АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-ц-1829/2011 р. Головуючий 1 інстанції: Іванова І.В.
Категорія: право власності Доповідач: Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, прокурора Жовтневого району м. Харкова, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Харкові ради, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсними правочинів купівлі - продажу квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення та анулювання реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

У 2004 році ОСОБА_2, яка діяла у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 посилаючись на те, що угода купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є удаваною, оскільки продавці не мали наміру передавати квартиру покупцю ОСОБА_6, а зазначеним договором купівлі - продажу фактично було оформлено забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за усним договором позики між останньою та ОСОБА_10

Позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали свої позовні вимоги, остаточно звернули вимоги до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як третіх осіб визначили орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної в місті Харкові ради, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та просила визнати недійсним крім первісного також і договір купівлі - продажу зазначеної квартири укладений між ОСОБА_11, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 24 березня 2006 року, визнати право власності на спірну квартиру за нею та за її неповнолітньою донькою ОСОБА_13 в рівних частках. Посилалася на те, що при підписанні 21 травня 1998 року договору купівлі - продажу спірної квартири між нею та ОСОБА_6, вона діяла за себе та як законний представник своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1, та від імені матері ОСОБА_9 на підставі довіреності. Необхідність укладення угоди визначалась вкрай тяжкими обставинами, в яких на той час опинилася її родина.

Недійсність договору купівлі - продажу квартири, укладений між ОСОБА_11, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності та ОСОБА_7 24 березня 2006 року обумовлена недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу; тим що зміст правочину суперечить цивільному законодавству, моральним засадам суспільства; тим що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин був укладений під впливом обману, оскільки відомості вказані в п. 5 та п. 6 договору щодо відсутності судового спору на предмет договору, щодо відсутності зареєстрованих за відчужуваною квартирою малолітніх та неповнолітніх дітей, а також щодо огляду відчужуваної квартири покупцем перед укладенням договору не відповідають дійсності. Крім того, при посвідченні цього договору були порушені вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту громадян та безпритульних дітей», відповідно до якої для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

ОСОБА_7 проти позову заперечувала, звернулась із зустрічним позовом, просила виселити ОСОБА_2, неповнолітню ОСОБА_3, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_2, анулювати їх реєстрацію у цій квартирі. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 посилається на те, що дану квартиру нею було придбано за договором купівлі - продажу між нею та ОСОБА_6, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 24 березня 2006 року. Проживання відповідачів в квартирі, що належить їй на праві власності, перешкоджає їй в користуванні квартирою, проживанні її та членів сім'ї.

Представник прокурора Жовтневого району м. Харкова, який вступив до участі у справі в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13, позов ОСОБА_2 підтримав, проти позову ОСОБА_7 заперечував, посилаючись на обґрунтованість вимог ОСОБА_2

Представник ОСОБА_6 проти позову ОСОБА_2 заперечувала та пояснила, що договір купівлі продажу спірної квартири було укладено відповідно до вимог закону, який діяв на 1998 рік. Вказувала, що позивачкою не доведено, що договір купівлі продажу від 21 травня 1998 року, вона була змушена укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено; позов ОСОБА_12 задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_2, неповнолітню ОСОБА_3, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_2; анулювати їх реєстрацію за цією адресою.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 просять скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року, ухвалити нове рішення, позов ОСОБА_2 задовольнити, у задоволенні вимог ОСОБА_12 відмовити. Посилаються на неповне з*ясування судом обставин що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи порушення судом норм матеріального, процесуального права. Зазначають, що ОСОБА_14 не був присутніми у судовому засіданні суду першої інстанції, тому його позбавили можливості надати пояснення у справі. Посилаються на доводи які позивач наводила в обґрунтування позовних вимог. ОСОБА_3 крім того, наполягає на тому, що оспорювані угоди порушують її майнові права як неповнолітньої особи.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, не заперечується сторонами, що ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 належала на праві власності чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право на житло, виданого органом приватизації житлового фонду Харківського державного підприємства - вишукувального інституту «Хардіпротранс» від 27 квітня 1994 року р. №15, зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 27 квітня 1994 року зар№В-9729.

21 травня 1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, яка діяла за себе, від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_13 та за довіреністю від імені ОСОБА_9, укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15 за р. № 331.

Продаж частки неповнолітньої ОСОБА_13 був проведений за згодою виконкому Жовтневої районної ради м. Харкова відповідно до рішення № 65-7 від 02 вересня 1997 року.

Продаж частки ОСОБА_9 був проведений ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_16 18 травня 1998 року, що зазначено у договорі купівлі - продажу від 21 травня 1998 року.

Право власності на квартиру за ОСОБА_6 було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11 червня 1999 року за р №в-9729.

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що договір купівлі - продажу має бути визнаний недійсним з підстав передбачених ст. 57 ЦК України /1963 року/, як угода, яку вона була змушена укласти на вкрай невигідних для себе умов внаслідок збігу тяжких обставин. Зазначає, що в 1998 році її матері було рекомендовано лікування в Іспанії, для чого були потрібні гроші, однак продавати квартиру мати не погоджувалася, побоюючись залишитись без житла, тому, коли ОСОБА_6 запропонувала купити в неї квартиру без реєстрації її права власності, без вселення її як покупця в квартиру, без виселення її родини з квартири, але за дуже низьку ціну, вона погодилася. Так, при ринкових цінах на подібні квартири на рівні від 55 215 грн. до 61 350 грн., вона здійснила продаж квартири за 7 000 грн. Згоди органу опіки та піклування на здійснення вказаного договору вона не отримувала, скориставшись рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів, яке було видане для інших цілей. Після підписання договору та отримання грошей вже 22 травня 1998 року вони виїхали до м. Києва, де 23 травня 1998 року мати надала документи до Посольства Іспанії для отримання візи, яка була їй надана 25 травня 1998 року. 6 червня 1998 року мати вилетіла до Іспанії, з якої повернулася 14 червня 1998 року. Після цього лікування матері тривало вже в Україні.

Відповідно до ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року), угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких, які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умов. Особа, яка оскаржує правочин має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судова колегія вважає, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. В медичних довідках, епікризах наданих суду ОСОБА_2 наявні відомості про стан здоров*я ОСОБА_9 лише за 1991 рік, 1994 рік, в той час як оспорюваний договір укладений у 1998 році. Із зазначених довідок вбачається, що після проведеного лікування стан хворої покращився. Даних про те, що ОСОБА_9 потребувала та отримала лікування за кордоном матеріали справи взагалі не містять.

За таких обставин, той факт що ОСОБА_2 продала квартиру за ціною нижчою ніж ринкова сам по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки ст. 228 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачає свободу договору, а саме що продаж майна поводиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін.

Висновки суду відповідають роз*ясненням що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Договір купівлі - продажу спірної квартири укладений між ОСОБА_11, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 24 березня 2006 року ОСОБА_2 просить визнати недійсним з тих підстав, що при його укладенні порушені вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а також як такий що вчинений під впливом обману.

За змістом ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Право користування спірною квартирою неповнолітньої ОСОБА_13 було похідним від права власності на цю квартиру її та ОСОБА_2 Реєстрація за адресою спірної квартири сама по собі не обумовлює права користування. ОСОБА_6 не є особою, яка замінює батьків ОСОБА_13 Позивачі у цій справі не є сторонами договору купівлі - продажу спірної квартири укладеного 24 березня 2006 року між ОСОБА_11, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством .

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позовні вимоги ОСОБА_7 про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та анулювання їх реєстрації за цією адресою судова колегія вважає обґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 на сьогодні є власником спірної квартири, а проживання та реєстрація відповідачів у квартирі без належних правових підстав порушує право власності ОСОБА_7

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді