Справа № 2034/2-3683/2011 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2011 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Какоріної Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Харків-Авто, третя особа генеральний директор Публічного акціонерного товариства Харків-Автопро визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Харків-Автопро визнання незаконним та скасування наказу №81 від 18.04.2011 року про його звільнення, поновлення на роботі на посаді Генерального директора Публічного акціонерного товариства Харків-Авто, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати наказ №81 від 18.04.2011 року про його звільнення і поновити позивача на роботі на посаді Генерального директора Публічного акціонерного товариства Харків-Автота виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.01.2011 року по 05.05.2011 року в сумі 45 752,00 гривень, а також за період з 06.05.2011 року по час фактичної виплати різницю в заробітку за час затримки, що на час подання останньої уточненої позовної заяви становить 37181,00 гривень, стягнути різницю між фактично нарахованою та виплаченою компенсацією за невикористану позивачем відпустку за 2010 рік в сумі 3604,00 гривень, та стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 185114,00 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Голови наглядової ради ПАТ Харків-Авто№81 від 18 квітня 2011 року його незаконно було звільнено з 06.01.20011 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору (Контракту). В своїй позовній заяві позивач вважає, що оскільки трудові стосунки з ним тривали після 31.12.2010 року, тобто після закінчення строку дії контракту, з цих підстав трудові стосунки не припинялись, то на підставі ст.39-1 КЗпП України контракт продовжений на невизначений строк. Що також на думку позивача підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2011 року та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2011 року по іншій справі між тими ж сторонами. Внаслідок незаконного звільнення позивач втратив нормальні життєві звязки, потребує додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. Свої моральні страждання, пов'язані зі звільненням позивач оцінює у 185114,00 грн., що дорівнює річному доходу ОСОБА_1 на посаді Генерального директора ПАТ Харків-Автоза 2010 рік.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представники відповідача ПАТ Харків-Автота третя особа позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та надуманість вимог позивача.

У своїх письмових поясненнях та поясненнях під час розгляду справи вони пояснювали, що до правовідносин, що виникли між сторонами неможливо застосувати норму ч.1 ст.39-1 КЗпП України, щодо продовження строку дії строкового трудового договору з позивачем на невизначений термін, яка передбачає дві обовязкові умови, а саме що після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення. Представники відповідача зазначили, що відповідач вимагав припинення трудових відносин з позивачем та робив конкретні кроки для припинення трудових відносин. Також згідно п.8.3. Контракту за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Жодна угода між відповідачем та позивачем щодо продовження строку контракту не укладалась, що дає підстави вважати, що сторони вирішили не продовжувати трудові відносини. Додатково і сам позивач не бажав продовження строку дії трудового контракту, що підтверджується його власноручно написаною заявою про звільнення за власним бажанням від 21.12.2010 року. Представники відповідача вважають, що сторони взаємно висловили бажання припинити та не продовжувати строк дії трудового контракту з позивачем, що підтверджується фактично вчиненими діями сторін, а тому норми ч.1 ст.39-1 КЗпП України не можуть бути застосовані щодо продовження строку дії трудового договору на невизначений строк. Позивач першочергово після закінчення 31.12.2010 року строку дії трудового контракту від 26.10.2009 року, був звільнений в день виходу його з лікарняного 06.01.2011 року за систематичне порушення умов трудового договору згідно наказу №7 від 06.01.2011 року. Оскільки, згідно рішення Харківського районного суду від 01.03.2011 року даний наказ було скасовано та позивача поновлено на посаді, відповідач виконавши рішення суду наказом №80 від 18.04.2011 року поновив позивача на посаді Генерального директора та наказом №81 від 18.04.2011 року виражаючи взаємну волю сторін щодо припинення трудових відносин, звільнив позивача з 06.01.2011 року за п.2 ст.36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору. У звязку з відсутністю порушень законних прав позивача, представники ПАТ Харків-Автовважають вимоги про відшкодування 185114,00 грн. моральної шкоди такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Голови ОСОБА_2 ради ПАТ Харків-Авто№80 від 18 квітня 2011 року позивача було поновлено на роботі на посаді Генерального директора ПАТ Харків-Автоз 06.01.2011 року на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.03.2011 року (а.с.13). В цей же день наказом Голови наглядової ради відповідача №81 від 18 квітня 2011 року позивача було звільнено з посади Генерального директора з 06.01.2011 року за закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.12). Враховуючи взаємні пояснення сторін судом встановлено, що позивача було повідомлено про винесення зазначених наказів від 18 квітня 2011 року про його поновлення на посаді з 06.01.2011 року та звільнення з 06.01.2011 року, лише 05 травня 2011 року, про що зроблено 05.05.2011 року відповідні записи в трудовій книжці позивача (а.с.89 об.,90).

Суд приймає як належні доводи відповідача, що сторони не мали наміру продовжувати трудові відносини після закінчення строку трудового контракту з позивачем 31.12.2011 року, а також після поновлення позивача на посаді згідно наказу №80 від 18.04.2011 року на підставі рішення суду.

