Головуючий 1 інст.-Бегунц А.О. Доповідач Карімова Л.В.
Справа 22-ц 7521/ 2011 р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2011 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів : Бурлака І.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Коршун І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в особі його представника ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Першої Харківської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа державний нотаріус Першої Харківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який подалі доповнили.

В обгрунтування своїх вимог посилалися на те, що 25 лютого 2006 року померла їх мати ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 50 по вулиці Комінтерна у с. Мала Рогань Харківського району Харківської області.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є її діти: позивачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_7

У встановлений законом строк відповідачі звернулися до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а вони, позивачі, прийняли рішення про відмову від спадщини на користь свого брати ОСОБА_10 Однак на порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України державний нотаріус ОСОБА_8, яка складала заяву про відмову від спадщини, не переклала на російську мову для них цю заяву, хоча вони попередили нотаріуса про те, що не розуміють українську мову. Лише у вересні 2010 року від ОСОБА_2 їм стало відомо про те, що нотаріус неправильно склала заяву про відмову від спадщини на користь брата, а згідно заяви вони відмовилися від спадщини взагалі, у зв'язку з чим їх сестра ОСОБА_7 ( яка була з померлою матірю у конфліктних стосунках) успадкувала будинок у рівних частках з братом ОСОБА_2

У зв'язку з чим вважали, що вони помилялися щодо обставин, які мали істотне значення при відмови від спадщини, тому їх відмова відповідно до ст.. 229 ЦК України повинна бути

визнана недійсною.

Просили поновити їм строк для прийняття спадщини та визнати свідоцтва про право на спадщину, що видані відповідачам, недійсними.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав у обсязі та на підставах, заявлених позивачами.

Відповідачка ОСОБА_7 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність, оскільки позивачі при відмови від спадщини розуміли значення своїх дій. Вважає, що заявлений ними позов був ініційований відповідачем ОСОБА_2 після звернення її до суду з позовом до нього про виділ належної їй частки спірного будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та позивачі в особі своїх представників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 просять скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у повному обсязі, а саме: визнати заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про відмову від спадщини після померлої 25.02.2006 року ОСОБА_9 недійсною, поновити позивачам строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9, визнати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 недійсними.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що судом не враховано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 при подачі заяви про відмову від спадщини вважали, що відмовляються на користь брата ОСОБА_2, проте через незнання української мови, не вчинення нотаріусом дій, передбачених ст..9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нероз»яснення їм змісту ст.ст. 1273,1274 ЦК України, помилково відмовилися від спадщини взагалі. Крім того, ОСОБА_7 не заперечувала, що також мала намір відмовитися від спадщини на користь ОСОБА_2

Зазначають, що суд не дав критичної оцінки поясненням свідка ОСОБА_11, оскільки остання не була присутня при складанні заяви про відмову від спадщини.

В запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_7 та державний нотаріус Першої Харківської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8 вважають скарги необґрунтованими та безпідставними, оскільки будь-яких порушень законодавства вони не допускали, а доводи скарг були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна правова оцінка.

Крім того ОСОБА_7 зазначала в своїх запереченнях, що між нею та братами дійсно спочатку велися розмови щодо відмови від спадщини на користь ОСОБА_2, однак грошова сума, яку їй запропонували від відмови від спадщини її не влаштовувала, тому вона не погодилася з такою пропозицією та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також вказувала, що позивачі у серпні 2006 року були в спірному будинку і знали про подання нею заяви до нотаріальної контори.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 25 лютого 2006 року померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 50 по вулиці Комінтерна у с. Мала Рогань Харківського району Харківської області.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 є її діти: позивачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Як вбачається з дослідженої судом спільної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поданої ними 01 березня 2006 року до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, ОСОБА_2 приймає спадщину після смерті матері, а позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відмовляються від прийняття спадщини. При цьому зміст ст.. 1269 ЦК України заявникам було розяснено, що підтверджено їх підписами в заяві.

З пояснень державного нотаріуса ОСОБА_8 як в суді першої так і апеляційної інстанції вбачається, що вимоги ст.. 1273,1274 ЦК України також розяснювалося вказаним особам усно та безпосередньо, що не суперечить Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Зазначені нотаріусом обставини не спростовані апелянтами та підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_11, яким суд дав належну правову оцінку, а також підписами позивачів та відповідача ОСОБА_2 в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 2005-2006 рр. та реєстру для реєстрації нотаріальних дій, оглянутих судом.

Крім того, згідно пояснень свідка ОСОБА_12- державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області вбачається, що при отриманні свідоцтва про спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_2 чітко розумів, що він з сестрою ОСОБА_7 отримують рівні частки спадкового майна після смерті матері.

ОСОБА_2 та представники апелянтів не оспорювали й того факту, що дії нотаріуса щодо реєстрації їх заяви від 01.03.2006 року не були оскаржені позивачами та ОСОБА_2 в установленому законом порядку до відкриття провадження по цій цивільній справі.

Тому звернення ОСОБА_13 до Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області 11.04.2011 року на неправомірні( на його думку) дії нотаріуса не є підставою для скасування вказаного рішення суду першої інстанції, оскільки постановою зазначеного органу відл 20.04.2011 р. в порушенні кримінальної справи було відмовлено, оскільки обставини, на які посилався ОСОБА_13 визнані такими, що витікають з цивільно-правових відносин.

Позивачами не надано до суду першої інстанції , а апелянтами та їх представниками й до суду апеляційної інстанції доказів, які б відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що при відмови від спадщини після померлої 25.02.2006р. ОСОБА_9, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 помилялися щодо обставин цієї відмови, що є підставою для застосування до виниклих правовідносин вимог ст.. 229 ЦК України.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України для відхилення апеляційних скарг, доводи яких висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірна, суддя: