АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-31, 2011 р Головуючий у 1-й інстанції
Категорія 37 ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року лютого місяця 9 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Лісової Г.Є.

Суддів: Прокопчук Л.П.

ОСОБА_3

при секретарі Устименко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 вересня 2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог Перша Херсонська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, усунення перешкод у користуванні спадковим майном, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, визнання права власності на частки в спадковому майні та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням

в с т а н о в и л а:

28.05.2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Посилався на те, що з народження і до травня 2008 року постійно проживав у будинку батьків, що знаходиться в селищі Антонівка, м. Херсон, вул. Мікояна,5. Після смерті батька ОСОБА_9 9.11.2000 року будинок успадкувала мати ОСОБА_10, яка померла 31.05.2007 року.

Із заявою про прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори, оскільки його рідні сестри запевнили, що до будинку жодних претензій не мають та що спадкове майно залишається йому. ОСОБА_7 перешкоджає йому користуватися будинком, іншого житла він не має.

9.05.2008 року ОСОБА_7 поміняла замки на вхідних дверях в житловий будинок, повідомивши, що мати заповіла це майно їй.

Оскільки ОСОБА_7 у встановленому законом порядку та строк не прийняла спадщину, а він є спадкоємцем першої черги за законом, то просив встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_10. Визнати за ним право власності у порядку спадкування на житловий будинок розташований по вул. Мікояна,5 селище Антонівка м. Херсон. Зобов»язати ОСОБА_7 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком.

У липні 2008 року ОСОБА_4 доповнив позов вимогами про визнання заповіту посвідченого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 4 січня 2001 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2007 року №2-2418 виданого цією ж нотаріальною конторою ОСОБА_7 недійсними з тих підстав, що заповіт було складено матір»ю під впливом фізичного або психічного насильства з використанням її безпорадного стану, інвалідності першої групи по зору. У процесі розгляду справи ОСОБА_4 уточнив підстави визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що заповіт було складено матір»ю під впливом обману, що волевиявлення матері на складання заповіту не було, про що свідчить і той факт, що вона знищила оригінал заповіту, що знаходився у ОСОБА_7 внаслідок чого остання отримала в нотаріальній конторі дублікат. Крім того, не додержано форми заповіту та інших умов при його складанні, оскільки спадкодавець була сліпа і безпорадна, а тому їй повинен був бути прочитаний текс заповіту із відміткою про це на документі.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявили самостійні вимоги щодо предмета спору.

23.07.2008 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач з 1990 року в будинку по вул. Мікояна,5 в селищі Антонівка м. Херсон не проживає, зареєстрований за цією адресою у 2008 році після смерті матері. Відповідач з сім»єю постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мати до дня смерті проживала у неї за адресою селище Антонівка, вул. Лермонтова,32 і знаходилася на її утриманні так як була паралізована.

Після смерті матері вона успадкувала за заповітом домоволодіння , що по вул. Мікояна,5 в селищі Антонівка, м. Херсон, яке знаходилося у непридатному для проживання стані.

Просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку №5 по вул. Мікояна селищі Антонівка.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Херсона від 13.10.2008 року ці позови об»єднано в одне провадження.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 вересня 2010 року в позові ОСОБА_4, третім особам, які заявляли самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, відмовлено.

Позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться по вул. Мікояна,5, селище Антонівка в м. Херсоні.

Стягнено з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 3800 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні вимоги.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Так, судом не було враховано тієї обставини, що на заповіті не було зроблено відмітки про те, що нотаріус прочитав текс документа спадкодавцю, який є сліпим, не враховано, що волевиявлення на складання заповіту в користь ОСОБА_7 у матері не було.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апеляційні скарги підтримали з підстав викладених у них, просять рішення суду скасувати як незаконне і задовольнити їхні апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_10, яка наступила 31 травня 2007 року, відкрилася спадщина на належне їй майно, житловий будинок розташований в м. Херсоні, селище Антонівка, вул. Мікояна,5.

Спадкоємцями за законом були її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4.

Відповідно до ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкування за законом настає у разі: відсутності заповіту, визнання його повністю недійсним, відмови всіх спадкоємців за заповітом від спадщини, якщо спадкоємець помер до відкриття спадщини та заповідачем не було зроблено підпризначення спадкоємця за заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 розпорядилася своїм майном на випадок своєї смерті, заповівши його, в тому числі і житловий будинок по вул. Мікояна,5, селище Антонівка м. Херсон, 4.01.2001 року ОСОБА_7 (а.с.79, т.1).

31 травня 2007 року ОСОБА_10 померла.

1.08.2007 року ОСОБА_7 звернулася до Першої херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.75,т.1).

24.12.2007 року Першою херсонською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідченим Першою херсонською державною нотаріальною конторою 4.01.2001 року, зареєстрованого в реєстрі №1-12, дублікат якого виданий цією ж нотаріальною конторою 24.12.2007 року і зареєстрований в реєстрі №2-2417 як спадкоємцю зазначеного в заповіті майна ОСОБА_10, яка померла 31.05.2007 року (а.с.18).

Право на спадщину ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Херсоні, селище Антонівка, вул. Мікояна,5 зареєстровано Херсонським ДБТІ 21.05.2008 року (а.с.19).

На день смерті ОСОБА_10 її дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 була непрацездатною, а тому мала право на обов»язкову частку у спадщині.

Проте як було встановлено судом і визнала сама ОСОБА_5 вона протягом шести місяців з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Крім того, як вбачається з її пояснень, а також матеріалів справи, ОСОБА_5 не мала наміру приймати спадщину, однак наявність заповіту в користь ОСОБА_7 стало підставою заявлених нею самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відсутність у спадкоємця оригіналу заповіту та одержання дубліката заповіту, який має силу оригінала, не може бути підтвердженням відсутності волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження своїм майном, оскільки видача дубліката заповіту не суперечить вимогам закону, він є правовою підставою для прийняття спадщини. Скасувати заповіт складений в користь ОСОБА_7 заповідач мав право у будь-який час, склавши новий заповіт. Доводи позивача про те, що ОСОБА_10 знищила оригінал заповіту, таким чином не бажаючи, щоб майно успадкувала сестра ОСОБА_7 не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не спростовують волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження своїм майном.

Спадкодавець ОСОБА_10 дійсно була інвалідом першої групи по зору безстроково, однак це не означає, що вона не могла сама підписати документ, якщо вона письменна. Позивач та треті особи із самостійними вимогами фактично не заперечують підпису матері на заповіті, однак вважають, що вона не розуміла, який документ нею підписувався. Проте будь-якими доказами даний факт не підтверджується. Вони визнали, що мати психічних розладів здоров»я не мала.

Не знайшли свого підтвердження в суді і доводи апелянтів щодо психологічного тиску відповідачки на спадкодавця, порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що підстав для визнання заповіту недійсним не має, а відтак і для ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не наступає право для спадкування за законом.

Отже рішення в цій частині постановлено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Разом з тим, стягнення з ОСОБА_4 3800 грн. витрат на правову допомогу в користь ОСОБА_7 суперечить вимогам ст.84 ЦПК України, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 , 84 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 вересня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 3800 грн. витрат на правову довомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У стягненні витрат на правову допомогу ОСОБА_7 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: