Справа № 2-1767/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.09.2011 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

секретаря - Скоробогатової А.О.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Нікополі про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди в звязку з професійним захворюванням та моральної шкоди, суд

встановив:

Спочатку позивач звернулася до суду з позовом до ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди в звязку з професійним захворюванням.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 01 лютого 2007 року залучено до участі у справі як співвідповідач відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України м. Нікополі (далі - Фонд соцстраху).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 18 лютого 2008 року закрите провадження в частині вимог до ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод, оскільки Державна реєстрація юридичної особи ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод припинена 31 березня 2005 року у звязку з визнанням її банкрутом за рішенням господарського суду та дане підприємство вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод та більше 9 років працювала вибивальницею гарячих відливок в умовах підвищеної вібрації, в наслідок чого отримала вібраційну хворобу. Спочатку їй була встановлена 2 група інвалідності з втратою працездатності 65 %., а згодом - 3 група з втратою працездатності 50 %, безстроково.

Рішенням Нікопольського районного суду від 24.12.2002 р. був проведений перерахунок страхових виплат по відшкодуванню шкоди виходячи з середньої заробітної плати вибивальницею гарячих відливок 100,13 грн. та з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати на підприємстві 1,6. Однак, на думку позивача, ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод в порушення вимог діючого на той час законодавства та Галузевих угод підприємств гірничо-металургійного комплексу України з 1999 року не підвищувало тарифні ставки (основну заробітну плату) працівників, що привело к неправильному нарахуванню та недоплати їй відшкодування шкоди. В наслідок чого створилася заборгованість по відшкодуванню шкоди.

Позивач неодноразово уточняла свої позовні вимоги та в остаточній редакції просила суд стягнути з Фонду соцстраху заборгованість по відшкодуванню шкоди за період з 01.09.1999 р. по квітень 2011 року з урахуванням компенсації втрати грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат в сумі 38 337,56 грн., та враховуючи інфляцію за період з 01.07.2008 р. по 01.04.2011 р. остаточно просила суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 50 028,27 грн.

Крім того, позивач просила суд стягнути з Фонду соцстраху моральну шкоду в сумі 40000 грн., оскільки з вини відповідача справа тривалий час не розглядалася у суді, в наслідок чого її стан здоровя погіршився та вона перенесла великі моральні страждання.

Представник Фонду соцстраху проти позову ОСОБА_1 заперечив. На думку представника Фонду соцстраху, наданий позивачем розрахунок заборгованості по відшкодуванню шкоди заподіяної здоровю, не ґрунтується на законі, не правильно проведений розрахунок втрати частини заробітку, поскільки в його основу покладено заробітну плату не конкретного працівника вибивальниці гарячих відливок 2 розряду у галузі машинобудування, а з мінімального розміру ставок (окладів) в галузі підприємств гірничо-металургійного комплексу України.

Також відповідач не погодився з думкою ОСОБА_1 про те, що в період з 01.01.1999 р. по 01.04.2001 р. (до моменту передачі особової справи потерпілої до Фонду для продовження сплати раніше призначеної суми регресу) підприємство не підвищувало їй виплати у звязку з втратою працездатності, в результаті чого вона втратила значну суму належних їй виплат. На думку представника Фонду соцстраху, позивач помилково вважає, що підставою для підвищення щомісячних виплат є Галузева угода підприємств гірничо-металургійного комплексу України, оскільки на той час діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. № 472, на підставі яких ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод проводило ОСОБА_1 перерахунок розміру відшкодування шкоди. Цей факт підтверджується довідками ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод № 2536 від 14.11.2000 р. та № 902 від 20.06.2001 р., які знаходяться в матеріалах справи. За період з 01.12.1999 р. до моменту передачі особової справи ОСОБА_1 до Фонду соцстраху підприємство не підвищувало розмір тарифних ставок в період. Враховувати коефіцієнти, зазначені в Галузевих угодах підприємств гірничо-металургійного комплексу України, не передбачено Правилами № 472 та Законом України „Про оплату праці. Крім того, на той час ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод не мало можливості підвищувати тарифні ставки на підприємстві у зазначений період, оскільки з 05.10.2001 р. Арбітражним судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі про банкрутство стосовно ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод. Таким чином, право ОСОБА_1 на проведення перерахунку розміру відшкодування шкоди не було порушено ні підприємством, ні Фондом соцстраху.

Крім того, на думку представника відповідача, Фонд соцстраху не повинен сплачувати ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та інфляцію за період з 01.07.2008 р. по 01.04.2011 р., оскільки Фонд соцстраху не визначав розмір страхових виплат і після передачі від ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод особової справи ОСОБА_1 продовжував сплату вже призначеної страхової виплати, тому відсутні підстави вважати, що не виплата суми страхової виплати мало місце з вини Фонду соцстраху.

Не погодився представник Фонду соцстраху також з позовними вимогами ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. Дійсно, судові засідання неодноразово відкладалися за заявою представника Фонду соцстраху, оскільки юрисконсульт знаходився в Дніпропетровському господарському та апеляційному судах або у відпустці. Так, у штатному розкладі Нікопольського відділення виконавчої дирекції Фонду соцстраху передбачена одна одиниця юрисконсульта, інші представники Фонду соцстраху не мали можливості представляти інтереси Фонду в суді. Також під час розгляду справи позивач неодноразово уточняла свої позовні вимоги, надавала нові розрахунки, які необхідно було перевіряти. До того ж, ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод під час ліквідації не передав на зберігання до Державного архіву м. Нікополя документи, на підставі яких проводиться нарахування страхових виплат по відшкодуванню шкоди, а тому суду приходилося робити запити в різні інстанції та витребувати документи для перевірки розрахунку, наданому ОСОБА_1 Тому відсутні підстави вважати, що моральна шкода заподіяна позивачеві з вини Фонду соцстраху.

Крім того, Фонд соцстраху вважає, що позивачем пропущений без поважних причин строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Також слід врахувати, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом після закінчення трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку, тому відповідно до ч. 4 ст. 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності виплати призначені, але неодержанні своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом і не оспорювалося представником відповідача, дійсно позивач набула професійного захворювання під час роботи вибивальницею гарячих відливок ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод в умовах підвищеної вібрації. Даний факт підтверджується Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 11 грудня 2000 року (а.с.5-7).

На підставі висновку Дніпропетровського міжрайонного МСЕК від 28 листопада 1995 року ОСОБА_1 визнана інвалідом П групи в звязку з професійним захворюванням з втратою професійної працездатності 65 % (а.с.9,10).

На підставі висновку ЛТЕК Криворізького НДІ гігієни праці і профзахворювання від 09 грудня 1999 року ОСОБА_1 визнана інвалідом Ш групи в звязку з професійним захворюванням та встановлена інвалідність 3 групи з втратою професійної працездатності 50 % (а.с.11).

Висновком ЛТЕК Криворізького НДІ гігієни праці і профзахворювання від 01 грудня 2005 року ОСОБА_1 визнана інвалідом Ш групи в звязку з професійним захворюванням та встановлена інвалідність 3 групи з втратою професійної працездатності 50 %, безстроково (а.с.67).

До 01 квітня 2001 року виплату відшкодування шкоди ОСОБА_1 проводив роботодавець ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод, якій визначав їй розмір страхових виплат.

З 01 травня 2001 року ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод передав Фонду соцстраху особову справу ОСОБА_1, та з 01 квітня 2001 року Фонд соцстраху продовжував сплату позивачу призначених роботодавцем страхових виплат.

Відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 та розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягаюсь задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

З цих самих підстав Доводи представника Фонду соцстраху щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими.

До того ж, враховуючи те, що рішенням Нікопольського міського суду від 24 грудня 2002 року по цивільній справі № 2-4206/2002 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод та Фонду соцстраху про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди в звязку з професійним захворюванням стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по відшкодуванню шкоди в сумі: з ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод - 8289,68 грн., з Фонду соцстраху - 830,83 грн., за період з 28 листопада 1995 року по 01 грудня 2002 року, що перевищує три роки (так ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушених прав 29 листопада 2002 року, тому розрахунок суми заборгованості повинен проводиться починаючи з 29 листопада 1999 року), та з урахуванням того, що на момент скасування цього рішення Нікопольського міського суду за нововиявленими обставинами дане рішення відповідачами було виконано у повному обсязі, - суд приходить до висновку про доцільність проведення перерахунку сум щомісячних платежів, визначених ОСОБА_1 починаючи з 01 квітня 2001 року з дня передачі роботодавцем Фонду соцстраху особової справи ОСОБА_1

Крім того, на підставі Закону України № 1105-ХІV та відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 (з послідуючими змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, в разі ліквідації підприємства без створення правонаступника, уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України.

Визначаючи розміри платежів відшкодування шкоди, суд виходить з того, згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України № 1105-ХІV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя.

Обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням нею трудових обовязків, провадиться відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила № 472).

Через те, що при ліквідації ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод до Архівного відділу Нікопольської міської ради не були передані документи, які необхідні для призначення та перерахунку розміру відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_1, що підтверджується листом Архівного відділу Нікопольської міської ради № 1312 від 05.08.2010 р., а на підставі довідок ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод, які є в матеріалах справи, не достатньо зробити правильний перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених ОСОБА_1 роботодавцем, тому відповідно до вимог п. 14 ст. 34 Закону України № 1105-ХІV (в редакції, яка діяла на 01.04.2001 р.), суд проводить розрахунок суми страхової виплати позивачу за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади) в галузі, в якої працювала ОСОБА_1, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, на підставі інформації, наданої Головним управлінням статистики у Дніпропетровській області № 13-21/190 від 10.06.2011 р.

При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача про проведення перерахунку сум щомісячних платежів з урахуванням відповідної тарифної ставки (окладу) подібної професії (посади) в галузі підприємств гірничо-металургійного комплексу України та Галузевих угод підприємств гірничо-металургійного комплексу України, оскільки ОСОБА_1 на час встановлення інвалідності за професійним захворюванням працювала вибивальницею гарячих відливок 2 розряду у галузі машинобудування.

Згідно інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області, середньомісячна заробітна плата (за три місяця до передачі Фонду соцстраху особової справи ОСОБА_1Г.) для розрахунку щомісячних страхових виплат становить: (287,97 грн. + 270,64 грн. + 246,14 грн.) : 3 = 268,25 грн.

Щомісячна страхова виплата повинна становити:

268,25 х 50% = 134,12 грн.

- з 01.03.2002 року: 134,12 х 1,193 = 160,00 грн.;

- з 01.03.2003 року: 160,00 х 1,182 = 189,12 грн.;

- з 01.03.2004 року: 189,12 х 1,152 = 217,87 грн.;

- з 01.03.2005 року: 217,87 х 1,238 = 269,72 грн.;

- з 01.03.2006 року: 269,72 х 1,203 = 324,47 грн.;

- з 01.03.2007 року: 324,47 х 1,183 = 383,85 грн.;

- з 01.03.2008 року: 383,85 х 1,125 = 431,81 грн.;

- з 01.03.2009 року: 431,81 х 1,063 = 459,01 грн.;

- з 01.03.2010 року: 459,01 х 1,000 = 459,01 грн.;

- з 01.03.2011 року: 459,01 х 1,102 = 505,83 грн.

За період з квітня 2001 року по лютий 2002 року повинно було нараховуватися:

134,12 грн. х 11 міс. = 1 475,32 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 96,13 грн. х 11 = 1 057,43 грн.).

За період з березня 2002 року по лютий 2003 року повинно було нараховуватися:

160,00 грн. х 12 міс. = 1 920,00 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 114,68 грн. х 12 = 1 376,16 грн.).

За період з березня 2003 року по лютий 2004 року повинно було нараховуватися:

189,12 грн. х 12 міс. = 2 269,44 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 135,55 грн. х 12 = 1 626,60 грн.).

За період з березня 2004 року по лютий 2005 року повинно було нараховуватися:

217,87 грн. х 12 міс. = 2 614,44 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 156,16 грн. х 12 = 1 873,92 грн.).

За період з березня 2005 року по лютий 2006 року повинно було нараховуватися:

269,72 грн. х 12 міс. = 3 236,64 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 193,33 грн. х 12 = 2 319,96 грн.).

За період з березня 2006 року по лютий 2007 року повинно було нараховуватися:

324,47 грн. х 12 міс. = 3 893,64 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 232,56 грн. х 12 = 2 790,72 грн.).

За період з березня 2007 року по лютий 2008 року повинно було нараховуватися:

383,85 грн. х 12 міс. = 4 606,20 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 275,12 грн. х 12 = 3 301,44 грн.).

За період з березня 2008 року по лютий 2009 року повинно було нараховуватися:

431,81 грн. х 12 міс. = 5 181,72 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 309,52 грн. х 12 = 3 714,24 грн.).

За період з березня 2009 року по лютий 2010 року повинно було нараховуватися:

459,01 грн. х 12 міс. = 5 508,12 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 329,02 грн. х 12 = 3 948,24 грн.).

За період з березня 2010 року по лютий 2011 року повинно було нараховуватися:

459,01 грн. х 12 міс. = 5 508,12 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 329,02 грн. х 12 = 3 948,24 грн.).

За період з березня 2011 року по серпень 2011 року повинно було нараховуватися:

505,83 грн. х 6 міс. = 3 034,98 грн. (фактично виплачено відділенням Фонду за цей час: 362,58 грн. х 6 = 2 175,48 грн.).

Сума недоотриманих страхових виплат за вказаний період становить:

за період з квітня 2001р. по лютий 2002р.: 1 475,32 грн. 1 057,43 грн. = 417,89 грн.;

за період з березня 2002р. по лютий 2003р.: 1 920,00 грн. 1 376,16 грн. = 543,84 грн.;

за період з березня 2003р. по лютий 2004р.: 2 269,44 грн. 1 626,60 грн. = 642,84 грн.;

за період з березня 2004р. по лютий 2005р.: 2 614,44 грн. 1 873,92 грн. = 740,52 грн.;

за період з березня 2005р. по лютий 2006р.: 3 236,64 грн. 2 319,96 грн. = 916,68 грн.;

за період з березня 2006р. по лютий 2007р.: 3 893,64 грн. 2 790,72 грн. = 1 102,92 грн.;

за період з березня 2007р. по лютий 2008р.: 4 606,20 грн. 3 301,44 грн. = 1 304,76 грн.;

за період з березня 2008р. по лютий 2009р.: 5 181,72 грн. 3 714,24 грн. = 1 467,48 грн.;

за період з березня 2009р. по лютий 2010р.: 5 508,12 грн. 3 948,24 грн. = 1 559,88 грн.;

за період з березня 2010р. по лютий 2011р.: 5 508,12 грн. 3 948,24 грн. = 1 559,88 грн.;

за період з березня 2011р. по серпень 2011р.: 3 034,98 грн. 2 175,48 грн. = 859,50 грн.

Отже, заборгованість сум щомісячних платежів за період з квітня 2001 року по серпень 2011 року складає 11 116,23 грн., та підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Фонду соцстраху.

Починаючи з 01 вересня 2011 року Фонд соцстраху повинен сплачувати ОСОБА_1 відшкодування шкоди щомісячно по 505,83 грн., з урахуванням корегування суми у випадках підвищення заробітної плати надалі, безстроково.

Доводи представника Фонду соцстраху щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, а також вимоги про перерахунок (наприклад, за відсотком втрати працездатності) сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або роботодавцем, підлягаюсь задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

В той же час, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з Фонду соцстраху компенсації втрати грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, інфляції та моральної шкоди.

Так, відповідно до вимог ч. 7 ст. 40 Закону України № 1105-ХІV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соцстраху своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України „Про оплату праці.

Оскільки Фонд соцстраху не визначав розмір страхової виплати і після передачі від ВАТ „Нікопольський кранобудівний завод особової справи ОСОБА_1 продовжував сплату вже призначеної роботодавцем та судом сум щомісячних платежів, то відсутні підстави вважати, що не виплата суми страхової виплати мало місце з вини Фонду соцстраху.

Також судом не встановлена вина Фонду соцстраху в завданні ОСОБА_1 моральної шкоди під час розгляду справи. До того ж, ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказів на підтвердження своїх доводів стосовно моральної шкоди суду не надала.

На підставі ст. 88 ЦПК України з Фонду соцстраху в дохід держави підлягають стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,209,212,214-215,217-218 ЦПК України, Законом України „Про соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

1. Стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Нікополі на користь ОСОБА_1 заборгованість по відшкодуванню шкоди за період з 01 квітня 2001 року по 01 вересня 2011 року в сумі 11 116,23 грн. (одинадцять тисяч сто шістнадцять грн. 23 коп.)

2. Починаючи з 01 вересня 2011 року відділенню виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Нікополя сплачувати ОСОБА_1 відшкодування шкоди щомісячно по 505,83 грн. (пятсот пять грн. 83 коп.), з урахуванням корегування суми у випадках підвищення заробітної плати надалі, безстроково.

3. Стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Нікополя на користь держави витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. (пятнадцять грн.)

4. В іншій частині в позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя:

ОСОБА_3