Апеляційний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_6 до Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_5, третя особа Головне Управління юстиції в Київській області, про продовження строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2010 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд визначити їй додатковий строк три місяці, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2010 року у м. Славутичі, Київської області. Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь 37 гривень судових витрат та 8 гривень 50 копійок судового збору.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 листопада 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер 23.02.2010 року у м. Славутичі, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті залишилось спадкове майно у виді ? частини приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями на його особистих рахунках в банківських установах. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 53/2010 до майна померлого ОСОБА_7, заповіту він не залишив, а його спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України є його мати ОСОБА_6, - позивачка у справі та його дружина ОСОБА_5, - відповідачка у справі. З матеріалів спадкової справи, копія якої долучена до справи, вбачається, що 20.08.2010 року спадкоємцем ОСОБА_5, - відповідачем по справі, до Славутицької міської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Заяви про прийняття спадщини чи заяви про відмову від прийняття спадщини, ОСОБА_6, - позивачем у справі, у встановлений законом строк подано не було.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що довідкою серії 2-18 АГ №148650, виданою 28.08.1995 року, підтверджено наявність у позивача ОСОБА_6 другої групи інвалідності, яка пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Як вбачається з виписки з медичної карти ОСОБА_6, 20.01.2010 р., 23.02.2010 р., 10.03.2010 р., 07.09.2010 р. вона зверталася за медичною допомогою з приводу захворювання на бронхіальну астму з тяжким перебігом та інші захворювання і їй призначалось відповідне лікування. Крім того, суд бере до уваги вік позивачки та місце її проживання у м. Києві і вважає, що причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини були поважними.

Однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може через невідповідність висновків суду обставинам справи та через порушення судом норм матеріального права, в звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті спору.

До зазначеного висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 цього Кодексу встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, перебіг якого починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов суд першої інстанції в якості доказу поважності причини пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини прийняв хворобу позивачки, її похилий вік, проживання в м. Києві та інвалідність.

Вказані висновки не підтверджуються наданими доказами у справі. Як вбачається з виписки з медичної карти ОСОБА_6, вона після смерті спадкодавця, а саме після 23.02.2010 року на протязі встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини за медичною допомогою зверталась лише один раз 10.03.2010 року. Всі інші звернення за медичною допомогою відбувались за межами шестимісячного строку, тобто з 10.03.2010 року по 23.08.2010 року позивачка з заявою про прийняття спадщини не зверталась, не надала суду доказів неможливості такого звернення, а тому суд безпідставно взяв до уваги звернення за медичною допомогою 20.01.2010 року, та 07.09.2010 року.

Проживання позивача в м. Києва та 2-га група інвалідності на думку колегії суддів не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки суду не надано достовірних доказів пропуску зазначеного строку через стан здоровя, а стан інвалідності та проживання в іншому населеному пункті безумовно не свідчить про неможливість звернення з заявою про прийняття спадщини.

Крім того, як вірно зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі позивачка при зверненні до суду в позовній заяві сама зазначила причину пропуску встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Так відповідно до позовної заяви у позивачки з дружиною її померлого сина ОСОБА_5 була усна домовленість про те, що вона не буде подавати заяву про прийняття спадщини за умови, що після прийняття спадщини, відповідач дасть їй гроші на пам'ятник померлому сину. Але після того, як пройшло 6 місяців, протягом яких позивачка повинна була заявити право на спадщину, ставлення відповідача до їх домовленості різко змінилось, вона заявила, що не має наміру в чомусь себе обділяти, їй потрібні гроші на ремонт квартири, на лікування.

Таким чином, звертаючись до суду з зазначеним позовом позивачка сама зазначила, що заява про прийняття спадщини нею не була подана свідомо відповідно до домовленості з відповідачем, а відтак до висновків про необхідність задоволення позову суд першої інстанції прийшов через порушення норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 1272 ЦК України, згідно з якою може бути поновлений строк, який пропущений виключно з поважних причин.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи через що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 листопада 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її сина ОСОБА_7 відмовити.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Сержанюк А.С.

Судді: Березовенко Р.В.

ОСОБА_2