був прийнятий Закон України №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності та діяв з 09.01.2009р. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень даного Закону, його положення застосовуються до усіх кредитних договорів, які були укладені або продовжують діяти після набрання чинності даного Закону.

Вказаним Законом внесені зміни до Цивільного Кодексу України, а саме: доповнено статтею 1056-1, ч.3 якої передбачає, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно частини 4 ст.216 цього Кодексу правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином на думку суду умова кредитного договору, передбачена п.10.2 про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09.01.2009 р. і не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків.

Також суд вважає, що необхідно пропорційно відповідно до задоволених вимог стягнути з АКІБ «Укрсиббанк» на користь держави 08грн. 50коп. державного мита та 18грн. 50коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду на користь ОСОБА_1.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.11,15-16,509-510,526-527,536,553-554 ЦК України, ст.ст.3-4,57-60,64, 88,130,208-209,212-215,218,223,294-295 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 відстрочку на сплату заборгованості, що утворилась за договором про надання споживчого кредиту №1 від 03 листопада 2006 року станом на 02 березня 2011 року у розмірі 18673,51 євро (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят три євро 51цент.), в тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7192,02 євро та 11481,49 євро заборгованість по процентах, терміном на два роки з моменту набрання рішення законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з АКІБ «Укрсиббанк» на користь держави 08грн. 50коп. державного мита та 18грн. 50коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду на користь ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.Б. Войтун