АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: сімейні Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Євдокименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визнання майна особистою власністю дружини, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який зареєстровано між ними 25.09.2005р. у відділу реєстрації цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №382. Також, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №27, який знаходиться по вул. 1-го Травня в сел. Пісочин Харківського району Харківської області.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що в період спільного проживання відповідач учиняв сварки, внаслідок чого подальше сумісне сімейне життя стало неможливим, і вони стали проживати окремо. Під час шлюбу, а саме 10.03.2006року нею оформлено кредитний договір на суму 36000грн. для придбання спірного будинку. 13.09.2006р. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вищеназваний будинок був придбаний на імя відповідача за 40080грн. Але, всі кошти, що внесені за цим договором, були від кредитних коштів, які вона одержала, оформивши кредитний та іпотечний договори на квартиру, яку придбано до шлюбу з відповідачем, а також на грошові кошти її матері, які даровані їй особисто.

Відповідач позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких зазначив, що згоден на розірвання шлюбу, однак заперечує проти визнання за позивачкою право власності на спірний будинок в цілому, вказуючи на те, що цей будинок придбався за його особисті кошти та на збереження його мати - ОСОБА_3, у звязку з чим і був оформленим лише на його імя.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 не заперечували проти розірвання шлюбу між подружжям, а в частині визнання за позивачкою права власності на будинок в цілому заперечували, при цьому вказуючи на те, що цей будинок придбано за особисті кошти відповідача, саме тому правоустановчі документи на будинок були оформлені на імя ОСОБА_1, з чим позивач погодилася і з цього приводу протягом довгого часу ніяких претензій не заявляла.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2011 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. 1-го Травня №27 в с. Пісочин Харківського району Харківської області. Припинено право власності на цей будинок за ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме у частині розірвання шлюбу залишити без змін, а в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок в цілому скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення її позовних вимог, зокрема, визнавши за нею право власності на 1/2ч. будинку, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зазначивши, що спірний будинок придбано у період шлюбу і він згоден, щоб за позивачем було признано право власності на 1/2ч. спірного будинку в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується і колегією суддів в цій частині не переглядається відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України.

Задовольняючи позов у частині визнання за ОСОБА_2 право власності на спірний житловий будинок в цілому, суд дійшов висновку, що це нерухоме майно набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.

Про те, погодитися з таким висновком не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 2005 року. Дітей від шлюбу сторони не мають.

В період шлюбу - 13 березня 2006 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №167, подружжям ОСОБА_1 на імя відповідача ОСОБА_1 був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться по вул. 1-го Травня №27 в селище Пісочин Харківського району Харківської області. Продаж цього будинку вчинено за 40080грн. (а.с.12). При цьому позивач дала згоду на придбання вказаного будинку на імя відповідача.

У договорі визначено, що у відповідності до ст.210 ЦК України цей договір підлягає реєстрації. Між тим, штампу про його реєстрацію в установленому законом порядку в комунальному підприємстві „Харківське міське бюро технічної інвентаризації вказаний договір не містить.

У судовому засіданні апеляційної інстанції сторони підтвердили, що на даний час спірний будинок є в наявності та нікому не відчужений.

З моменту придбання спірного будинку в березні 2006року і до моменту звернення з цим позовом до суду, а саме у травні 2010 року, отже, більше чотирьох років, ОСОБА_2 питання про оспорювання цього договору не ставилося. Що свідчить про те, що вона визнала за ОСОБА_1 права власності на будинок.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ч.2 та ч.3 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір споживчого кредиту за №11-09-06 від 10 березня 2006 року, який укладено між відкритим акціонерним товариством комерційним банком „Хрещатик (далі Банк) та ОСОБА_2, не містить даних про те, що сума кредиту в розмірі 36000грн. позичалася позивачкою саме на придбання спірного будинку (а.с.10-11).

По вказаному договору споживчого кредиту ОСОБА_1 виступав майновим поручителем, уклавши з Банком договір поруки №-7/06-П від 10.03.2006року (а.с.15). Окрім того, з метою забезпечення виконання власних зобовязань з погашення кредиту, позивачкою з Банком укладено іпотечний договір №05/06-1 від 10.03.2006року, предметом якого стала належна їй особисто однокімнатна квартира №4 у будинку №5/2 по пр-кту Маршала Жукова в м. Харкові (а.с.13).

Не спростовані пояснення відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що отриманий в Банку кредит сторони мали намір витратити на ремонті роботи у придбаному будинку та належній позивачці квартири, яку в подальшому мали намір здавати в оренду.

Також, безпідставно у рішенні вказано про те, що в сплаті заборгованості за кредитним договором від 10.03.2006року брала участь матір позивачки - ОСОБА_7, якою нібито поетапно передавалися особисто позивачці кошти для погашення кредиту. Надані суду копії кредитних договорів, укладених у різні роки між ОСОБА_7 та банківськими установами та розписки складені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_7 не є належними доказами внесення особистих коштів ОСОБА_2 при купівлі спірного будинку.

Оскільки, ОСОБА_2 належним чином не підтверджено, що нерухоме майно спірний житловий будинок куплено на її кошти, підстав для визнання за нею право власності на підставі п.3) ч.1 ст.57 СК України у суду не було.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2011 року змінити: у частині визнання за ОСОБА_2 право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. 1-го Травня №27 в с. Пісочин Харківського району Харківської області, припинення в цілому права власності на цей будинок за ОСОБА_1 - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2ч. житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. 1-го Травня №27 в с. Пісочин Харківського району Харківської області. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -