АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-ц-1034/2011 р. Головуючий 1 інстанції: Пашнєв В.Г.
Категорія:захист честі та гідності Доповідач: Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І.

ОСОБА_1,

при секретарі - Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про захист честі, гідності, та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачі розповсюдили щодо них інформацію, яка на їх думку не відповідає дійсності та зашкоджує ділової репутації, принижує їх гідність, а саме інформацію, що міститься у заявах від 07.08.2007 року на ім'я губернатора Харківської області та мера м. Харкова; від 21.04.2008 року на ім'я Народного депутата ОСОБА_12, від 11.06.2008 року на ім'я Міністра МВС; від 11.06.2008 року на ім'я начальника Управління МВС України у Харківської області; від 14.11.2007 року на ім'я Начальника Регіонального управління по боротьбі з корупцією в органах Державної податкової служби ДПА в Харківської області полковнику податкової служби ОСОБА_13; від 19.01.2008 року на ім'я керівника регіонального управління по боротьбі з корупцією в ДПС Харківської області; від 19.03.2008 року на ім'я Президента України, його Секретаріату, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Комітету з питань по боротьби з організованою злочинністю і корупцією; від 19.03.2008 року на ім'я Генерального прокурора України, Прокурора Харківської області та м. Харкова; від 26.04.09 року на ім'я прокурора Ленінського району м. Харкова; від 26.08.07 року на ім'я голови господарського суду. Просили суд визнати зазначену інформацію такою яка не відповідає дійсності, та зобов'язати відповідачів спростувати цю інформацію, шляхом відкликання заяв з установ до яких їх було подано, з принесенням вибачень кожного окремо у письмовій формі.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі доводи, що наводились в обґрунтування позовних вимог. Наполягає, що розповсюджені відомості не є оціночними судженнями, що відповідачі поширили неправдиву інформацію з метою зганьбити позивачів.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що між сторонами у справі виник конфлікт з приводу будівництва позивачами прибудови до житлового будинку. Відповідачі вважають прибудову самочинною, наполягають, що в результаті її будівництва порушені їх права.

Сторонами не оспорюється, що відповідачі зверталися з численними заявами та скаргами в різні державні органи, а саме: ОСОБА_7 із заявою від 07.08.2007 року на ім'я Губернатора м. Харкова, Мера міста Харкова, голови Ленінського РВК м. Харкова, керівника ЖЄО Ленінського району м. Харкова; ОСОБА_14 із заявою від 21.04.2008 року на ім'я народного депутата України ОСОБА_12; ОСОБА_8 із заявами від 11.06.2008 року на ім'я Міністра МВС України ОСОБА_15, від 19.01.2008 року на ім'я керівника регіонального управління по боротьбі з корупцією в ДПС Харківської області, від 11.03.2008 року на ім'я Президента України, Секретаріату Президента України, секретаріату Кабінету Міністрів України, комітету з питань по боротьби з організованою злочинністю і корупцією Верховної ОСОБА_13 України, Головного управління державної служби України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, та від 19.03.08 року на ім'я Президента України, Секретаріату Президента України, секретаріату Кабінету Міністрів України, Комітету з питань по боротьби з організованою злочинністю і корупцією Верховної ради України, головного управління державної служби України, Державну податкову адміністрацію України, Служби Безпеки України, Генерального прокурора України, прокурорів Харківської області та м. Харкова; ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_9П, ОСОБА_10 із заявою від 26.08.07 року на ім'я голови господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України - фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Судом встановлено, що відповідачі зверталися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а також до правоохоронних органів із заявами, в яких містилась певна інформація, з метою перевірки такої інформації компетентними органами. Позивачі вважають, що у такий спосіб відповідачі поширили щодо них інформацію яка не відповідає дійсності.

Ураховуючи положення п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», звернення відповідачів не є поширенням неправдивих відомостей, а є реалізацією права на звернення до органів державної влади щодо перевірки відомостей, які знаходяться в їх компетенції. При цьому умислу в діях відповідачів судом не встановлено.

Крім іншого, заяви містять висловлювання які є оціночними судженнями відповідачів, критичною оцінкою діяльності позивачів на посадах, які вони займали. Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Звернення до компетентних органів, навіть, якщо інформація що в ній викладена не підтвердилась, не може вважатися поширенням недостовірної інформації про особу в розумінні ст. 277 ЦК України, оскільки право на таке звернення гарантовано Конституцією України.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, визначених Законом, для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Відповідно, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді