Дата документу 29.06.2011
Справа № 2-1692/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Зимогляд В.В.

при секретарі Галикіній Н.Г.

розглянув у попередньому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Литво»про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 43796,12 грн.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 01 липня 2005 року вона працювала у відповідача провідним економістом економічного відділу, наказом № 388 від 02 січня 2009 року вона була звільнена з підприємства за ст. 36 п. 1 КЗпПУ за згодою сторін. На час звільнення їй не була виплачена заробітна плата в сумі 3269,12 гривень, тому вона і просить її стягнути. Крім того, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, вважає, що відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 40527 гривень.

Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просить позов задовольнити, пояснюючи тим, що дійсно їй не виплачені належна їй заробітна плата у розмірі 3269,12 гривень по теперішній час. У звязку з тим, що на момент звільнення вона не була присутня на роботі, тому і не отримала належні їй кошти, і тому вона чекала, а з вимогою про виплату невиплаченої їй заробітної плати вона зверталася у 2010 році, проте вимога її не була задоволена. За час звільнення вона перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала допомогу. А оскільки по теперішній час їй не виплачена належна їй заробітна плата, тому вважає, що з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 40527 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, визнавши позовні вимоги в частині невиплаченої заробітної плати, пояснюючи тим, що в день звільнення позивачка не була присутня на роботі, а з заявами про її виплату не зверталася, і тому заробітна плата позивачці не була виплачена. Позовні вимоги стосовно стягнення середнього розрахунку за час затримки розрахунку не визнають, мотивуючи тим, що окрім пропущеного строку позивачкою для звернення до суду зі вказаними вимогами, ще й відсутні підстави для їх задоволенні, оскільки позивачка не зверталася до них про отримання остаточного розрахунку.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З 02.12.2002 року позивачка працювала у відповідача ТОВ «Литво», та 02.01.2009 року вона була звільнена з підприємства за ст. 36 п. 1 КЗпПУ за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 4/.

Згідно довідки від 22.03.2011 р. / а.с. 5 /, заборгованість підприємства перед позивачкою по виплаті заробітної плати складає 3269,12 гривень, що і не оспорюється і відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки в частині стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 3269,12 гривень, що підтверджується довідкою про розмір невиплаченої заробітної плати /а.с. 5, 18/.

Вирішуючи питання в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 40527 гривень, суд враховує наступне:

Так, відповідно до вимог ст.. 47 КЗпП України, власник зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок в строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з пояснень як позивачки так і представника відповідача, в день звільнення позивачка не працювала.

У звязку з тим, що на момент звільнення, а саме 02.01.2009 року позивачка не працювала, відповідач не мав можливості провести остаточний розрахунок з нею в день звільнення.

Крім того, аналізуючи зібрані у справі докази, а саме пояснення представника відповідача та наданої копії книги реєстрації скарг та заяв працюючих /а.с. 19-27/ з вимогами про проведення остаточного розрахунку до керівництва підприємства позивачка не зверталася, що спростовує її ствердження про звернення зі зазначеною вимогою до підприємства. Надати суду докази на підтвердження зазначених обставин, позивачка не змогла.

Також, відповідно до копії трудової книжки /з.л. а.с. 4/ позивачка з 12.01.2009 року по 06.01.2010 рік перебувала на обліку у Мелітопольському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Таким чином, суд вважає, що слід відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпроП України, у звязку з з пропуском установленого строку, оскільки позивачка, знаючи про наявну невиплачену їй заробітну плату, не зверталася до підприємства з вимогами про її виплату, а звернулася до суду по спливу понад 2-х років, що судом визнається, як не поважна причина пропуску строку звернення до суду, котрий передбачений ст. 233 КЗпроП України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 197, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст.. 47, 116, 233 КЗпроП України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Литво»про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Литво, розташованого за адресою м. Мелітополь, вул. Каховське шосе, б. 27, (р/с НОМЕР_1 МФО 313827 в ЗОД «ОСОБА_2 Аваль»код ОКПО 25482075) на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 3269 /три тисячі дві шістдесят девять/ гривні 12 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Литво, розташованого за адресою м. Мелітополь, вул. Каховське шосе, б. 27, (р/с НОМЕР_1 МФО 313827 в ЗОД «ОСОБА_2 Аваль»код ОКПО 25482075) , судовий збір на користь держави у розмірі 51 гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Литво, розташованого за адресою м. Мелітополь, вул. Каховське шосе, б. 27, (р/с НОМЕР_1 МФО 313827 в ЗОД «ОСОБА_2 Аваль»код ОКПО 25482075) витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ В.В.ЗИМОГЛЯД.