Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22-ц/0690/2402/11 Головуючий у 1-й інст. Замега Бердичівський м.р/с № 2-п-10/11
Категорія 41,44 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Матюшенка І.В., КочетоваЛ.Г.

при секретарі Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, міське комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2011 року, -

встановила:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 92 в будинку № 5 по вул. Будьонного у м. Бердичеві, в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у грудні 2006 року ОСОБА_2 залишив сім'ю, забрав особисті речі, одяг та переїхав жити до іншої жінки, з якою створив нову сім'ю, у квітні 2008 року у них народилася дитина. Отже, з грудня 2006 року відповідач постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому втратив право користування спірним приміщенням.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 01 липня 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що дійсно з 2006 року він більшу частину часу проживає в іншому місці, оскільки у спірній квартирі йому створено неможливі умови для проживання, так як у ній мешкає 6 осіб. Крім того, під час відвідування спірної квартири, постійно виникають сварки та скандали, тому, з метою їх уникнення, він змушений проживали у іншому місці. За таких обставин, вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є наймачем трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій на даний час зареєстрований (а.с. 68). Крім того, у цій квартирі зареєстровані і проживають: позивачка, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, онука Каріна ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 3). Без реєстрації проживає ОСОБА_3 (невістка).

З акту № 161 від 21.10.2008 року, складеного комісією КВЖРЕП № З вбачається, що відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_5, але в ній не проживає, що підтверджується поясненнями сусідів, які проживають у даному будинку у квартирах № 94 - ОСОБА_8, № 102 - ОСОБА_9, № 101 - ОСОБА_10 (а.с. 22).

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач у 2006 році залишив сім'ю, переїхав жити до іншої жінкою, з якою створив нову сім'ю, у них народилася дитина. З цього часу він у спірній квартирі не проживає.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснив, що дійсно з грудня 2006 року він не проживає у спірній квартирі. З цього часу він мешкає з іншою жінкою у АДРЕСА_2, створив нову сім'ю, у квітні 2008 року у нього народилася дитина. У спірній квартирі не може жити, оскільки в ній проживають 6 чоловік, а тому у нього немає окремої кімнати, де би він міг жити з новою дружиною та дитиною.

Крім того, апелянт пояснив, що в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі він помилково зазначив місцем свого проживання квартиру № 63, замість 67. Це є опискою.

З матеріалів справи вбачається, що місцем свого проживання відповідач зазначає - АДРЕСА_3 або кв. № 63, за вказаною адресою він отримує поштову кореспонденцію, зазначає її, як місце постійного проживання, під час отримання медичної допомоги (а.с. 111, 124-126, 138, 143, 144, 167, 168, 219, 221).

Апелянтом не було подано суду жодних доказів на підтвердження того, що позивачка, або інші мешканці спірної квартири створюють йому перешкоди у користуванні житлом. Звернення апелянта до дільничного інспектора з житлового питання мало місце тільки у 2011 році, тобто після звернення позивачки до суду. З позовом про вселення або усунення перешкод користування житловим приміщенням відповідач до суду не звертався.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 вибув на інше постійне місце проживання, та правильно задовольнив позов. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя