Справа № 2-43/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2011 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бірси О.В.

при секретарі - Бушура Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними посилаючись на те, що його брату ОСОБА_7 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. 10 грудня 2004 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті належну йому квартиру заповів своєму брату ОСОБА_6. 12 квітня 2008 року ОСОБА_7 помер. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого брата та надав заповіт. При оформленні спадщини зясувалось, що квартира, яка належала ОСОБА_7 на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 24 грудня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на право продажу спірної квартири від імені ОСОБА_7, та відповідачем ОСОБА_2, посвідченого 04 березня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, продана відповідачу ОСОБА_2. Проте, зазначені довіреність та договір купівлі-продажу, на його думку, мають бути визнані недійсними у звязку з тим, що у травні 2003 року ОСОБА_7 загубив свій паспорт громадянина України, про що подав відповідну заяву до Дніпровського РУГУ МВС України. Новий паспорт він отримав лише через рік в травні 2004 року, тобто ні на момент видачі довіреності ні на час укладання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_7 не мав паспорт. А за відсутності паспорта вчинення будь-якої нотаріальної дії неможливо. Крім того ОСОБА_7 ніколи не мав наміру відчужувати належну йому квартиру, оскільки це було його єдине житло. Крім того, ніхто з відповідачів жодного разу не приходили в квартиру, не предявляли будь-яких вимог щодо звільнення житла. ОСОБА_7 продовжував проживати у своїй квартирі до дня смерті, ніс витрати по утриманню житла, сплачував комунальні послуги. Тому просив довіреність видану від імені ОСОБА_7 24 грудня 2003 року та договір купівлі-продажу, укладений на підставі зазначеної довіреності від 04 березня 2004 року визнати недійсними.

06 січня 2010 року позивач ОСОБА_6 помер.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України до участі у справі залучена правонаступник померлого позивача ОСОБА_6 дружина ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що проведеною судом почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис на довіреності, на підставі якої в подальшому було укладено договір купівлі-продажу, виконано не ОСОБА_7, а тому такі правочини є недійсними з часу їх укладання.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона мала намір покращити свої житлові умови. Дізнавшись що спірна квартира продається, вона разом з брокером оглянула квартиру, на той час там був присутній ОСОБА_7, у нього були наявні всі документи на квартиру. Запропонована ціна її влаштовувала і вона вирішила придбати квартиру. При підписанні договору купівлі-продажу був присутні представник продавця, який діяв на підстав довіреності. Оскільки при зустрічі з ОСОБА_7 останній просив дозволу залишитись в квартирі на деякий час, вона не заперечувала. Коли вона знову вирішила поцікавитись коли ОСОБА_7 звільнить квартиру, зясувалось що він помер і позивачі оспорюють договір купівлі-продажу квартири. Вважає позов безпідставним і в його задоволенні просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні в інтересах відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, у задоволенні заявлених вимог просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 на неодноразові виклики в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1995 року на праві приватної власності належала ОСОБА_7 ( а.с.6).

12 квітня 2008 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смертей м. Києва 14 квітня 2008 року ( а.с.12).

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 10 грудня 2004 року склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2 заповів ОСОБА_6 ( а.с. 8).

Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03 лютого 2004 року між ОСОБА_3, що діяв від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 24 грудня 2003 р. за реєстровим № 1485, та ОСОБА_2.

06 січня 2010 року позивач ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.129).

Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 липня 2010 року ( а.с.151).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем померлого ОСОБА_6, була залучена до участі у справі як правонаступник померлого позивача у правовідносинах які передбачають правонаступництво.

Звертаючись до суду з позовом про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири, укладеного на підставі оспорюваної довіреності, недійсними позивач посилається на те, що померлий ОСОБА_7 не підписував зазначену довіреність і така довіреність не могла буди посвідчена, оскільки при зверненні до нотаріальної контори особа повинна надати паспорт громадянина України чи іншої держави. У травні 2003 року померлий ОСОБА_7 втратив паспорт громадянина України, з приводу чого звернувся з відповідною заявою до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві. Новий паспорт ОСОБА_7 отримав лише в травні 2004 року, тобто ні на час посвідчення довіреності, ні на час укладення договору купівлі-продажу він не мав паспорта громадянина України і не міг вчиняти будь-які правочини.

Згідно висновку № 9550/10-11 судово-почеркознавчої експертизи від 17 листопада 2010 року «Підписи від імені ОСОБА_7, електрофотографічні зображення яких містяться: в графі «Підпис» в електрофотокопії першого примірника довіреності від 24.12.2003р, складеної від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3 і посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_4 (а.с.40); в графі «Підпис» та після рукописного запису «Мною прочитано» в електрофотокопії другого примірника довіреноості від 24.12.2003р., складеної від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3 і посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_4 ( а.с.121); в правій крайній графі електрофотокопії запису зі сторінки реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_4 за 2003 р., де під № 1485 зареєстровано вказану довіреність, - виконано не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_7О.» (а.с.177-181).

Таким чином, з урахуванням наданого висновку судово-почеркознавчої експертизи, суд вважає, що доводи позивача в частині того, що померлий ОСОБА_7 не підписував довіреність від 24 грудня 2003 року на імя ОСОБА_3 на відчуження належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи те, що померлий ОСОБА_7 довіреності на уповноваження відповідача ОСОБА_3 представляти його інтереси при укладенні будь-яких договорів не підписував, відповідач ОСОБА_3 на час підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 03 лютого 2004 року не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання укладеного ним правочину недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач при зверненні до суду був звільнений від оплати судових витрат, витрати по сплаті судового збору у розмірі 51 гривня на користь держави слід покласти на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 236 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними - задовольнити.

Визнати довіреність від імені ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3, посвідчену 24 грудня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1485 недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, що діяв в інтересах ОСОБА_7, та ОСОБА_2, посвідчений 03 лютого 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 86 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 51 (пятдесят одна) гривня.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня оголошення рішення суду в судовому засіданні, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: