Справа № 2-37/11
РІШЕННЯ

17 січня 2011 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Каліщука А.А.
при секретарі Павлович Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення договору довічного утримання та догляду,-
Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення договору довічного утримання та догляду. В позовній заяві зазначає, що 08.05.2008 р. між ним та відповідачкою укладено договір довічного утримання та догляду. Згідно даного договору відповідач зобов»язувалась надавати довічне забезпечення у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, забезпеченням щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря), який складає сам відчужувач, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, забезпечення потреб у відпочинку, забезпечення належними лікувальними засобами, забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів.
Позивач зазначає, що відповідач умови договору не виконує, тому просить припинити даний договір та визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.
Позивач в судове засідання не з»явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, однак подала заяву в якій просять проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає повністю до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.
Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
З дослідженого судом договору довічного утримання та догляду встановлено, що 08 травня 2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання та догляду, який посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №2-993.
З даного договору вбачається, що ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 квартиру №38 в будинку №73, що знаходиться по вул. Ковельській в м. Володимир-Волинську, Волинської області.
Відповідно до ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати вівдчужувача.
Згідно п.6 вищевказаного договору, ОСОБА_2 зобов»язалась забезпечити ОСОБА_1 житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі, забезпечити щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) за раціоном, який складає відчужував, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки тощо), забезпечення потреб у відпочинку, забезпечення належними лікувальними засобами, забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів.
Разом з тим, в силу ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини.
Відповідач позов визнала в повному обсязі, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.
Враховуючи те, що відповідач не заперечує щодо неналежного виконання нею умов договору, про що свідчить заява про визнання позову в повному обсязі, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зв»язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх обов»язків за цим договором.
Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання ( догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та ( або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
Окрім цього, судові витрати понесені позивачем, які документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 744,749, 751, 755, 756 ЦК України,суд,-
Позовну заяву задовольнити повністю.
Договір довічного утримання та догляду укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 08 травня 2008 року державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №2-993 - розірвати.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51 (п»ятдесят одну) грн. судового збору та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: А.А. Каліщук