Справа № 2-46/11
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2011 року . Вінницький районний суд Вінницької області

В складі судді Ганкіної І.А.

При секретарі:ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по позиці, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по позиці.

В позові позивач ОСОБА_4 зазначив, що 23.06.2007р. він за усною домовленістю з відповідачем надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 420 000 грн. Тобто, сторонами було укладено договір позики в усній формі. Термін повернення боргу сторони визначили в один рік від дати передачі грошей, тобто до 24.06.2008р. Однак, вказані грошові кошти повернуто не було. В послідуючому на підтвердження факту передачі грошей між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики від 11.06.2010р., яким сторони підтвердили той факт, що відповідач саме 23.06.2007р. отримав позику від позивача в розмірі 420 000 грн. Згідно умов письмовго договору відповідач прийняв на себе забовязання повернути кошти в розмірі 420 000грн. в термін одного року. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією повернути позичені кошти, однак намагання повернути борг шляхом мирних переговорів не дало позитивного результату. Оскільки, позивач не повернув гроші вчасно, позивач просить врахувати також інфляційні втрати, річні відсотки та стягнути суму заборгованості разом з відсотками та інфляційними втратами в судовому порядку.

За уточненням позову суму заборгованості, відсотки та інфляційні втрати визначив на загальну суму 314 580 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позов з уточненням підтримав. Суду показав, позику було надано в сумі 250 тис. грн., та додано ще 50 000 грн., про що він зробив власноруч запис у договорі від 4.02.2008р. Всього він позичив відповідачу 300 000 грн. Відповідач частково повернув відсотки та суму позики, однак без врахування інфляційних витрат, 24 х відсотків та залишку основної суми боргу. Просить стягнути з відповідача у судовому порядку загальну заборгованість в сумі 314 580 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали. Суду відповідач показав, що позику повернув разом з відсотками, навіть переплатив суму боргу в розмірі 4 тис. грн. При цьому, про повернуння коштів він робив власні відмітки, гроши передавав як особисто позивачу, так і його рідним, племіннику та братові, але розписки про повернення коштів не брав. На теперішній час заборгованості перед позивачем не має, в звязку з чим просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 суду показав, що укладений між ним та позивачем договір про переуступку боргу є нікчемним, так як жодна з сторін свого наміру не реалізовала. Претензій до відповідача не має, приймати від нього борг замість ОСОБА_4 не бажає. На стягнення заборгованості не претендує.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матерали справи, суд встановив наступне:

23.06.2007р. ОСОБА_4 за усною домовленістю з відповідачем надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 420 000 грн. Термін повернення боргу сторони визначили в один рік від дати передачі грошей, тобто до 24.06.2008р.

В послідуючому на підтвердження факту передачі грошей між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики від 04.02.2008р., яким сторони підтвердили той факт, що відповідач саме 23.06.2007р. отримав позику від позивача в розмірі залишку на 300 000грн. Суми позики були визначені в розмірі 250 тис. грн. та доданих 50 тис. грн.., про що свідчить запис у договорі під 24 відсотки річних (а.с.95).

Згідно умов письмового договору від 11.06.2010р., що був укладений попередньо відповідач прийняв на себе забовязання повернути кошти в розмірі 420 000грн. в термін одного року з виплатою пені в розмірі подвійної облікової ставки та інфляційних витрат (а.с.5).

На час подачі позову до суду позивачем визначено суду заборгованості по позиці, що складається з 140 000 грн. суми основного боргу, що не був повернутий, відсотків (подвійної облікової ставки) з 04.02.08р. по 31.12.2008р. за 11 місяців в сумі 30 800 грн., за 12 місяців 2009р. на суму 33 600 грн., за 2010р. за 12 місяців на суму 33 600 грн., з 01.01.2011р. по 01.05.2011р. за 4 місяці на суму 11200 грн. та інфляційних витрат за 2008р. виходячі з інфляційних 22,3 відсотків на суму 31220 грн., за 2009р. з інфляційних 12,3 відсотків на суму 17 220 грн., за 2010р. з інфляційних 9,1 відсотків на суму 12740 грн., за 4 місяці 2011р. з інфляційних 3 відсотків на суму 4 200 грн. всього на суму 174 580 грн.

Загальна заборгованість яку позивач просить стягнути на його користь складає таким чином загальну суму в 314 580 грн., з ним 140 000 грн. залишок неповернутого тілапозики, та 174 580 грн. виходячи з 24 відсотків річних визначених договором позики від 04.02.2008р. та інфляційних втрат.

За ст.61 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Правовідносини, що виникли між стороною позивача та відповідача регулюються нормами ст.ст.509,526,527, 536, 1046 ЦК України.

В силу ст. 526 ЦК України забовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимг, що звичайно ставляться.

За ст.527 ЦК України боржник забовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті забовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник забовязаний сплочувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами . Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти,або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку саму ж суму грошових коштів (суму позики),або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками.

В силу ст.1049 ЦК України позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі,або речи визначені родовими ознаками) у строк та в порядку,що встановлений договором.

Оскільки, судом встановлено, що сторони дійсно уклали відповідний договір позики, під 24 відсотки річних, його чінність підтверджена проведенням передачи відповідачу обумовленої забовязанням суми позики, і договірні забовязання виконані позичальником лише частково,суд вважає, що позовна вимога позивача щодо стягнення залишку позики у сумі 140 000 грн., відсотків та інфляційних витрат на суму 174 580 грн. є суду доведеною.

При цьому, суд у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України враховує, що відповідачем не надано жодного письмового доказу повернення повної суми позики, повної суми відсотків та інфляційних витрат позивачу, а надано для огляду лише власні записи, під підтверджуючих підписів сторони позивача.

Тому, враховуючи вказане, суд вважає позов доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Визначаючись щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд встановив,що відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться:судовий збір та витрати пов"язані з розглядом справи.До витрат пов"язаних з розглядом судової справи,належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення,витрати на правову допомогу,витрати пов"язані з явкою до суду,витрати пов"язані з залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,та проведення судових експертиз, а також вирати пов"язані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій.

Як встановлено по справі, позивачем було понесено витрати на оплату державного мита в сумі 1700 грн. та послуги ІТЗ в сумі 120 грн., всього 1820 грн.

За ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, враховуючи доведеність позивачем понесених ним витрат документально, суд вважає,що судові витрати слід відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.509,526,530,612,625,1046,1050 ЦК України, ст.ст. 15,30,60,61,88, 214,218,223 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 140 000 грн. по позиці, відсотки в сумі 109 200 грн. та інфляційні втрати в сумі 65 380 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Суддя: