АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: трудові Доповідач Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2011р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

при секретарі Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод», 3-тя особа - директор комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» ОСОБА_2, про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

21 лютого 2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячної заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що з 20 липня 2010р. по 10 січня 2011 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді контролера.

При звільненні йому не були виплачена заборгованість по заробітній платі яка складала 4070,14грн.. Повний розрахунок він отримав лютому 2011р.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 1017грн.16к., витрати на правову допомогу 1000грн,, та 5000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечував посилаючись на те, що повний розрахунок позивач отримав 15 лютого 2011р.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2011 року позов задоволено. Постановлено стягнути з КП «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 1017грн.16к., витрати на правову допомогу 1000грн, та 1000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь держави судовий збір 51грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 120 грн.

В апеляційній скарзі КП «Харківський вагоноремонтний завод» просить рішення в скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив, заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомлений згідно вимог ч.1,2 ст. 76, ч.1 ст. 77 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що трудовий договір між сторонами розірвано 10 січня 2011 року з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП України за власним бажанням позивача.

Відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату в звязку з чим виникла заборгованість. При звільненні, у встановлений ст. 116 КЗпП України строк, відповідач не провів з ним кінцевого розрахунку.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що КП «Харківський вагоноремонтний завод» порушив законні права позивача.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги, щодо звільнення підприємства від обовязку відшкодування передбаченого ст. 117 КЗпП України у звязку з відсутністю коштів, недоведеністю вини підприємства, не ґрунтуються на вимогах закону.

При визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

За встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності та розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Вирішуючи вимогу про стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд врахував положення ч. 2 ст. 84 ЦПК, відповідно до якого граничний розмір компенсації таких витрат встановлюється законом, а на час розгляду справи на підставі п. 2 розділу XI ЦПК "Прикінцеві та перехідні положення" його встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. N 590, компенсація витрат, що сплачується стороною, не повинна перевищувати суму, обчислену в розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Статтею 22 Закону, ВР України, від 23.12.2010, № 2857-VI "Про Державний бюджет України на 2011рік" установлено на 2011 рік мінімальну заробітну плату: - у місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня, таким чином 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи становить 376,4грн.

З матеріалів справи (а.с. 15,27,28) вбачається, що у справі приймав участь адвокат ОСОБА_3 як фахівець в галузі права та особа, що надавала правову допомогу позивачеві. Час роботи адвоката у судових засіданнях підтверджується журналами судових засідань: - 16 березня 2011р. з 14-10 до 14-20 = 10 хв., 5 квітня 2011р. з 9-50 до 10-35= 45хв., 13 квітня 2011р. з 14 до 14-05= 05хв., 23 травня 2011р. з 14-05 до 15-18= 1год. 13хв., всього 2 години 13хв. З урахуванням часу необхідного на підготовку позову та участі в судових засіданнях, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 1000грн. витрат позивача на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП та роз'яснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 р. N 13, заробітну плату зобов'язана виплачувати та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Судом встановлено, що позивачем трудовий договір укладено з КП «Харківський вагоноремонтний завод», який і повинен виплачувати позивачу заробітну плату.

Однак з рішенням суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, судова колегія погодитись.

Як вбачається з рішення суду, з відповідача за несвоєчасний розрахунок з робітником стягнута грошова компенсація за весь час затримки розрахунку, що само по собі є матеріальним відшкодуванням тих незручностей, які виникли у позивача в звязку з несвоєчасним розрахунком.

Згідно п.5 Постанови ПВС України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», суд має зясовувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, за яких обставин вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини які мають значення для вирішення даного спору.

Доказів того, що не своєчасна сплата розрахунку спричинила позивачу моральні страждання, втрату нормальних життєвих звязків, ОСОБА_1 суду не надано.

Судова колегія вважає, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

З огляду на це судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувавши рішення в частині відшкодування моральної шкоди та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2011 року, - змінити, скасувати рішення в частині стягнення 1000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та в задоволенні позовних вимог в цій частині, - відмовити, в іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді