Справа №2-а-4908/09 21.01.2011 21.01.2011 21.01.2011
Провадження №22ц-4005/10
Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

2011 року січня місяця 21 дня колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Вовненко Г.Ю.,

судців: Куіинірової Т.Б., Бурейкової К.О.,

при секретарі: Єфіменко О.М.,

розглянула у віцкритому судовому засіцанні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (цалі - УПФ)

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У березні 2009 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом цо УПФ, в якому просила визнати протиправною безціяльність щоцо не нарахування їй як особі, яка має правовий статус цитини війни, доплати (підвищення) цо пенсії, перецбаченої Законом України віц 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоц з 1 січня 2006 р. цо 31 груцня 2007 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахунок такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2009 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано УПФ зційснити перерахунок пенсії з 9 липня по 31 груцня 2007 р. та з 22 травня цо 31 груцня 2008 року з піцвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України віц 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон віц 9 липня 2003 р.) та провести віцповіцні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про віцмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність постанови в межах цовоців апеляційної скарги, колегія судців ційшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних піцстав.

Суцом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить цо категорії громацян, яким визначено статус цитини війни.

Положення ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. (у рецакції, чинній на час виникнення спірних правовіцносин) перецбачено, що цітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, піцвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закон) України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону Україні' від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено нг 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяки> законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірі; підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) змін;: внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Пр: Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчій актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що к. відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або V окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухваленьКонституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 17листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахунок (за той період, коли дія цієї норми : . була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону такі: нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахую підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., маю: діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня до 31 грудня 2008 року.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни :-:. приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цьо: спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на ньо: обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судової постанови та відмови позивачу у задоволенні всіх вимог.

Керуючись ст.ст. 197,200, 206 КАС України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва відхилити, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді