№2-26/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року м.Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.

при секретарі - Рабович М.В.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» та представника третьої особи Міністерства транспорту та звязку України ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт», третя особа Міністерство транспорту та звязку України про стягнення компенсації у розмірі середньомісячного заробітку з дня звільнення і до дати повного розрахунку, або по день ухвалення рішення суду, стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу, суд

В С Т А Н О В И В:

В січні 2010р. позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено під час судового розгляду справи, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму компенсації у розмірі середнього заробітку з дня звільнення до дати повного розрахунку з ним або по день ухвалення рішення, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 у судове засідання зявились , позов підтримали, в обґрунтування свої вимог суду надали наступні пояснення. 13 червня 2007року позивач був прийнятий в Державне підприємство «Азовське морське агентство «Інфлот» на посаду виконуючого обовязків генерального директора наказ №111 від 12.06.2007р. Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.10.2009р. позивача було звільнено з посади генерального директора Державного підприємства «Азовське морське агентство «Інфлот» у звязку з поданням ним заяви про звільнення по ст.. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. На час звернення позивача до суду ДП «АМА «Інфлот» знаходилось у стадії реорганізації шляхом приєднання до ДП «Маріупольський морський торгівельний порт». На теперішній час ДП «АМА «Інфлот» - ліквідовано, правонаступником є ДП «Маріупольський морський торгівельний порт».В звязку з тим, що відповідач ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» провів з ним розрахунок по виплатам вже після того, як він подав позов до суду - 21 січня 2010р., позивач та його представник просили стягнути з відповідача суму компенсації за несвоєчасно проведені з відповідачем розрахунки у розмірі середньомісячного заробітку з дати наказу про звільнення -27 жовтня 2009року і по дату проведення розрахунку -21 січня 2010року. Також позивач та його представник просили задовольнити у повному обсязі вимоги ОСОБА_1, щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, яку вони обґрунтували моральними стражданнями, які негативно вплинули на стан здоровя позивача, був втрачений нормальний образ життя позивача він вимушений був звертатись до суду за захистом свого права, а до звернення до суду звертатися зі скаргами до прокуратури, в адміністрацію Президента України,до того ж позивач поніс витрати повязані з отриманням правової допомоги , розмір яких становить 2 500гривень. Просили звернути увагу суду на те, що Маріупольською транспортною прокуратурою було винесено припис про усунення порушень вимог ст.. 117 КЗпП України відносно ОСОБА_1 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт». З посиланням на ст.. 116,117, 237-1 КЗпП України, ст.. 16,23 УК України просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» та третьої особи Міністерства транспорту та звязку України ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, до суду зявилась позов не визнала, в обґрунтування своїх заперечень суду надала наступні пояснення. Представник відповідача підтвердила, що позивач дійсно був призначений наказом №111 від 12.06.2007р виконуючим обовязки генерального директора ДП «АМА «Інфлот». Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27 жовтня 2009 ОСОБА_1 було звільнено з посади, у звязку з виходом на пенсію. Заяву про звільнення ОСОБА_1 написав 19.10.2009р., але в заяві не було вказано з якого числа позивач просить його звільнити, і тому Міністерством транспорту та звязку України було видано наказ 27 жовтня 2009р. за правилами ст.. 38 КЗпП України робітник повинен попередити керівництво за два тижня про звільнення. Позивач , у період з 27.08.09р. по 18.10.09р. знаходився на лікарняному, але 19 жовтня 2009р. до праці не приступив. На час хвороби позивача виконуючим обовязки генерального директора ДП «АМА «Інфлот», відповідно до розпорядження самого ОСОБА_1 ,був призначений інженер ОСОБА_5 Стан бухгалтерії ДП «АМА «Інфлот» був поганий, бухгалтерський звіт не вівся , на підприємстві не було бухгалтера ,люди, які працювали в ДП «АМА «Інфлот» з липня 2009р. не отримували заробітну платню, і тому ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» був вимушений укласти договір з аудиторською компанією, яка приводила у порядок документи бухгалтерії ДП «АМА «Інфлот»,знайшла порушення в діяльності підприємства. ОСОБА_1 звернувся з заявою про проведення розрахунку лише 09 листопада 2009р. З посиланням на ст.. 116 КЗпП України, розяснення п.20 постанови Пленуму ВС України №13 від 24.12.99р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вважає, що вини підприємства в тому, що ОСОБА_1 не були своєчасно зроблені всі виплати при звільнені не має. ОСОБА_1 не виконав своїх обовязків, як керівник підприємства, передбачених законодавством та Статутом підприємства довів стан бухгалтерії до поганого стану, не приступив до праці після закінчення лікарняного. Аудиторська компанія, яка працювала на підприємстві робила нарахування виплат ОСОБА_1 по мірі поступлення до них документів, і тому ОСОБА_1 ну В.О. було зроблено повний розрахунок лише після того, як він звернувся до суду 21 січня 2010р. До того ж позивач звернувся з зверненням про виплати 09.11.2009р., а відповідно до вимог ст.. 117 КЗпП України розрахунок з робітником, який на день звільнення не був присутній на роботі проводиться наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок. Вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 треба відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив наступне.Він дійсно виконував обовязки генерального директора ДП «АМА «Інфлот» на протязі з 27.08.2009р. по 30 грудня 2009р.. З початку він виконував обовязки генерального директора ДП «АМА «Інфлот» у звязку з хворобою ОСОБА_1, а після того, як останнього було звільнено залишався виконуючим обовязки до кінця роботи коміксі по реорганизації. Він не знав які документи необхідно надавати для розрахунків по заробітній платні, так як до цього ніколи не виконував обовязків керівника підприємства. До складу аудиторської комісії входила ОСОБА_6, колишній головний бухгалтер ДП «АМА «Інфлот». Про наказ Міністерства транспорту та звязку України про звільнення ОСОБА_1 та зобовязання зробити останньому виплати знав. Бухгалтерія ДП «АМА «Інфлот» знаходилась в поганому стані, аудиторська комісія не могла знайти багато документів для того,щоб зробити своєчасно нарахування виплат. В правоохоронні органи за фактом того, що зникли бухгалтерські документи не він , не представники комісії з реорганізації підприємства, не представники аудиторської комісії не звертались. Робили нарахування виплат ОСОБА_7 по мірі того, як знаходились бухгалтерські документи.

