АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: житлові Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Бездетко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу Харківського національного медичного університету на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2011 року по справі за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним та виселення з незаконно займаного приміщення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року Харківський державний медичний університет, нині

Харківський національний медичний університет (далі ХНМУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив на підставі ст.59 ЖК України визнати недійсним ордер №0401005 від 23.09.2004року на вселення відповідачів разом з неповнолітньої дочкою ОСОБА_3, 03.07.2002р.н., до кімнат №№ 404, 405 (зараз - квартира №9) у міжвузівському сімейному гуртожитку, розташованому за адресою: м.Харків пр-кт Перемоги №57 корпус «Б», а також виселити відповідачів з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення на підставі ч.1 ст.132 ЖК України.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що цей ордер було видано профспілковим комітетом ХНМУ всупереч порядку встановленому ч.2 ст.128 ЖК України, т.я. спільного рішення адміністрацією та профспілковим комітетом ХНМУ про надання вказаних кімнат не приймалося. В ордері також відсутній підпис будь-якої посадової особи з адміністрації ХНМУ. Відповідач ОСОБА_1 раніше являлася студенткою ХНМУ, навчання в університеті закінчила у 2002 році, на даний час вона або члени її родини в трудових відносинах з позивачем не перебувають, з цього часу сімя відповідачів займає вказані приміщення незаконно, без будь-яких правових підстав.

Відповідачі позов не визнали, подали письмові заперечення, в яких виклали свої доводи та обґрунтування. Зазначивши, що вони займають спірні житлові приміщення на законних підставах, оскільки тривалий час, більше 10 років, постійно мешкають у сімейному гуртожитку, який знаходиться в оперативному управлінні ХНМУ. Починаючи з 2005 року, перебувають на квартирному обліку в Дзержинського райвиконкомі м. Харкова. За минулий період позивач жодних претензій до них не предявляв. Вважають, що вони підпадають під дію Закону України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків №500-VI від 04.09.2008року, в якому передбачено право громадян, які постійно на законних підставах (не менше пяти років проживають у гуртожитку) проживати постійно у гуртожитках, а також заборонено їх виселення, переселення без забезпечення іншим житлом.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачі та їхні представники заперечували проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2011 року в позові Харківському національному медичному університету відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням, в апеляційній скарзі ХНМУ просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним ордеру №0401005 від 23.09.2004року, суд дійшов правильного висновку про відсутність для цього підстав.

Однак, погодитися з висновком в частині відмови у виселенні сімї відповідачів з гуртожитку не можно, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного зясування обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах, без належної оцінки зібраних у справі доказів.

У ст.127 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК) визначено, що гуртожитки як жилі приміщення призначені для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Статтями 128, 129, 132 ЖК передбачено порядок надання жилої площі в гуртожитку та порядок звільнення такої площі.

Відповідно до ст.129 ЖК на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає ордер, який є підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.132 ЖК сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням іншого жилого приміщення.

Також, згідно розяснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985року №2 (зі змінами, внесеними постановами від 10 березня 1989року №2, від 25 грудня 1992року №13 та від 25 травня 1998року №15) „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, вирішуючи спір про виселення з гуртожитку, судам слід зясувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті ради, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання тощо.

Судовим розглядом встановлено, що житлові приміщення загальною площею 1150кв.м у міжвузівському сімейному гуртожитку, розташованому по пр-кту Перемоги №57, корпус «Б», в м. Харкові, а саме з 2-го по 5-й поверх знаходяться з 1996року на балансі та в оперативному управлінні Харківського національного медичного інституту. Власником вказаних приміщень, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.05.2007року є Держава Україна (а.с.9-12).

У 1996році в звязку з навчанням в Харківському державному медичному університеті відповідачці ОСОБА_1 (на той час - ОСОБА_4В.) була надана спочатку одна кімната №404, площею 17,9кв.м, у вищезазначеному гуртожитку для проживання її сімї, яка на той час складалася із двох осіб.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача стверджувала, що за встановленими в ХНМУ правилами студентам на новий навчальний рік кожного разу видавалися ордери на право проживання в гуртожитку.

На підтвердження цих обставин, позивачем також надані копії наказів за період 2001-2005р.р., які підписувалися двома посадовими особами - ректором університету і головою первинної профспілкової організації студентів (а.с.88-96). Всі ордери видавалися та підписувалися головою первинної профспілкової організації студентів ХНМУ. Останній ордер №0401005 від 23.09.2004р. на проживання в гуртожитку на імя ОСОБА_1 видано на підставі наказу №173 від 23 вересня 2004 року - як клінічному ординатору (а.с.90). Починаючи з вересня 2005року ніяких ордерів на проживання в гуртожитку відповідачу ОСОБА_1 більше не видавалося. Отже, проживання ОСОБА_1 і членів її сімї в гуртожитку до вересня 2005року було правомірним, а у подальшому незаконним.

Лише у грудні 2009року позивач предявив до відповідачів претензію з приводу звільнення безпідставно займаних приміщень в гуртожитку (а.с. 38).

З моменту видачі ордеру №0401005 від 23.09.2004року і до подання ХНМУ до суду позовної заяви пройшло більше чотирьох років. Таким чином, позивачем пропущено спеціальний трирічний строк позовної давності, встановлений ч.2 ст.59 ЖК України. Ні в позовній заяві, ні в поясненнях представника позивача в судовому засіданні не міститься обґрунтування поважності причин пропуску цього строку, а також в чому конкретно полягали неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення.

Із ксерокопії диплома спеціаліста вбачається, що відповідач ОСОБА_1 (ОСОБА_4В.) закінчила Харківський державний медичний університет у 2002 році, отримавши повну вищу освіту за спеціальністю „Лікувальна справа і здобула кваліфікацію лікаря (а.с.14). Після закінчення періоду проходження інтернатури ОСОБА_1 втратила право на проживання в студентському гуртожитку, а тому повинна була звільнити займані її сімєю житлові приміщення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 01.09.2006року працює на посаді лікаря-акушера-гінеколога в міському пологовому будинку №2 ім. М.Х. Гельферіха (а.с.15).

Після закінчення інтернатури ОСОБА_1 в стосунках з ХНМУ не перебуває. Враховуючи те, що ні ОСОБА_1, а ні члени її родини не підпадають під положення ст.125 ЖК, відповідачі підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Закон України „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку до відповідачів не може бути застосовано, оскільки сфера дії цього Закону не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання у звязку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у звязку з роботою (службою) за контрактом, осіб, які мешкають у гуртожитках без законних підстав.

Також, не є підставами для проживання в гуртожитку той факт, що відповідачі з 2000року зареєстровані за цією адресою і взяті на квартирний облік для поліпшення житлових умов до Дзержинської районної у м. Харкові ради.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного медичного університету задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2011 року змінити: у частині відмови Харківському національному медичному університеті у виселенні з гуртожитку скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Висилити ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом з проживаючими з ними неповнолітніми особами з кв.№9 (кімнати №№404, 405) міжвузівського сімейного гуртожитку, розташованому в м. Харкові по пр-кту Перемоги №57, корпус «Б» - без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -