Справа № 2-6/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

31 січня 2011 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого - судді Грищенка М.В.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Брусилів Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ :

7 вересня 2009 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди , завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 116848грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження належного йому автомобіля НОМЕР_1, та понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрат на ІТЗ. В обгрутування позову зазначив, що він як приватний підприємець займається виготовленням меблів і має у власності вказаний автомобіль, на якому працює ОСОБА_5 18 липня 2009 року ОСОБА_5 отримав подорожній лист і виїхав з м.Бердичів до м.Києва з вантажем меблів. Біля 8 години 30хв., рухаючись в правому ряду в напрямку м.Києва на 77км+400м автодороги Київ-Чоп, відчув сильний удар в задню частину автомобіля. Зупинившись, він побачив, що з його автомобілем НОМЕР_2. який рухався в попутному напрямку і за кермом якого був ОСОБА_4, який керував автомобілем без доручення лише з дозволу власника ОСОБА_3, який спав на задньому сидінні. Внаслідок зіткнення автомобіль отримав значні механічні ушкодження і непридатний до експлуатації за цільовим призначенням. Згідно звіту №308 від 20.08.2009 року, виконаного спеціалістом-товарознавцем УЕЦ «Експерт-сервіс-авто», завданий матеріальний збиток внаслідок ушкодження автомобіля складає 116848грн. Неможливість використовувати автомобіль за цільовим призначенням змушує позивача докладати додаткових зусиль для ведення бізнесу, відновлення звичного способу життя, звертатися до перевізників, за що сплачувати значні кошти.

3 листопада 2009 року до початку розгляду справи по суті позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4

і просив стягнути з відповідачів солідарно 116848грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, та 31072грн. на відшкодування втрат, які зазнав у зв»язку із пошкодженням автомобіля, які складалися із оплати

транспортних послуг, наданих позивачеві ОСОБА_6В

. 5 березня 2010 року до початку розгляду справи по суті позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій доповнив позов вимогою про відшкодування з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 51000грн та збільшив розмір відшкодування матеріальної шкоди до 176995грн.

В процесі розгляду справи позивач 4 листопада 2010 року подав заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди до 88000грн., в частині відшкодування матеріальної шкоди до 218742 гривень, яка складається з вартості ушкодження автомобіля з урахуванням індекса інфляції 130051грн., витрат на транспортні розходи, пов»язані з ушкодженням авто, - 88742грн., витрат на телеграму 20грн., витрат на автотоварознавче дослідження - 450грн., витрат на ксерокопії додатків до позовних заяв 28грн., витрат на поїздки до Брусилівського райсуду з м.Бердичів 750грн., витрат на інформаційно-технінчне забезпечення розгляду справи 120грн., витрат за сплату державного мита 2210грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі. Позивач пояснив, що на даний час автомобіль не відремонтований. Він позбавлений можливості користуватися ним за прямим призначенням, несе витрати по оплаті транспортних послуг для перевезення виготовленої ним продукції. Зі сторони відповідачів не було вжито жодних заходів щодо відшкодування завданої шкоди. Також позивач ОСОБА_1 повідомив, що ним отримано від МТСБУ страхове відшкодування завданої пошкодженням його автомобіля матеріальної шкоди в сумі 25000 гривень.

В письмових запереченнях на позов відповідач ОСОБА_3 зазначив, що автомобілем НОМЕР_3 на відповідній правовій підставі згідно до договору оренди керував ОСОБА_4, який є винуватцем ДТП, внаслідок якої позивачу була заподіяна матеріальна шкода. Тому він є неналежним відповідачем.

Також відповідач ОСОБА_3 в запереченнях вказав, що сума матеріальних збитків позивача як власника пошкодженого автомобіля є завищеною, оскільки ринкова вартість автомобіля складає 116846,73грн. і залишаються неушкоджені деталі автомобіля, які мають ринкову вартість. Витрати по оплаті перевізнику ОСОБА_6 враховані

без виключення транспортних витрат по оплаті на пальне, зарплату водію, амортизацію, податки та інше.

Відповідач ОСОБА_4 письмових заперечень на позов не подавав.

В судове засідання з»явився лише один раз, пояснень не надавав у зв»язку з оголошенням перерви в судовому засіданні. В наступні судові засідання відповідач ОСОБА_4 не з»являвся і не повідомляв про причини неявки.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.1166, 1188 ЦК України в даному випадку встановленню судом підлягають такі юридичні факти: наявність шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, винної поведінки одного чи обох володільців цих джерел та причинного зв»язку між шкодою і їх ( чи його ) протиправною поведінкою.

Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіялністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Копією вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2010 року підтверджується, що 18 липня 2009 року близько 8 години 30 хвилин ОСОБА_4, рухаючись на автомобілі НОМЕР_4 по автодорозі Київ-Чоп на ділянці автодороги 77км+400м в напрямку м.Київ виявив неуважність та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не врахував її зміну, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5, який рухався по крайній правій смузі руху в попутньому напрямку. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажир автомобіля «PORSCHE CAYENNE» отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В наведених умовах дорожнього руху водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.2.3(б), 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Порушення водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв»язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вказаний вирок не оскаржувався і набрав законної сили 15 липня 2010 року.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.61 цього Кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Не доказуються при розгляді інших справ обставини, встановлені рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61).

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, винуватість відповідача ОСОБА_4 в порушенні Правил дорожнього руху України, що спричинили виникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів НОМЕР_6, встановлені вироком суду.

Власником автомобіля НОМЕР_5 є позивач ОСОБА_1, власником автомобіля НОМЕР_4 є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу і такі обставини сторонами не оспорюються.

За встановлених судом обставин відповідач ОСОБА_3 не керував належним йому автомобілем під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а лише знаходився в салоні автомобіля, передав керування автомобілем ОСОБА_4 у встановленому законом порядку відповідно до вимог п. 2.2 Правил дорожнього руху України, і внаслідок зіткнення теж постраждав, отримавши середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Частиною другою ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Отже, в даному випадку з урахуванням вимог ст.ст.1187, 1188 ЦК України відповідач ОСОБА_3 не є відповідальним за заподіяну позивачеві матеріальну та моральну шкоду, оскільки в момент зіткнення автомобілів правомірним володільцем автомобіля «PORSCHE CAYENNE» був відповідач ОСОБА_4, який не пербував із власником автомобіля в трудових стосунках, і саме внаслідок його винуватих дій трапилося зіткнення автомобілів та наслідки у виді матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачеві.

Оскільки вини та протиправності діяння відповідача ОСОБА_3 в заподіянні шкоди позивачеві не встановлено, тому в задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Згідно вимог ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу (далі ЦК) України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1188 цього кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що шкода позивачеві завдана з вини відповідача ОСОБА_4, який і повинен відшкодувати її.

Звітом № 308 від 20 серпня 2009 року, виконаним ДП Український експертний центр « Експрес-Сервіс Авто», підтверджується, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_7, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 116848,73грн. У вказаному звіті зазначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 131601,18грн., ринкова вартість автомобіля становить 116848,73грн. У такому випадку, оскільки такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, матеріальний збиток визначається ринковою вартістю автомобіля.

Оскільки матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля, не був відшко-

дований, тому суд вважає обгрунтованим збільшення позивачем його розміру з урахуванням індексу інфляції до суми 130051 гривень.

Разом з тим суд враховує повідомлення позивача про те, що ним отримано страхове відшкодування за завдані пошкодженням автомобіля збитки в сумі 25000 гривень. Тому з

урахуванням вимог ст.1194 ЦК України з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, і страховою виплатою, яка становить 105051 гривень ( 130051 25000 = 105051 ).

Зважаючи на роз»яснення, які дані в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд, дійшовши до висновку про стягнення на користь позивача заподіяної шкоди за ринковою вартістю автомобіля, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, вважає необхідним зазначити в рішенні про передачу у власність відповідача ОСОБА_4 пошкодженого автомобіля, після відшкодування ним завданих позивачеві збитків.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1)втрати, яких особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки);

2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Наданими позивачем доказами, зокрема, подорожнім листом від 18 липня 2009 року, договором про надання транспортних послуг, копією ліцензії про надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, платіжними дорученнями, рахунками-фактурами, накладними, актами прийняття-здачі виконання робіт підтверджується, що позивач використовував належний йому автомобіль в процесі власної підприємницької діяльності для перевезення виготовленої продукції і після пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_4 змушений був зробити додаткові витрати для забезпечення транспортування продукції. Для цього

позивачем був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг з організації перевезень вантажу з перевізником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 і за період з серпня 2009 року по липень 2010 року позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на оплату транспортних послуг для перевезення виготовленої ним продукції на загальну суму 88742грн.

Відповідачем ОСОБА_4 не було надано доказів на спростування розміру вказаних позивачем витрат.

Оскільки зазначені позивачем витрати були зроблені ним для відновлення свого порушеного внаслідок пошкодження автомобіля права, тому такі витрати підлягають відшкодуванню з відповідача ОСОБА_4 в повному обсязі.

Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі відповідно до пункту 3 цієї статті у разі душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд визнає, що позивач дійсно зазнав моральної шкоди внаслідок порушення його прав у звязку із пошкодженням майна. Він був позбавлений реальної можливості використовувати за призначенням транспортний засіб, змушений прикладати додаткових зусиль для організації власної підприємницької діяльності. Однак, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням відсутності на її заподіяння умислу відповідача суд визнає безпідставно завищеним і тому з врахуванням вимог розумності і справедливості визначає відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 гривень.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 450 гривень, що підтверджено платіжним дорученням № 148 від 19 серпня 2009 року, і такі витрати підлягають відшкодуванню з відповідача ОСОБА_4

Позивачем та його представником також були понесені витрати, пов»язані з явкою до суду, які за наданими розрахунками становлять 750 гривень. Розмір вказаних витрат відповідачем не оспорений, а тому суд вважає такі витрати обгрунтованими і такими, що підлягають відшкодуванню з відповідача ОСОБА_4

Наведені позивачем витрати на телеграму в сумі 20 гривень, на виготовлення ксерокопій додатків до позовних заяв в сумі 28 гривень не відносяться до переліку судових витрат, зазначених в ст.79 ЦПК України, а тому не підлягають відшкодуванню.

Також підлягають відшкодуванню з відповідача ОСОБА_4 оплата позивачем судового збору за вимогою майнового характеру в сумі 1700 гривень,

за вимогою про відшкодування моральної шкоди в сумі 8,50 гривень, та оплата позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, на підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 105051 (сто п»ять тисяч п»ятдесят один) гривень на відшкодування збитків, завданих пошкодженням автомобіля, 88742 ( вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок два) гривень на відшкодування витрат, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права, 6000 ( шість тисяч ) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, 450 ( чотириста п»ятдесят ) гривень на відшкодуваня витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 750 ( сімсот п»ятдесят ) гривень на відшкодування витрат позивача та його представника, що пов»язані з явкою до суду, 1708,50 гривень (одна тисяча сімсот вісім гривень 50 копійок) на відшкодування витрат по оплаті судового збору, 120 ( сто двадцять ) гривень на відшкодування оплати витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи, всього стягнути 202821,50 гривень ( двісті дві тисячі вісімсот двадцять одна гривень п»ятдесят копійок).

В решті позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Зобов»язати ОСОБА_1 після отримання відшкодування майнової шкоди передати у власність ОСОБА_4

транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENS 817», рік випуску 1999, номер

шассі WDВ9702151К373936.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Грищенко