Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2011 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Степаненко Є. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну.справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про вселення та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом. В заяві вказувала, що знаходиться в трудових відносинах з відповідачем, який надав їй місце в гуртожитку № 3 по вул. Капинського, 84 в м. Маріуполі, де вона 16 липня 2009 року зареєструвалася і проживала в кімнаті № 16, яку відремонтувала за власний рахунок і на цій підставі та з урахуванням вагітності 23 лютого 2010 року звернулася до профкому підприємства "з клопотанням про надання їй вказаної кімнати без підселення інших мешканців, яке було підтримане головою профкому і начальником цеху, однак 2 9 березня не змогла потрапити до власної кімнати, оскільки комендант гуртожитку заявила, що її переселяють до іншої кімнати. В подальшому з'ясувалося, що її кімната надана трьом особам, позаяк вона із січня місяця у гуртожитку не проживала, проте це пояснюється стаціонарним лікуванням і навчальною сесією. У зв'язку з тим, що до кімнати її не впустили вона вимушена була жити у подруги, потім в санаторії-профілакторії, а з 01 червня по 4 жовтня 2010 року знаходилася у відпустці по вагітності та пологах. У серпні того ж року народила сина ОСОБА_3, разом з яким вимушена мешкати за місцем проживання матері в м. Волноваха, перебуваючи у відпустці до досягнення дитиною трирічного віку. Вважає, що її виселення із кімнати № 16, право користування якою вона набула у встановленому законом порядку є незаконним и просить вселити її до зазначеної кімнати та стягнути з відповідача 10000 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням житлових прав.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 було надане одне ліжко-місце (6 кв.м) в кімнаті площею 18 кв.м, у якій мешкали ще дві особи, котрі в січні 2010 року виселились, після чого позивачка змінила замок і нікого до кімнати не пускала, у зв1язку з чим була переселена до іншої кімнати, у якій мешкали дві особи, але вона в цю кімнату не вселилася і з 2 0 лютого в

гуртожитку не з'являлася.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є власником гуртожитку Р 3 по вул. Карпинського в м. Маріуполі.

15 липня 2 00 9 році позивачці виданий ордер № 5 6 на жилу площу в гуртожитку № 3 по вул.Карпинського в м.Маріуполі, а 01 вересня того ж року між сторонами укладений договір найму (оренди) жилого приміщення, згідно з яким їй надано одне ліжко-місце в зазначеному гуртожитку, де вона зареєстрована з 16 липня 2009 року.

Ці обставини не оспорюються сторонами і підтверджуються наданими суду свідоцтвом про право власності, ордером, договором, паспортними даними.

Відповідно до ст.131 ЖК України правила користування гуртожитками регулюються Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 (далі Положення).

Згідно з п. 19 Положення переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку проводиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету з видачею нового ордера.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується відповідачем, переселення позивачки відбулося за відсутності такого рішення, що суперечить вимогам чинного законодавства і є підставою для поновлення порушеного права позивачки на користування ліжко-місцем у кімнатою № 16, яке була їй надані у встановленому законом порядку.

Позивачка має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька якого в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян записані за вказівкою матері за правилами ч. 1 ст. 135 СК України*

За визначенням поняття одинокої матері, наданого Верховним Судом України в у п. 9 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», позивачка є одинокою матір'ю.

Відповідно до ч. 4 ст.ЗО ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

З огляду на примат законів щодо інших нормативно-правових актів посилання відповідача на те, що гуртожиток згідно з п. 4 Положення призначений для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках) та відсутність дозволу

виконкому місцевої ради на виділення в гуртожитку відособлених приміщень для проживання сімей як і думкам стосовно визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації її батька є неспроможними, а отже позивачка підлягає вселенню до кімнати № 16 гуртожитку разом з малолітньою дитиною.

Вирішуючи вимогу позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного ' Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайкової шкоди", згідно з якими спори про відшкодування заподіяної! фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокреіга: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чх інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачаюсь відшкодування моральної шкоди.

Способи захисту порушених чи оспорюваних житлових прав встановлені житловим законодавством, яким не передбачена компенсація моральної шкоди.

Що ж до посилання позивачки на втрату нею здатності до лактації через протиправні дії відповідача, суд зважає на те, що позивачкою всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надані докази на підтвердження причино-слідчого зв'язку між діями відповідача і настанням наслідків на які вказує позивачка.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-216 ЦПК України, ст. ЗО ЦК України, ст. 131 ЖК України, п. 19 Примірного положенням про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від "З червня 198 6 року № 208, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 . Олександрівни до ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про вселення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 до кімнати № 16 гуртожитку № 3, розташованого по вул.Карпинського,84 в м.Маріуполі разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко