Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2- 26/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Галабурда В.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, - приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту не дійсним в зв»язку з складенням під впливом тяжких обставин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, - приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту не дійсним в зв»язку з складенням під впливом тяжких обставин, в якій позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_4 в інтересах відповідача 09 квітня як такий, що складений під впливом тяжких обставин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та пояснив суду, що 13 травня 2008 року помер мій та відповідача по справі батько ОСОБА_5.

Після його смерті залишилося спадкове майно- житловий будинок в с. Шубівка Кагарлицького району вул. Кібітна, 18 та земельна ділянка / пай/ розміром 4,55 га на території Щубівської сільської ради. Дане майно батько, коли ще був при здоров»ї 24 липня 1996 року заповів йому та відповідачу по справі в рівних долях як своїм синам. Після цього він ніколи й нікому не казав про бажання змінити свій заповіт і передати майно комусь іншому.

Останнім часом батько дуже хворів так як був інвалідом ВВВ першої групи та мав ряд хронічних захворювань і мав психічні розлади -церебральний атеросклероз, згідно висновку МСЕК він потребував постійного догляду, який надавав йому він, - позивач по справі.

Батько фактично був безпорадний і не міг сам себе обходити. Мав поганий зір в силу офтальмологічного захворювання.

Відповідач скориставшись відсутністю позивача в квітні місяці 2008 року забрав батька за місцем свого проживання, та, скориставшись його безпорадністю склав заповіт від 9 квітня 2008 року, який підписала інша особа та затвердив приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу на свою користь відносно земельної частки /паю/ усунувши його, -позивача по справі від спадкування даного майна, практично через місяць батько помер.

Він, як позивач, знаючи тяжкий стан здоров»я батька, який не міг самостійно скласти заповіт та прочитати його вважає, що даний заповіт був складений з використанням його безпорадного стану та за збігом тяжких обставин.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.. 203, 215, 216, 233 ЦК України позивач просить суд:

Визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_6 в інтересах відповідача 9 квітня 2008 року як такий, що складений під впливом тяжких обставин.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечував.

Третя особа, - приватний нотаріус ОСОБА_9 судове засідання не з»явилася, хоча була повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що є відповідні відмітки в матеріалах справи.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 постійно наглядав за покійним батьком, був постійно біля батька.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що знає позивача ОСОБА_1 весь вік. На вулиці, де проживав покійний батько сторін, - ОСОБА_5, проживала його мати, тому він часто бував в гостях у покійного.

В станні роки ( близько року півтора ) покійний себе найого думку фактично не усвідомлював, останні місяці покійний ОСОБА_5 нікого не впізнавав.

За покійним ОСОБА_5 постійно наглядав позивач по справі, - ОСОБА_1.

Коли позивач ОСОБА_1 їхав на роботу, то покійний ОСОБА_5 постійно проживав у сусідки, - Стогнати.

На запитання суду свідок ОСОБА_11 відповів, що в останній час покійний ОСОБА_5 без сторонньої допомоги обходитися не міг.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив суду, що знав покійного ОСОБА_5 з дитинства.

ОСОБА_5 в останній період свого життя мав дуже поганий стан здоров»я, за ним постійно доглядав ОСОБА_1, коли останній від»їздив на роботу, то покійний ОСОБА_5 проживав у Стогнати, яка проживає неподалік.

Свідок ОСОБА_13 в судовому зсіданні показала, що в останні роки покійний ОСОБА_5 проживав у відповідача, - ОСОБА_2, стан здоров»я в останній період життя в покійного ОСОБА_5 був нормальний, отанню зиму привезли ОСОБА_5 не доглянутим.

Останнім часом покійний ОСОБА_5 проживав у сусідки. Останні три роки зимою покійний проживав у відповідача, - ОСОБА_2.

Пенсію покійного ОСОБА_5 отримувала його сестра.

Покійний ОСОБА_5 казав, що не хоче проживати в хаті, тому що позивач, - ОСОБА_1 його б»є, не доглядає за ним.

Жив покійний ОСОБА_5 в окремій кімнаті, де був телефон. Останні три роки стан здоров»я покійного ОСОБА_2 погіршився, в останній час був в ясному розумі.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_13, так як в її показах маються суттєві розбіжності, зокрема, то вона зазначає, що в покійного був відмінний стан здоров»я, то вона зазначає, останні три роки стан здоров»я покійного ОСОБА_2 погіршився.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що покійний нормально відносився до обох синів.

Зимою покійного ОСОБА_5 доглядав відповідач, - ОСОБА_2, а влітку покійного ОСОБА_5 доглядав позивач, - ОСОБА_1.

ОСОБА_11 отримувала пенсію покійного ОСОБА_5, так як останній не міг підписатися, - не добачав та тряслися руки.

Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Отже, в судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Отже, що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд використав наступні норми процесуального права.

Згідно з ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, відповідно позивачка правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дане рішення було прийнято судом на підставі положень ст.. 10 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що:

Ч. 1, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Ч. 2, - Сторони, та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості;

Ч. 3, - кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 4, - суд сприяє всебічному і повному з»ясуванн. обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку суд від себе особисто наголошує на тій обставині, що він не має права вийти за межі позовних вимог, які заявлені позивачем, так як дана обставина в подальшому при вирішенні даної справи буде мати істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, що стосується підсудності, то згідно ст.. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

В даному випадку є виключна підсудність, так як згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, тобто в даному випадку правила підсудності не порушено.

Далі суд буде розглядати питання процесуальних строків, зокрема, строків давності.

Так, згідно діючого законодавства, зокрема, діючого ЦПК України, особа може звернутися до суду про захист свого цивільного права або інтересу у межах відповідного строку (строку позовної давності).

Відповідно до ст. 257 ЦК України до подібних вимог установлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно, в даному випадку процесуальні строки позивачем ОСОБА_1 не порушено.

Отже, що стосується фактичних обставин справи,

09 квітня 2008 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого земельну ділянку розміром 4,5537 га, розташовану на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів ОСОБА_2.

Даний заповіт був підписаний за місцем перебування заповідача, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 2692.

Як відомо, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.. 1233 ЦК України). Заповіт це односторонній право чин, оскільки в ньому виражається воля однієї сторони.

Даний заповіт був складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та посвідчений нотаріусом. Даний заповіт був прочитаний заповідачем ОСОБА_4 вголос і, у зв'язку з хворобою рук заповідача, на його особисте прохання та за його дорученням даний заповіт був підписаний ОСОБА_15.

Особу ОСОБА_15 приватний нотаріус установила, про що свідчить запис у заповіті.

16 травня 2008 року помер ОСОБА_5, у зв'язку з чим відкрилася спадщина.

23.04.2010 року ОСОБА_1 подав позов до суду для скасування вищевказаного заповіту, посилаючись на ту обставину, що даний заповіт був складений під впливом тяжких обставин.

До даного спору необхідно застосувати норми ст.. 233 ЦК України, де, зокрема, зазначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 2І6 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 та № 15 від 25.05.98 ) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

Для визнання недійсним правочину на підставі статті необхідно встановити факт наявності тяжких обставин, невигідність правочину, для сторони, яка діяла під впливом вказаних обставин (невигідність повинна бути явною).

Вчинений правочин визнається недійсним незалежно від того, хто був ініціатором його вчинення. Проте ця обставина має значення при визначенні наслідків визнання правочину недійсним.

При визнанні недійсним правочину, вчиненого особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах, настають наслідки, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, тобто обов'язок кожної із сторін повернути все, одержане за правочином.

Обов'язок відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину, виникає тільки у сторони, яка скористалась тяжкою обставиною.

Як встановлено судом в судовому засіданні з показів свідків покійний ОСОБА_5 мав поганий стан здоров»я, що виражалося в тому, що він не взнавав близьких, мав поганий зір, не міг підписатися, в зв»язку з хворобою рук, в зв»язку з чим пенсію за нього отримували інші люди. Що ж стосується вигоди, то вигода має як матеріальний, так і моральний характер. Як зазначала один із свідків, батько хотів, щоб все майно було розподілене між дітьми навпіл, щоб в сім»ї панувала злагода та спокій, ось у чому на думку суду полягає вигода.

Що ж стосується психічного стану здоров»я покійного ОСОБА_5, то на момент проведення слухання справи такої обставини з»ясувати не вдалося.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що заповіт був підписаний не самим заповідачем, - ОСОБА_6, а, як вказано в тексті самого заповіту у зв»язку з хворобою рук заповідача, на його особисте прохання та за його дорученням після прочитання ним тексту заповіту вголос документ в присутності заповідача і нотаріуса підписано ОСОБА_15.

Проте, суд наголошує на слідуючих нормах матеріального права.

В судовому засіданні встановлено, що вищевказаний заповіт посвідчений з грубими порушеннями вимог ст.ст.1248,1253 ЦК України, а також вимог ст.ст.16 і 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.56 Закону України "Про нотаріат".

Так ,на момент складення заповіту заповідач був тяжко хворий.

Відповідно до ст.16 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заповідач повинен сам власноручно підписати заповіт.

В разі, якщо заповідач, внаслідок фізичних вад, хвороби, або ж інших причин не може підписати заповіт, за його дорученням і з його присутності та в присутності нотаріуса заповіт може підписати інша особа.

Про причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт, повинно бути вказано в заповіті.

В даному випадку заповідач заповідач, - ОСОБА_5 в силу фізичних вад і стану здоров"я заповіт сам особисто не підписав з причини, - хвороба рук.

Не вказано також, чи уповноважував заповідач і кого саме підписати замість нього заповіт.

Відповідно до ст. 157 вищевказаної інструкції нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів, або з допомогою технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути прочитаний вголос самим заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Відповідно до п.158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 40/5, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту мас відбуватись при свідках.

Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Стосовно витрат позивача на правову допомогу, то відповідно до ст.. 84 ЦК України, - це витрати сторони, що вона понесла у зв'язку із оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. Це можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63 Верховний Суд України звертає увагу на те, що судові витрати за участю адвоката при розгляді справи піддягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та її сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася стороні тією особою, яка одержала за це плату. В матеріалах справи є квитанція на 5500 грн. за ведення цивільної справи на боці позивача про визнання заповіту недійсним від 18 грудня 2008 року.

Згідно статті 88 ЦПК України, якою передбачено розподіл судових витрат між сторонами, де ч. 1 зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові виграти. Якщо позов задоволено частково, судові виграти присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідачеві - - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення повністю.

Тобто, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37 грн. оплати за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 7 грн. 50 коп. сплаченого державного мита.

Стосовно представництва в судових засіданнях, то відповідно до п. 2 ст. 84 ЦПК України розмір такої компенсації з урахуванням справи визначається судом. Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про адвокатуру» ця оплата здійснюється на підставі угоди між громадянином та адвокатом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачені такі граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу - якщо компенсації сплачуються іншою стороною - не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до ст.. 2 Закону України № 1646 VI розмір мінімальної заробітної плати становить : з січня 2010 року, - 869 грн., з квітня, - 884 грн., з 1 липня, - 888 грн., з 1 жовтня, - 907 грн, з 1 грудня, - 922 грн.

Оплата правової допомоги, передбаченої договором, проведена в повному об»ємі в сумі 5500 грн, про що видано квитанцію за № 177 від 10 червня 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 10, ,11,15, 84, 88, 107,114, 215, 218 ЦПК України, 216, ст..ст. 233, 257, 261, 1233, 1248, 1253 ЦК України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.56 Закону України "Про нотаріат", Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 та № 15 від 25.05.98 ) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, - приватний нотаріус, про визнанн заповіту не дійсним. - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 09 квітня 2008 року як такий, який складено під впливом тяжких обставин.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 37 грн. оплати за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 7 грн. 50 коп. сплаченого державного мита.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5500 грн. сплачених витрат за надання правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук