Справа №2-967/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2011 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря Бортника Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калуші у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» в особі Калуського відділення № 1 Івано-Франківської філії «ПриватБанку» про визнання кредитного договору удаваним та визнання кредитного договору від 28.12.2006 року удаваним, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору № IFK0GK00000055 від 28 грудня 2006 року удаваним правочином та про визнання кредитного договору № IFK0GK00000055 від 28 грудня 2006 року укладеним в валюті України в сумі 110100 гривень, що є еквівалентом 22000,00 доларів США станом на грудень 2006 року згідно курсу НБУ на умовах, визначених у договорі.

Вказує в позові, що 26 грудня 2006 року він придбав квартиру № 104 в м. Калуші по вул. Біласа і Данилишина, будинок № 10. Для того, щоб розрахуватися з Продавцями квартири, 28 грудня 2008 року він уклав з ПриватБанком в особі калуського відділення № 1 Івано-Франківської Філії ПриватБанку кредитний договір № IFK0GK00000055 непоновлюваної кредитної лінії на умовах отримання від банку готівкою в касі 22000,00 доларів США для придбання житла та 4070 доларів США для сплати страхових платежів на протязі з 28.12.2006 по 25.12.2026 років. Для забезпечення виконання зобовязання між банком та позивачем 29.12.2006 року було укладено договір іпотеки.

Стверджує в позові, що Відповідач, знаючи про те, що кошти від кредиту призначені для здійснення розрахунків з резидентом України, не мав права надавати кредит Позивачу в іноземній валюті для здійснення розрахунків цією валютою з іншим резидентом України, бо згідно ст. 3 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 1993 року національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України. Згідно ст. 13 цього Декрету уповноважені банки, які отримали від Національного Банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами та нерезидентами через ці установи. Стверджує, що, оскільки, акт купівлі-продажу квартири відбувався між резидентами України без отримання індивідуальної ліцензії НБУ, це є порушенням п.п. «г» п. 4 ст. 5 вказаного Декрету. У звязку з цим Відповідач, як агент валютного контролю, не мав права надавати Позивачу, як резиденту України, кредит в іноземній валюті для використання його в розрахунках з іншим резидентом України. Навпаки, Відповідач зобовязаний був попередити Позивача перед укладенням кредитного договору про незаконність дій останнього та відмовитись від укладення такого договору.

Також стверджує, що Відповідач, знаючи про необхідність Позивача провести розрахунки у гривні за покупку квартири, видав йому кредит в гривнях. Це свідчить про формальний характер кредитного договору. Стверджує, що між ним та Відповідачем по справі фактично укладеного кредитний договір в національній валюті гривні, а кредитний договір в доларах США є удаваним правочином, укладеним для приховання сторонами договору кредиту в гривнях.

Крім того, умови даного кредитного договору порушують права позивача, бо через коливання курсу валют Позивач змушений сплачувати Відповідачу значно більшу суму, ніж та, яку він отримав за умовами кредитного договору. Так само, більшою є і сума відсотків за користування кредитом, яку щомісяця сплачує Позивач.

Просить в позовній заяві суд визнати кредитний договір № IFK0GK0000055 від 28 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватбанком в особі Калуського відділення № 1 удаваним правочином. Також просить суд визнати вказаний кредитний договір таким, що укладений в валюті України на суму 110100 (сто десять тисяч сто) гривень, що є еквівалентом 22000,00 доларів США згідно курсу на грудень 2006 року, на умовах, визначених в договорі.

Позивач та Представник Позивача в судове засідання не зявилися, однак представник позивача надіслав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх в повному обсязі та справу заслухати у його відсутності.

Представник Відповідача ПАТ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, позовні вимоги не визнав та подав суду письмове заперечення на позов. Вказує, що статтею 99 Конституції України в встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому жодних обмежень щодо використання грошових одиниць іноземних держав Основний закон не містить. Відповідно до вимог Цивільного Кодексу України (ст.192 та 1054) іноземна валюта може використовуватись на території України в порядку та на умовах, встановлених законодавством, в тому числі, і для видачі кредитів в іноземній валюті. Згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» грошові кошти це гроші в національній або іноземній валюті або їх еквівалент. Також, вказав, що згідно з положеннями ст.5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії. Індивідуальної ліцензії відповідно до п. 4 ст. 5 вказаного Декрету потребують операції з надання і одержання резидентами України кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, чинне законодавство не встановлює будь-яких меж по термінах та сумах таких кредитів. Вказує, що кредитний договір № IFK0GK0000055 від 28 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ ПриватБанк в особі Калуського відділення № 1, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає виконанню сторонами. Просить в задоволенні позову відмовити та справу заслухати у його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні зясовано, що 28 грудня 2006 року між Позивачем та ПАТ Приватбанк в особі Калуського відділення № 1 укладено кредитний договір № IFK0GK00000055 у виді непоновлюваної кредитної лінії на умовах отримання від банку готівкою в касі 22000,00 доларів США для придбання житла та 4070 доларів США для сплати страхових платежів на протязі з 28.12.2006 по 25.12.2026 років. Для забезпечення погашення кредиту 29.12.2006 року між сторонами укладено договір іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем виконані взяті на себе за договором зобовязання видано суми кредиту в гривнях.

Використання іноземної валюти на території України дозволено в порядку і на умовах, встановлених законодавством (ст. ст. 192, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні твердження представника позивача про те, що даний кредитний договір слід визнати удаваним через невідповідність його вимогам ст. ст. 3, 5 і 13 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 з наступними змінами.

Твердження Позивача про необхідність одержання індивідуальної ліцензії відповідно до п. 4 ст. 5 вказаного Декрету, де такої потребують операції з надання і одержання резидентами України кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі є безпідставним, оскільки, чинне законодавство не встановлює будь-яких меж по термінах та сумах таких кредитів. Твердження позивача про необхідність такої індивідуальної ліцензії для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, теж є безпідставним, оскільки, з договору купівлі-продажу квартири вбачається, що купівля здійснена з використанням національної валюти України гривні.

Позивачем в судовому засіданні не наведено жодних доказів приховання кредитним договором № IFK0GK00000055 від 28.12.2006 року іншого договору, в тому числі кредитного. Що ж стосується виплати Банком суми кредиту Позичальнику не у іноземній валюті а у гривнях, то на думку суду, даний факт не можна розцінювати як доказ приховання одного договору іншим, а лише як факт виконання взятих на себе стороною за договором зобовязань.

Оскільки, даний кредитний договір не визнано судом удаваним, то немає підстав для застосування до нього правових наслідків, передбачених ч. 1 ст. 235 ЦК України використання правил, які регулюють правочин, який сторони вчинили насправді. А отже, не підлягає до задоволення і вимога про визнання кредитного договору № IFK0GK00000055 від 28 грудня 2006 року укладеним в валюті України в сумі 110110 гривень, що є еквівалентом 22000,00 доларів США станом на грудень 2006 року згідно курсу НБУ на умовах, визначених у договорі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 235, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р № 15-93, ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд-

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «ПриватБанк» в особі Калуського відділення № 1 Івано-Франківської філії про визнання кредитного договору № IFK0GK00000055 від 28 грудня 2006 року удаваним правочином та про визнання кредитного договору № IFK0GK00000055 від 28 грудня 2006 року укладеним в валюті України в сумі 110100 гривень, що є еквівалентом 22000,00 доларів США станом на грудень 2006 року згідно курсу НБУ на умовах, визначених у договорі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: