Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-22/2011
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарях Облакевич А.С., Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання недійсними договору про надання кредиту та додаткових угод

в с т а н о в и в:

У липні 2009 року ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» звернулося до суду із позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 1473318 грн. та 37243,34 долари США з яких 1386000,00 грн. заборгованість за кредитом, 35036,07 доларів США заборгованість по нарахованих відсотках за період з 11.04.2006 року по 30.06.2008 року, 87318,00 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2207,27 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 10.04.2006 року банк «Київ» уклав з ОСОБА_1 договір про надання кредиту, за яким остання отримала в кредит кошти в сумі 180 000 доларів США для придбання земельної ділянки та частини житлового будинку за адресою м. Київ, провул. Землянський, 14/26 зі сплатою 13 % річних зі строком користування до 10 квітня 2007 року.

Зазначає в позові також, що на виконання своїх зобов»язань за кредитним договором банк 11.04.2006 року перерахував кредитні кошти на особовий рахунок позичальника, які остання отримала в готівковій формі. За умовами договору нарахування відсотків здійснюється щомісячно станом на 30 (31) число поточного місяця, виходячи з фактичного залишку заборгованості за кредитом. Сплата відсотків здійснюється в кінці строку повернення кредиту, визначеного в п. 1.3 договору, шляхом внесення відповідачем готівки (або перерахування грошових коштів) на рахунок позивача № 7430 в АКБ «Київ».

Додатковими угодами за №1 та №2 від 10.04.2007 року та від 09.04.2008 року до договору про надання кредиту були внесені зміни щодо строку користування кредитом до 07.04.2009 року.

Одночасно додатковою угодою за №3 від 06.02.2009 року внесено зміни щодо валюти кредиту з долара США на гривню та визначено, що позивач надав відповідачу кредит готівкою в сумі 1386000,00 грн. на строк з 10.04.2006 року по 07.04.2009 року зі сплатою 18 % річних у гривнях.

Пункт 3.2 договору змінено в наступній редакції: сплата відсотків за друге півріччя 2008 та 2009 років здійснюється до 10.01.2010 року. Пункт 3.4 договору викладено наступним чином: позичальник здійснює погашення кредиту в кінці строку в гривнях. Взяті на себе за договором зобов»язання вона порушила. З підстав стягнення наявної заборгованості, банк змушений звернутися до суду.

У липні 2010 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов, в якому просить суд визнати недійсними договір про надання кредиту №52 від 10.04.2006 року, додаткову угоду №1 до договору про надання кредиту № 52 від 10.04.2007 року, додаткову угоду №2 до договору про надання кредиту №52 від 09.04.2008 року, додаткову угоду за №3 до договору про надання кредиту №52 від 06.02.2009 року, стягнути із ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» понесені судові витрати.

Своїми вимоги за зустрічним позовом позивач мотивує тим, що 10 квітня 2006 року між нею та банком було підписано договір про надання кредиту, за умовами якого останній надав їй кредитні кошти в сумі 180 000 доларів США на строк з 11.04.2006 року до 11.042007 року під 13 % річних для придбання земельної ділянки та частини житлового будинку за адресою м. Київ, провул. Землянський, 14/26.

10 квітня 2007 року, 09 квітня 2008 року та 06 лютого 2009 року між ними були підписані додаткові угоди до вказаного договору про надання кредиту.

Надання коштів за договором мало здійснитися на підставі заяви про видачу готівки.

Далі зазначає, що незважаючи на підписання кредитного договору грошових коштів в сумі 180 000 доларів США вона не отримувала, так як не мала на руках паспорту громадянина України, який в той час був зданий до Сектору ГІРФО Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для заміни прізвища і отриманий лише 13.04.2006 року. При цьому фізичної можливості надати свій паспорт 11.04.2006 року працівнику банку для підтвердження особи та отримання готівки в касі банку, вона не могла, коштів фактично не отримувала. З підстав визнання недійсним правочину про надання кредиту та додаткових угод до нього змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 первісний позов підтримала, не визнала зустрічних позовних вимог, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додала, що спірний договір кредиту є дійсним і таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

Просить суд при вирішенні питання щодо заявлених зустрічних позовних вимог застосувати строки позовної давності, так як вважає, що ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав в квітні 2007 року, фактично до суду звернулася лише 15.07.2010 року.

Відповідач ОСОБА_1 основний позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, пояснила, що в 2006 році вона працювала директором підприємства та обслуговувалася в АКБ «Київ», як юридична особа. У березні цього ж року зверталася до позивача з питань отримання кредиту в розмірі 180 000 доларів США для придбання частини житлового будинку, подавши до банку необхідні документи. Тривалий час банк розглядав документи, однак в зв»язку з тим, що нерухоме майно вже було викуплене в неї відпала потреба отримання кредиту.

Після знову стала шукати земельну ділянку та знову звернулася до позивача з підстав отримання кредиту в розмірі 300 000 доларів США. Вказану суму кредиту вона отримала, придбала майно та достроково погасила заборгованість.

В 2008 році вона знову зверталася до позивача з підстав отримання кредиту для інвестування коштів у будівництво. Вказаний кредит також погасила.

Уточнила, що земельну ділянку та житловий будинок, які зазначені в договорі застави вона не купувала. В 2009 році органами міліції розслідувалася справа по факту незаконного заволодіння коштами, при цьому вона проходила в даній справі як свідок.

Про існування в неї кредитної заборгованості за договором від 10.04.2006 року вона дізналася після звернення позивача до суду із даним позовом, будь-яких претензій та вимог погасити борг не отримувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 основний позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, пояснила, що відповідач не отримувала готівкових коштів із каси банку, так як не мала на той час паспорту, при цьому банк не міг їй видати кошти без документу, що посвідчує особу. Вважає, що формальний підпис на кредитному договорі не свідчить про отримання грошових коштів.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що 10.04.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту, за яким банк надає позичальнику кредит в сумі 180 000 доларів США на строк з 11.04.2006 року по 11.04.2007 року для придбання земельної ділянки та частини житлового будинку за адресою м. Київ, провулок Землянський 14/26.

Пунктами 1.2 та 1.4 кредитного договору визначено, що кредит надається готівкою в доларах США з позичкового рахунку №567430 в АКБ «Київ», який кредитор відкриває позичальнику для обліку заборгованості позичальника за кредитом на цілі визначені договором. Позичальник за користування кредитом сплачує кредитору 13 % річних, нарахування відсотків здійснюється на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом.

10.04.2007 року між сторонами по даній справі була підписана додаткова угода за №1 до договору про надання кредиту за №52 від 10.04.2006 року, за якою сторони прийшли до згоди про внесення змін до названого договору щодо продовження строку надання кредиту з 11.04.2006 року по 09.04.2008 року.

09.04.2008 року сторони підписали додаткову угоду за №2 якою продовжено строк надання кредиту до 07.04.2009 року.

Додатковою угодою за № 3 від 06.02.2009 року сторони дійшли згоди щодо внесення змін до договору та заміни валюти кредиту з доларів США на гривню у зв»язку з проведенням поетапної реструктуризації кредитної заборгованості.

Зі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи вбачається, що 11.06.2009 року змінено найменування юридичної особи на публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ».

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач посилається на наявність між сторонами зобов»язальних відносин кредиту за яким одна сторона банк надає іншій стороні на умовах строковості, платності, забезпеченості, повернення та цільового використання кредитні кошти.

Не визнаючи основних позовних вимог про стягнення заборгованості сторона відповідача посилається на недійсність правочину про надання кредиту та додаткових угод до нього.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 та 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правилами статті 1046 ЦК України передбачено, що договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З пояснень представника позивача вбачається, що кредитні кошти в сумі 180 000 доларів США були видані відповідачці через касу банку, про що зазначається відповідна заява на видачу готівки за № 2536477 від 11.04.2006 року.

В судовому засіданні відповідач заперечила факт отримання нею коштів у вказаній сумі та в обґрунтування своїх доводів послалася на висновок експертного дослідження проведеного за її заявою від 04.10.2010 року згідно з яким підпис від імені ОСОБА_1 електрофотографічне зображення якого міститься в рядку «підпис отримувача» в електрофотокопії заяви на видачу готівки за №2536477 від 11.04.2006 року виконане не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

За клопотанням сторони відповідача судом для з»ясування обставин по даній справі призначалася судово-почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком за №93/11-11 судово-почеркознавчої експертизи від 17.03.2011 року підписи від імені ОСОБА_4 у графах «Підпис отримувача» в заявах на видачу готівки за № 2536477 від 11.04.2006 року та без номера від 11.04.2006 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням її підпису; підписи від імені ОСОБА_4 у графах «Підпис платника» в заявах на видачу готівки за № 3980038 від 27.12.2006 року та без номера від 27.12.2006 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Правилами ч. 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами встановленими статтею 212 цього Кодексу, тобто за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновок експертного дослідження за заявою ОСОБА_1 від 04.10.2010 року та висновок №93/11-11 судово-почеркознавчої експертизи від 17.03.2011 року, суд вважає їх допустимими та достовірними доказами у справі, а тому приймає за основу викладені в них обставини, які є аналогічними за змістом, узгодженими, повними і такими, що ґрунтується на матеріалах вказаної цивільної справи та підтвердженими іншими доказами в їх сукупності. Підстав для незгоди із висновками та недовіри їм суд не вбачає. Підписання відповідачем спірного кредитного договору, суд розцінює як можливе, оскільки з матеріалів справи, а саме численної кількості договорів вбачається на час укладення спірного правочину остання була клієнтом АКБ «Київ» і відповідно могла вчинити підпис на тексті спірного договору.

Одночасно судом приймається до уваги та обставина, що на день видачі кредитних коштів у готівковій формі із каси банку 11.04.2006 року відповідач у даній справі не мала паспорту громадянина України, так як згідно з відомостями наданими сектором ВГІРФО Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області 28.03.2006 року звернулася із заявою про обмін паспорту у зв»язку зі зміною прізвища, при цьому новий паспорт був отриманий ОСОБА_1 лише 13.04.2006 року. А тому з урахуванням наведеного, суд може зробити висновок, що фактично кредитні кошти в значній сумі не могли бути видані останній з урахуванням також і вимог Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» від 14.08.2003 року за №337.

При винесенні даного рішення судом також враховується та обставина, що цільове призначення кредиту в розмірі 180 000 доларів США в змісті договору визначено для придбання земельної ділянки та частини житлового будинку за адресою м. Київ, провулок Землянський 14/26. При цьому в день видачі кредитних коштів між сторонами по даній справі та будь-якими іншими особами не було укладено договорів, які б забезпечували виконання зобов»язань (поруки, застави чи іпотеки) за кредитним договором у формі визначеній законом, враховуючи при цьому значну суму кредиту. Крім того, з договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.04.2006 року вбачається, що вищевказане нерухоме майно придбання якого було цільовим призначенням кредиту, того ж дня фактично набув ОСОБА_5, який не є стороною спірного договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, так як судом при розгляді даної справи по суті не було встановлено факту передачі відповідачці кредитних коштів у сумі 180 000 доларів США, підстав для стягнення заборгованості судом здобуто не було. Доводи, наведені стороною позивача спростовані зібраними у справі доказами. Щодо зустрічних позовних вимог, то вони є доведеними та обґрунтованими. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт недійсності договору про кредиту та додаткових угод до нього з підстав викладених вище.

Підстав для застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог, як того просить представник позивача судом встановлено не було, оскільки на переконання суду відповідач могла була дізнатися та дізналася про порушення її права лише після пред»явлення до неї основного позову, вимог та претензій щодо погашення наявної кредитної заборгованості до моменту звернення до суду їй надіслано не було.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги відповідача про стягнення з позивача судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді також підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 509-510, 525, 526, 527, 530, 611, 612, 625, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні первісного позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту відмовити.

зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про надання кредиту за №52 від 10.04.2006 року, укладеним між акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_4.

Визнати недійсними додаткові угоди за №1 від 10.04.2007 року, за №2 від 09.04.2008 року, та за №3 від 06.02.2009 року до договору про надання кредиту за №52 від 10.04.2006 року.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

.

Суддя Н.П.Маценко