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що у позов ОСОБА_7 на В.О. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, наказом №11 від 12.06.2007р. Державного департамента морського та річного транспорту України ОСОБА_1 був призначений на посаду виконуючого обовязків генерального директора ДП «АМА «Інфлот» , 27.10.2009р. наказом Міністерства транспорту та звязку України ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у звязку з виходом на пенсію відповідно до ст.. 38 КЗпП України про що було зроблено запис у трудову книжку(а.с. 6,10)

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2008р. №1386-р державне підприємство «Азовське морське агентство «Інфлот» реорганізоване, шляхом приєднання до державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (а.с.6)

Заявою від 09.11.2009р. ОСОБА_1 просив голову комісії по реорганізації ДП «АМА «Інфлот» провести з ним розрахунок у звязку з його звільненням та оформленням пенсії. (а.с.9)

Платіжним дорученням №385 від 21.01.2010р. ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума остаточного розрахунку (а.с.60)

10.02.2010р. транспортною прокуратурою м. Маріуполя на адресу ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» було зроблено припис про усунення порушень вимог ст.. 117 КЗпП України відносно ОСОБА_1

Ст..116 КЗпП України передбачено, що при звільнені робітника виплата усіх сум, які йому передбачені від підприємства проводяться в день звільнення. Якщо робітник в день звільнення не працював,то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим робітником вимоги про розрахунок.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,зазначені в ст..116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 розяснень Постанови Пленуму ВС України №13 від 24.12.99р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні,що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи , організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1, який було надано ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» до суду та зроблено з вимогами Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» - середній заробіток ОСОБА_1 за 1 день праці складає 183 гривні 06 копійок. День звільненя -27 жовтня 2009року, день звернення за розрахунком 09 листопада 2009р., кількість днів затримки розрахунку виплати розрахунку при звільнені складає 51 день, починаючи з 10 листопада 2009р. і по 21 січня 2010року по день остаточного розрахунку. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 9 336 гривень 06 копійок без відрахувань податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Закону України №889 від 22.05.2003р., сума якого складає 1 400 гривень 41 копійку. (а.с.75)

Таким чином, позивач має отримати від відповідача, згідно наданого розрахунку, 9 336 гривень 06 копійок без урахування відрахування податку.

Ст..237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ім. органом моральної шкоди робітнику проводиться у випадку, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя .

На підставі викладеного суд вважає, що відповідач ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» не довів обставин, які би свідчили про відсутність вини даного підприємства в несвоєчасних виплатах розрахунку ОСОБА_1Посилання представника відповідача та третьої особи на те, що стан бухгалтерського обліку був в неналежному вигляді і тому ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» не могло своєчасно зробити усі виплати суд не бере до уваги, до того ж свідок ОСОБА_5 підтвердив, що всі знали про наказ про звільнення ОСОБА_1 та вказівку Міністерства про проведення своєчасних виплат, але виплати робили по мірі того, як надходили документи від аудиторів, хоча в склад аудиторської комісії входив колишній головний бухгалтер ДП «АМА «Інфлот»- ОСОБА_6 Затвердження того, що у підприємства не було достатніх бухгалтерських документів нічим не підтверджено.

Перевіривши наданий розрахунок, який було зроблено з вимогами Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» суд вважає, що вимоги позивача в частині виплати йому компенсації за затримку виплат розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку з дня звільнення і до дати повного розрахунку з ним підлягають частковому задоволенню. Суд задовольняє в цієї частини вимоги з наступного дня після предявлення ОСОБА_1 вимоги про розрахунок - тобто з 10 листопада 2009р. по 21січня 2010р. по день розрахунку, і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає виплаті сума у розмірі 9 336 гривень 06 копійок(без урахувань утримань податків).

Суд вважає задовольнити частково позов в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 2000гривень , який є розумним та відповідає дійсності.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд на підставі ст.. 80 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 гривень, розрахунок якої було проведено адвокатом позивача на підставі постанови КМУ від 27 квітня 2006р. №590 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 58-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт», третя особа Міністерство транспорту та звязку України задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 10 листопада 2009року по 21 січня 2010року у розмірі 9 336 гривень 06 копійок (без урахувань утримань податків)

Стягнути з державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000гривень

Стягнути з державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-дений строк з дня проголошення рішення .

СУДДЯ Федотова В.М.