Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Справа № 2-1708/11
Провадження № 2/1007/1708/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2011 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: г головуючої судді Радзівіл А.Г.,

при секретарі Наумець I.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання трудового договору відповідно ч. З ст. 38 КЗпП України, та зобов'язання внести відповідний запис до трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення з посади продавця магазину Міні-Маркет - незаконним, поновлення на роботі з 31 січня 2011 року, стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством, починаючи з 31 січня 2011 року до ухвалення рішення судом, стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн., стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Свій позов обгрунтовувала тим. що вона була прийнята на роботу з 10 листопада 2009 року на посаду продавця магазину Міні-Маркет , що знаходиться у смт. Велика Димерка, на підставі трудового договору укладеного між нею та субєктом підприємницької діяльності, зареєстрований 16 листопада 2009 року Деснянським районним у м. Києві центром зайнятості за№ 1557.

Починаючи з 2010 року ОСОБА_2 з не зрозумілих причин почав звертатися до позивача з вимогою, щоб позивач звільнилася за власним бажанням, у разі невиконання він знайде спосіб звільнити її з роботи.

24 січня 2011 року відповідач наказав позивачу та іншому продавцю ОСОБА_3 та товарознавцю ОСОБА_4 здійснити ревізію товару виставленого на продаж за період з 2008-2010 року. За результатами перевірки був складений акт, та виявлена недостача товару на суму 219330 грн.

Після проведеної ревізії ОСОБА_2 почав вимагати від позивача сплатити 219330 грн. 00 коп. погрожуючи кримінальною розправою. Він неодноразово дзвонив та приїжджав до позивача додому та родичів з погрозами та вимогою сплатити вказані гроші. Позивач сплатила 10000 грн., що підтверджується розпискою.

01 березня 2011 року позивач отримала поштою від СГІД ОСОБА_2 повідомлення про те, що позивач звільнена з роботи з 31 січня 2011 року на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України - у зв'язку з втратою до неї довіри.

З вказаним формулюванням позивач не погоджується, вважає вказані дії незаконним, такими що суперечать Конституції України, п.2 ч.І ст. 41 КЗлП України.

Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги просила суд розірвати трудовий договір укладений 10 листопада 2009 року між нею та субєктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2, зареєстрований Деснянським районним центром зайнятості м. Києва 16 листопада 2009 року за № 1557 за ч. З сг. 38 КЗпП України та зобовязати відповідача внести відповідний запис до трудової книжки.

Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала повністю, пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, але не на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України. Оскільки вважає всі наведені обгрунтування позовних вимог необгрунтованими та надуманими. Відповідач пояснив, що лист про звільнення ОСОБА_1 він направив з тієї причини, що ОСОБА_1 не зявлялась на роботу, не реагувала на телефонні дзвінки, та будь - яких пояснень не надавала, тому лист був направлений формально, так як він не бажав її звільняти розуміючи, що потрібно буде робити в трудовій книжці запис про звільнення її за прогули, а псувати трудову книжку він не бажав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_1 працює в магазині "Міні-Маркет на посаді продавця з 2009 року, що знаходиться у смт. Велика Димерка.

24 січня 2010 року за наказом ОСОБА_2 була проведена ревізія, оскільки по проданому товару та грошам в касі було видно, що каса меньша. Ревізію проводили в трьох ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 За наслідками ревізії був складений акт, в якому зазначено, що при ревізії виявлено недостачу в сумі 219330 грн., вказані кошти зобовязувались повернути ОСОБА_7 та ОСОБА_1 без відкриття кримінальної справи. Після виявленої недостачі ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 10000 грн. 00 коп., але вже на роботу не виходила, приблизно через дві неділі прийшла в магазин, забрала свої речі нічого не пояснюючи. В лютому 2011 року був складений акт о невиході на роботу ОСОБА_1, а ОСОБА_7 прийшлося працювати в дві зміни. Будь - яких перешкод для того, щоб ОСОБА_1 працювала та виходила на роботу ні зі сторони ОСОБА_2, ні зі сторони інших працівників не було.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 24 січня 2010 року була виявлена недостача грошей на суму близько 200000 грн. за 2008-2010 року, точніше вона не памятає. Вона особисто зобовязувалася повернути ОСОБА_2 10000 грн., так як вважала, що на таку суму за вказаний період роботи могла взяти сигарети та воду. Іншу суму зобовязувалась повернути ОСОБА_1 Після проведеної ревізії ОСОБА_1 на роботу не виходила, і їй прийшлося працювати в магазині всі зміни. Пізніше вона ОСОБА_1 бачила працюючою продавцем в кафе Транзит. Будь-яких погроз ОСОБА_1 зі сторони Г риценка І.Г. вона не чула, виходити на роботу він їй не забороняв, навпаки вона особисто на прохання ОСОБА_2 передавала через чоловіка ОСОБА_1 записку, щоб остання зявилась на роботу.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 листопада 2009 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця магазину Міні-Маркет, що знаходиться у смт. Велика Димерка, на підставі трудового договору укладеного між нею та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2, зареєстрований 16 листопада 2009 року Деснянським районним у м. Києві центром зайнятості за№ 1557.

24 січня 2011 року була проведена ревізія в складі комісії ОСОБА_3, ОСОБА_1, та ОСОБА_4 та за її результатами складений акт. В акті зазначено, що при ревізії виявлена недостача товару на суму 219330 грн., простроченого, неліквідного товару не виявлено. Вказану суму зобовязувались повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без відкриття кримінальної справи.

В цей же день, 24 січня 2011 року ОСОБА_1 написала пояснювальну записку в якій зазначила, що вона зобовязується повернути суму грошей якої не вистачає, час повернення вкаже за 10 днів.

30 січня 2011 року відповідачем була написана позивачу розписка про повернення грошей в сумі 10000 грн. в рахунок погашення недостачі в магазині.

07 лютого 2011 року складений акт в складі комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про невихід на роботу без поважної причини та повідомлення ОСОБА_1

18 лютого 2011 року старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Броварського MB ГУ МВС України у Київській області винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 191 КК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Під час проведеної перевірки опитано продавців, зясовано, що при інвентаризація проведена з порушенням чинного законодавства, також заявником ОСОБА_2 не було надано документів, які б підтверджували факт наявності товарно-матеріальних цінностей, а також передачі вказаного товару продавцям.

01 березня 2011 року позивач отримала поштою від СПД ОСОБА_2 повідомлення про те, що позивач звільнена з роботи з 31 січня 2011 року на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України - у звязку з втратою до неї довіри.

14 березня 2011 року складений акт в складі комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не вийшла на роботу, тому ОСОБА_3 продовжує працювати наступну зміну.

Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору можливо за ініціативи працівника.

В ч. З ст. 38 КЗпП України зазначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 05 серпня 2011 року направила на адресу відповідача заяву про звільнення з роботи, в якому просить розірвати трудовий договір укладений між позивачем та ОСОБА_2 10 листопада 2009 року, який зареєстрований Деснянським районним центром зайнятості м. Києва 16 листопада 2009 року за № 1557, на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з тим, що СПД - фізична особа ОСОБА_2 не виконує законодавство про працю, умови трудового договору та внести відповідний запис до трудової книжки.

Посилання позивача на те, що порушений п. 3-4 трудового договору та вимог законодавства про працю зі сторони відповідача, починаючи з 31 січня 2011 року, не забезпечивши позивача належними умовами праці та своєчасною виплатою винагороди за працю не здійснив перерахунок коштів по обовязковим платежам, чим порушив право на працю є необгрунтованими і такими, що суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам.

Також в судовому засіданні не встановлені обставини, винні дії відповідача ОСОБА_2 при наявності яких позивач не могла виконувати трудові обовязки відповідно до умов трудового договору п. 3-4, крім того в своїй заяві про звільнення з роботи позивач не визначила строк з якого бажає розірвати трудовий договір з відповідачем, тому враховуючи викладене суд вважає, що підстав в задоволенні позовних вимог, а саме розірвання трудового договору відповідно ч. З ст. 38 КЗпП України, та зобовязання внести відповідний запис до трудової книжки.

Керуючись ст. 21, п. 4 ч. 1 ст. 36, ч. З ст. 38 КЗпП. ст.ст. 60, 213 - 215 ЩІК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання трудового договору

відповідно ч. З ст. 38 КЗпП України, та зобовязання внести відповідний запис до трудової книжки. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Г. Радзівіл