Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 2-114/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2011 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гуменної Н.М.

при секретарі Трембач М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області, Управління держкомзему у Сколівському районі Львівської області про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять зобовязати відповідачку усунути перешкоди в користуванні дорогою по вул. Хоткевича. Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4М частину земельної ділянки площею 0,2412 га., а ОСОБА_3 захопила проїзд до їхніх земельних ділянок і не дає можливості користуватись ним. У ОСОБА_1 наявний абрис в якому зазначено, що дорога, яку безпідставно захопила ОСОБА_3 є дорогою загального користування, відтак земельна ділянка не могла бути ніким приватизована.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 дали пояснення аналогічні наведеним, та уточнили свої позовні вимоги, а саме у звязку з тим, що у ОСОБА_3 наявний Державний акт на право власності на земельну ділянку, по якій мав би прохід до земельної ділянки ОСОБА_1, тому вони просять встановити постійний земельний сервітут на право проходу та проїзду легковим та вантажним транспортним засобом безоплатно, на межі між земельною ділянкою ОСОБА_3 та землекористувачем ОСОБА_2, а саме де колись була дорога, і яка вказана в документації, що наявна в матеріалах справи та погоджена відповідними службами. Крім того, в судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 покликається на наявне в матеріалах справи містобудівне обґрунтування, згідно якого вказано проїзд до земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Просять позов з уточненими позовними вимогами задоволити.

Відповідачка подала до суду заперечення, згідно якого поданий позов вважає безпідставним. З 1997 року вона користується земельною ділянкою, яка знаходиться біля її житлового будинку. Відколи вона проживає там жодної дороги між її господарством та господарством ОСОБА_2 не було дороги, а була лише деревяна огорожа. Дорога про яку говорять позивачі є її городом. Згідно плану меж земельних ділянок в Державних актах землями загального користування є лише дорога по вул. Хоткевича, тобто центральна вулиця. Крім того, пояснила, що коли геодезистами проводилось зйомка земельних ділянок, вона не була присутня. Дорога геодезистами була вказана зі слів ОСОБА_2 Вона дозволяла позивачам використовувати свою земельну ділянку для можливості проїзду до належних їм земельних ділянок. Не заперечує, щоб вони і надалі користувались нею, однак лише за тим варіантом, який пропонує вона, оскільки варіант розташування проїзду запропонований позивачами є для неї обтяжливим.

Голова Волосянківської сільської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що по земельній ділянці, яка надана ОСОБА_3 ніколи проїзду не було. На карті села такий, також, відсутній.

Представник Управління Держкомзему у Сколівському районні ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що геодезистами при проведені зйомки була вказана дорога зі слів ОСОБА_2, зазначення дороги через земельну ділянку ОСОБА_3 призвело до того, що в подальшому невірно було виготовлено містобудівне обґрунтування, оскільки таке виготовляється на підставі геодезичної зйомки. Він був присутнім при складенні схеми пропонованого заїзду до садиби ОСОБА_1 В результаті здійсненого виїзду на місце було встановлено, що є можливість облаштування іншого заїзду, зокрема, на поданій до матеріалів справи схемі вказано 2 варіанти, один з яких запропонувала позивачка, а саме по, також, приватизованій нею земельній ділянці для ведення ОСГ та другий варіант зі сторони ОСОБА_2 по земельній ділянці яка не приватизована ніким.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Статтями 78,81 ЗК України передбачено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.90, ч.1 ст.116,125,126 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У відповідності до ст.ст.98,99,100 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Власник або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.1994 року Волосянківська сільська рада винесла рішення про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0, 25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,7676 га. для ведення особистого селянського господарства в урочищах Горб, Ровінь, Маківкав с. Волосянка, громадянці ОСОБА_3

В подальшому ОСОБА_3 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га. для обслуговування житлового будинку та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2211 га. для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 надавала позивачам дозвіл для використання своєї земельної ділянки, яка надана їй у приватну власність для ОСГ, для проїзду до їхніх земельних ділянок. Облаштованого заїзду, який був би зазначений на карті села відсутній. При виготовленні містобудівного обгрунтування, яке здійснювалось на підставі проведених геодезистами зйомок було зазначено заїзд до садиби ОСОБА_8 через земельну ділянку ОСОБА_3, зі слів ОСОБА_2 Разом з тим, містобудівне обгрунтування надає лише проектні пропозиції облаштування заїзду. Зазначення заїзду геодезистами зі слів ОСОБА_2 в подальшому призвело до невірного виготовлення містобудівного обгрунтування.

Допитані в судовому засіданні геодезисти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в якості спеціалістів пояснили, що геодезичні зйомки здійснюються з метою показати все, що знаходиться на місцевості. Заїзду який вказаний в геодезичній зйомці, а в подальшому у містобудівній проектній документації по факту не було, однак такий був вказаний їм зі слів ОСОБА_2, який був присутній при проведенні зйомок. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 при проведенні зйомок не було.

З наявної в матеріалах справи схеми пропонованого заїзду до садиби ОСОБА_1 складеного в присутності заступника сільського голови, землевпорядника сільської ради адвокатів ОСОБА_11, ОСОБА_12, представника управління держкомзему ОСОБА_7, а також у присутності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_13 вбачається, що є можливість облаштування заїзду в іншому місці, не зачіпаючи земельної ділянки ОСОБА_3, яка надана їй у приватну власність для обслуговування житлового будинку. Один з варіантів запропонованого самою позивачкою, а саме ОСОБА_3 пропонує облаштувати заїзд по земельній ділянці, яка передана їй у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Щодо ОСОБА_2 суд прийшов до висновку, що його права не порушені, оскільки в судовому засіданні встановлено, що до належної йому земельної ділянки у нього є заїзд.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що встановлення земельного сервітуту здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, а оскільки варіант запропонований ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обтяжливим для ОСОБА_3 як власника земельної ділянки, а на запропонований ОСОБА_3 варіант встановлення земельного сервітуту позивачі не погоджуються, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10-12,60,88,213,215,218 ЦПК України,

ст.ст.78,81,90, 98,99,100,116,125,126,ч.2 ст.158 ЗК України, ст.402 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб Волосянківської сільської ради Сколівського району Львівської області, Управління держкомзему у Сколівському районі Львівської області про встановлення земельного сервітуту, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Гуменна

Оригінал рішення