У відповідності до ч.18 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів№ 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Беручи до уваги всю сукупність наданих доказів у справі та пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що підстави для визнання незаконним та скасування наказу №81 від 18 квітня 2011 року відсутні, оскільки такий наказ виданий відповідно відсутності домовленості сторін, та внаслідок того, що позивача було поновлено на роботі з 06.01.2011 року у звязку з тим, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.03.2011 року скасовано наказ ПАТ Харків-Авто№7 від 06.01.2011 року про звільнення за систематичне невиконання працівником вимог передбачених трудовим договором, та поновлено позивача на посаді з 06.01.2011 року.

Суд приймає до уваги, що сторони, укладаючи контракт від 26.10.2009 року домовлялися щодо строку його дії. Після закінчення строку дії контракту ПАТ Харків-Автовиразив свою волю з приводу розірвання контракту, звільнивши ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обовязків. Також воля ПАТ Харків-Автобула направлена на припинення правовідносин і після рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.03.2011 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, так як у день винесення наказу про поновлення позивача на роботі на виконання рішення суду, було винесено наказ і про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у звязку з закінченням строку трудового договору (Контракту).

Таким чином, оскільки наказ №7 від 06.01.2011 року про звільнення позивача за систематичне невиконання вимог передбачених трудовим договором був скасований судом, але сторони не виявили бажання щодо продовження трудових відносин, що фактично припинило строк трудового контракту з позивачем і сторонами не було укладено іншого контракту, відповідачем вірно застосовано норму ч.2 ст.36 КЗпП України про звільнення у звязку з закінченням строку договору, оскільки дана норма статті найбільш вірно відображає як фактичну так і юридичну сторону правовідносин, що склалися у позивача з відповідачем.

Суд виходить з того, що не можна вважати, що між сторонами фактично тривали трудові відносини після закінчення строку трудового контракту 31.12.2010 року, оскільки позивач з 15.12.2010 року по 06.01.20011 року був непрацездатним, що не заперечується сторонами, а тому фактичних трудових відносин відповідач до 06.01.2011 не міг мати. Після виходу позивача з лікарняного, його було ознайомлено з наказом №7 від 06.01.2011 року про його звільнення. Після поновлення позивача згідно наказу №80 від 18.04.2011 року на посаді Генерального директора ПАТ Харків-Автоз 06.01.2011 року в цей же день позивача було звільнено з займаної посади згідно наказу №81 від 18.04.2011 року. Як пояснюють сторони, протягом 2011 року та після поновлення позивача на посаді позивач не здійснював будь-якої трудової діяльності на ПАТ Харків-Авто, трудовий контракт з позивачем не було підписано, тобто сторони не досягли згоди щодо продовження трудових відносин. Згідно табелів обліку робочого часу (а.с.122-127) вбачається, що позивач жодного дня в 2011 році не приступив до виконання трудових обовязків Генерального директора. Фактично позивача було ознайомлено з зазначеними наказами про його поновлення та звільнення з посади Генерального директора 05.05.2011 року. Як пояснили представники відповідача та третя особа будь-яких зауважень щодо припинення трудових відносин від позивача не надходило, сторони вважали трудові відносини припиненими. Як вбачається з довідки наданої позивачем №3753 від 21 червня 2011 року, наказом №373-к від 04 травня 2011 року по ПАТ Страхова Компанія Країназ 06.05.2011 року позивач прийнятий на посаду заступника директора з автотранспортного страхування Харківської регіональної дирекції з посадовим окладом 1300 грн. Отже суд приймає до уваги як належні доводи представників відповідача та третьої особи, що фактичних трудових відносин між позивачем та відповідачем після 31.12.2010 року не відбувалось, та позивач розпочав свою трудову діяльність в ПАТ СК Країна.

Також суд вважає доведеними доводи представників відповідача, що сторони не бажали продовження строку дії контракту та взаємно вимагали припинення трудових відносин, бо порядок продовження контракту передбачений у самому контракті. Як зазначено в п. 8.3. Контракту від 26.10.2009 року за два місяці до закінчення строку чинності контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк, але позивач не здійснював жодних дій та не проявляв ініціативи для продовження контракту. Судом вважаються доведеними ті обставини згідно пояснень сторін та наданих доказів, що між відповідачем та позивачем не було укладено іншого контракту на новий строк чи додаткової угоди до вже існуючого Контракту від 26.10.2009 року щодо продовження строку контракту. Так згідно протоколу ОСОБА_2 ради ПАТ Харків-Автовід 29.10.2010 року (а.с.190) наглядовою радою, компетенцією якої згідно статуту ПАТ Харків-Автоє обрання та відкликання повноважень Генерального директора; затвердження умов контракту з Генеральним директором; встановлення розміру його винагороди прийнято рішення про припинення трудових відносин з позивачем після закінчення строку дії контракту 31.12.2010 року, що дає підстави вважати, що сторони за два місяці до закінчення строку контракту не виявили бажання та не досягли згоди щодо продовження трудових відносин.

Судом приймаються до уваги й інші фактичні обставини щодо вираження волі сторін про припинення трудових відносин, що виражені в формі контракту. Так 14 грудня 2010 року згідно рішення ОСОБА_2 ради відповідача вирішено питання щодо припинення трудових відносин з позивачем, та відкликано його з посади Генерального директора Товариства. Оскільки позивач з 15.12.2010 по 06.01.2011 року перебував на лікарняному ПАТ Харків-Автопозивачеві було направлено Листа за №6-837 від 27.12.10 року (а.с.63), в якому повідомлялось Позивача, що у звязку з вирішенням питання про його звільнення йому необхідно подати в відділ кадрів Товариства лікарняний листок для здійснення повного розрахунку по заробітній платі, наказ про звільнення №7 від 06.01.2011 року було видано в день виходу позивача на роботу.

Також суд оцінивши пояснення позивача та приймаючи до уваги доводи відповідача вважає доведеним той факт, що позивач не бажав продовження строку дії трудового контракту, що підтверджується його власноручно написаною заявою в період тимчасової непрацездатності від 21.12.2010 року про звільнення за власним бажанням з 31.12.2010 року.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, його сфера застосування визначається законами України. Згідно ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках передбачених законодавчими актами. Постановою Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів№ 9 від 06.11.1992 року п.7 визначено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки у тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контактом (наприклад керівники підприємств).

Судом встановлено, що позивач займав посаду Генерального директора ПАТ Харків-Авто і з ним укладання контракту було обовязковим. Відповідно до пп.8 п.11.4 Статуту ПАТ Харків-Автозатвердженому загальними зборами акціонерів, протоколом від 23 березня 2010 року з державною реєстрацією змін до установчих документів проведеною 30 березня 2010 року до виключної компетенції ОСОБА_2 належить: обрання та відкликання повноважень Генерального директора; затвердження умов контракту з Генеральним директором, встановлення розміру його винагороди; обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора.

Із контакту укладеного 26.10.2009 року між позивачем та відповідачем вбачається, що термін його дії спливає 31.12.2010 року. За умовою контракту п.8.3 за угодою сторін термін дії контракту може бути продовжений, або укладений на новий строк за 2 місяці до закінчення строку чинності контракту. Матеріалами справи встановлено та зясовано в судовому засіданні, що за 2 місяці до закінчення строку чинності контракту жодна із сторін не висловила свого волевиявлення на продовження строку контракту або укладення його на новий строк.

Посилання позивача на рішення суду, як приюдицію до цього спору є безпідставними. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 березня 2011 року вирішений спір між сторонами, щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, звільненого з інших підстав, а саме з підстав зазначених у п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. При цьому предметом розгляду суду було порушення трудової дисципліни, які мали місце в період дії контракту. Предметом даного спору є інші підстави звільнення, а саме: у звязку з закінченням строку трудового договору (Контракту). Зазначені вище умови продовження дії контракту передбачені п.8.3 контракту, судом при розгляді справи про звільнення ОСОБА_1 з підстав п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України не перевірялись. До того ж відповідно до пп.8 п.11.4 Статуту ПАТ Харків-Автообрання та відкликання повноважень Генерального директора; затвердження умов контракту з Генеральним директором, встановлення розміру його винагороди відноситься до виключної компетенції ОСОБА_2 ради.

З огляду на наведене, без дотримання зазначеного вище порядку, контракт укладений між сторонами не можна визнати продовженим на невизначений строк.

До того ж, як уже зазначалось, позивач відноситься до категорії працівників з якими укладання контракту є обовязковим, а продовження строку дії на невизначений строк, як на цьому наполягає позивач є безстроковим договором.

Судом не приймаються як належні доводи позивача, щодо застосування норми ст.61 ЦПК України в частині того, що обставини встановлені в рішенні суду, яке набрало чинності не підлягають доказування, а саме стосовно продовження строку дії контракту з позивачем на невизначений строк, оскільки суд перевіряє обставини справи в цілому і зважає на те, що правовідносини між сторонами щодо припинення трудових відносин є триваючими та такі обставини підлягають доказуванню в загальному порядку.

Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 185114,00 грн., що, як зазначає позивач, дорівнює його річному доходу на посаді Генерального директора ПАТ Харків-АВТО.

Виходячи з аналізу норм ст.237-1 КЗпП України вбачається, що відповідальність власника або уповноваженого ним органа повязана із вчиненням ним порушення трудових прав працівника. При розгляді цієї справи судом не встановлено, що діями ПАТ Харків-Автобули порушені трудові права ОСОБА_1, отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з ч.2 ст.235 КЗпП України виплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу можлива лише при винесенні рішення про поновлення працівника на роботі. Оскільки суд не вбачає підстав для поновлення позивача на посаді Генерального директора ПАТ Харків-Авто, вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Доказів про існування будь-якої заборгованості у ПАТ Харків-Автоперед ОСОБА_1 матеріали справи не містять, позивач відповідних доказів не надав, після розяснення прав і обовязків відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК не звертався з клопотаннями про витребування доказів на підтвердження вказаних вимог, тому в іншій частині позов також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 24, 36, 43, 233-235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя - Г.О. Козленко