АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач: Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він та його рідний брат ОСОБА_6 фактично прийняли спадщину після смерті їх баби ОСОБА_7 померлої 21.12.1993 року, спадкове майно якої складалося з 78/400 частин домоволодіння по вул. Ганни, 60 у м. Харкові. Вказував також, що фактично прийняв спадщину після смерті його рідного брата ОСОБА_6 померлого 18.04.1997 року, спадкове майно якого складалося з 39/400 частин домоволодіння по вул. Ганни, 60 в м. Харкові. Зазначив, що він весь час користується спірною частиною домоволодіння, утримує її, сплачує комунальні послуги та земельний податок. Просив визнати за ним право власності на 39/400 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 60, у порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7 померлої 21.12.1993 року; визнати за ОСОБА_6, померлим 18 квітня 1997 р., право власності на 39/400 частин спірного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 21 грудня 1993 р.; визнати за ним право власності на 39/400 частин спірного домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 18 квітня 1997 р.; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ним - ОСОБА_2 право власності на 78/400 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 60, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, померлої 21 грудня 1993 р., та ОСОБА_6, померлого 18 квітня 1997 р.

Представник відповідача в судді першої інстанції просив позовні вимоги задовольнити, підтвердив, що позивач фактично прийняв спадщину після померлих баби та брата

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволений в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, погоджувався в повному обсязі з висновками суду першої інстанції. Наголошував, що відповідач проти позову не заперечувала, а інтереси апелянта ОСОБА_1 рішенням суду не зачіпаються.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, підставою для чого згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, вбачається з матеріалів справи, що спірними є 78/400 частини домоволодіння по вул. Ганни, 60 в місті Харкові. Зазначене домоволодіння в цілому складається з двох житлових будинків літ. «А-1», літ. «Б-1», право власності на нього зареєстровано на: 57/400 частин за ОСОБА_3; 57/400 частин за ОСОБА_2; на 78/400 частин за ОСОБА_7; на 68/400 частин за ОСОБА_4; на 10/100 частин за ОСОБА_1; на 100/400 частин за ОСОБА_8.

ОСОБА_7 померла 21.12.1993 року, ОСОБА_6 помер 18.04.1997 року.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, з яких вбачається, що вона також є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6, однак байдуже ставилася до цієї спадщини, не вчинила жодної дії, яка б свідчила про її прийняття, бажала, щоб спадкове майно її померлого сина перейшло до її іншого сина ОСОБА_2 Аналогічну позицію займав представник відповідача і у суді першої інстанції.

Згідно з приписами ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Позивач визнає, що у встановлений законом строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби та брата, не зареєстрований за місцем знаходження спірного домоволодіння.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що протягом встановленого законом шестимісячного строку позивач фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відсутні такі докази і щодо прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 Той факт, що позивач є співвласником спірного домоволодіння сам по собі про наведене не свідчить. Так, ОСОБА_3, яка також є співвласником цього майна, факт прийняття нею спадщини заперечує.

Визнання ОСОБА_3 факту прийняття спадщини позивачем не може бути взято до уваги судом, оскільки вона є його матір*ю, зацікавлена у тому, щоб за ОСОБА_2 було визнано право власності на спадщину, про що сама вказувала у своїх письмових поясненнях.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження родинних стосунків позивача та ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Матеріали справи не містять доказів того, що після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відсутні інші спадкоємці які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Визнання позову ОСОБА_3 не може бути прийняте судом оскільки вона взагалі не є належним відповідачем у цій справі. ОСОБА_3 наполягає, що спадщину не приймала, вказує що байдуже ставилася до цієї спадщини, не вчинила жодної дії, яка б свідчила про її прийняття. Таким чином, з огляду на вимоги ст. 1277 ЦК України, визнання позову ОСОБА_3 порушує права та інтереси Харківської територіальної громади.

Судова колегія критично ставиться до доводів представника позивача про те, що рішенням суду не зачіпаються права апелянта. ОСОБА_1 у позовній заяві зазначена третьою особою у справі, із кола осіб, що беруть участь у справі не виключена, наполягає, що протягом тривалого часу мешкає у спірній частині будинку, позивається про визнання за нею права власності на неї.

Таким чином, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог до ОСОБА_3, пред*явив позов до неналежного відповідача. За таких обставин, підстав для задоволення позову судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. 11,15,16, 204 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. 2 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2010 року скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді