Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
Спр. № 2-83/2011р.
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2011 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Яценко В.В.

при секретарі - Білик Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом : ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи відділ громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області, про розірвання договору найму, зобовязання знятися з реєстрації та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_3, КП "Лубенське МБТІ" про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на житло, та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, треті особи відділ громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Лубенського МРВ УМВС України в Полтавській області, про розірвання договору найму, зобовязання знятися з реєстрації та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу ОСОБА_3, КП "Лубенське МБТІ" про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на житло, та стягнення моральної шкоди

Так ОСОБА_1 в позові зазначила що 24 грудня 2005 р. було укладено шлюб між нею та ОСОБА_4. До цього вони проживали в цивільному шлюбі без реєстрації на протязі 5 років.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 і зареєстрованому в реєстрі за № 1903, вони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Так сталося, що в той час в м. Лубни з'явилася ОСОБА_2 - відповідач по справі, яка була її чоловіку рідною тіткою. Оскільки вона не мала власного житла в місті (сама вона приїхала з м. Борислав Львівської області), а проживати ні з ними, ні з іншою племінницею не побажала, то порадившись з чоловіком в липні 2005 р. уклала з відповідачкою договір про те, що вона надає для проживання вищевказану квартиру де вона була прописана, оскільки прописка їй була потрібна для отримання пенсії.

08 травня 2008 р. помер її чоловік - ОСОБА_4. На даний час, в зв'язку з дефіцитом грошових коштів вона має намір продати квартиру АДРЕСА_2, про що вона давала оголошення в газеті "Вісник" № 33 від 18.08.2010 р. Однак, коли приходили покупці на квартиру і дізнавалися, що там в даний час мешкає інша особа, то відмовлялися придбавати квартиру.

Оскільки проживання ОСОБА_2 в належній їй квартирі передбачено лише договором найму від 2005 р. і порушує її права як власника, а сама відповідачка на її неодноразові усні та письмове застереження не реагує, то вона звернулася до суду за захистом своїх законних прав.

Вважає, що діями (бездіяльністю : невиконання п.2 Примітки Договору найму) відповідачки порушується її право як власника у здійснені нею права користування і розпорядження своїм майном, оскільки договір найму між нею та відповідачкою було укладено на невизначений строк.

Пунктом 2 Примітки договору найму, укладеного між нею та відповідачкою ОСОБА_2 сказано, що договір може бути розірваний по бажанню однією із сторін до закінчення строку, після попередження не менш як за 15 днів до розірвання договору. 09.09.2010 р. нею ОСОБА_6 на адресу відповідачки ОСОБА_2 була надіслана пропозиція про розірвання договору найма. Пропозиція 13 вересня 2010 р. була вручена безпосередньо відповідачці ОСОБА_2, але незважаючи на це, до цього часу ОСОБА_2 з реєстрації за даною адресою не знялася.

За таких обставин розірвання договору найму можливо лише в судовому порядку. Прохає суд постановити рішення яким розірвати між нею та відповідачкою ОСОБА_2 договір найму житлового приміщення, зобовязати ОСОБА_2 знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 та виселити ОСОБА_2 з вищезазначеної квартири без надання іншого житла.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, заперечує проти позову та звернулась з зустрічним позовом, до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі продажу квартири №-7 в будинку 64/39 по вул. Кононівській в м. Лубни не дійсним, та визнання за нею права власності на цю квартиру.

Так позивачка, вона ж відповідачка ОСОБА_2 суду показала, що раніше проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2003 році вона продала належну їй частину будинку і переїхала проживати до своєї доньки ОСОБА_7 в м. Бориславль Львівської області, де і проживала на протязі 7 місяців. Перенісши передінфарктний стан, в зв'язку з місцевим кліматом, який негативно впливав на її стан здоров'я, вона вирішила змінити місце проживання.

У зв'язку з цим, вона зв'язалася із своїм племінником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та його дружиною - ОСОБА_1 позивачкою та відповідачкою за її позовом по справі, з питанням придбання в м. Лубнах для неї житла і в подальшому переїхала до них проживати. Для пошуку житла вона їм надала завдаток в сумі 15 000 грн.

В 2005 році ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підшукали їй квартиру АДРЕСА_4, яку вона погодилась придбати. На початку червня 2005 року вона приїхала в м. Лубни, так як на той час працювала в м. Києві, де ОСОБА_4 та ОСОБА_1 познайомили її з продавцем квартири ОСОБА_9, де оглянувши квартиру вони узгодили її вартість і вона вирішила її придбати.

Вона разом із продавцем ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийшли до приватного нотаріуса ОСОБА_3 для переоформлення вище вказаної квартири. В коридорі нотаріальної контори вона в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 віддала 4 098 грн. за квартиру продавцю ОСОБА_9, після чого вони зайшли всі до нотаріуса ОСОБА_3 Після запитання нотаріуса ОСОБА_3, на кого оформляти договір-купівлі продажу квартири, ОСОБА_1 відповіла, що на неї, так як вона отримала за 50 грн. із КП "Лубенське МБТІ" довідку, яка дійсна на протязі однієї доби (а на справді, як потім вона дізналась довідка дійсна - 3 місяці). Після цього, вона вийшла на вулицю та запитала ОСОБА_4, що це все значить, але він її заспокоїв і запевнив, щоб вона не хвилювалась, що потім вони оформлять на неї договір-дарування. Довірившись племіннику ОСОБА_4, та. його дружині ОСОБА_1, договір купівлі продажу квартири був оформлений на ОСОБА_1 Відповідачка, вона ж позивачка ОСОБА_6 та її племінник ОСОБА_4 умовили її на оформлення договору купівлі-продажу на ОСОБА_10 чим ввели її в оману відносно права власності.

Проживаючи у вище зазначеній квартирі вона неодноразово прохала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 переоформити дану квартиру на неї, так як в дійсності її придбала вона для себе, за свої особисті кошти.

За час проживання у зазначеній квартирі вона зробила в ній капітальний ремонт, а саме: закупила необхідні будівельні матеріали, провела водопровід, каналізацію, закупила і установила необхідну сантехніку, на все це вона витратила 12 673 грн., що підтверджується актом комісії ОСББ "Союз". Крім цього, вона сплачувала на пільгових умовах квартплату (50%) і вважала себе повним її власником.

08.05.2008 року її племінник ОСОБА_4 раптово помер.09.09.2010 року позивачка, вона ж відповідачка ОСОБА_1 надіслала їй пропозицію з проханням звільнити вище вказану квартиру до 01.10.2010 року в зв'язку з розірванням договору найму про надання житлової площі, якого вона з нею не укладала і не підписувала. ОСОБА_6 ввела її в оману пообіцявши в подальшому переоформить квартиру на неї. Умисел ОСОБА_1 був направлений на заволодіння даною квартирою, щоб її потім продати і отримати за це гроші.

Діями відповідача ОСОБА_1 було принижено її честь і гідність, спричинено тяжку моральну травму, стан її здоров'я різко погіршився, в зв'язку з чим вона вимушена була лікуватись в Лубенському госпіталі для ветеранів ВВВ в період з 19 жовтня по 08 листопада 2010 року, що підтверджується випискою з історії хвороби № 2333 від 08.11.2010 року. Їй заподіяно моральну шкоду яку вона оцінює в 5000 тисяч гривень, та прохає стягнути з ОСОБА_1

Прохає суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 08 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 і зареєстрованому в реєстрі за № 1903, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру.

Відповідачка ОСОБА_11 стосовно позовних вимог ОСОБА_1 покладається на розсуд суду. Позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала та показала суду, що вона в м. Лубни в будинку № 64/39 по вул. Кононівській мала двохкімнатну квартиру № 7. Постільки вона проживає в Гадяцькому районі Полтавської області то мала намір продати зазначену квартиру. По телефону з нею звязалися ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які виявили намір купити у неї квартиру. 08 червня 2005 року вона приїхала в м. Лубни де зустрілася з ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їхньою тіткою відповідачкою по справі ОСОБА_2 Гроші за квартиру в сумі 4098 гривень їй передала ОСОБА_2 в коридорі нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_3 Кому належали ці гроші їй невідомо. Право власності на квартиру було оформлено на позивачку ОСОБА_1 Про те що договір купівлі-продажу квартири оформлявся на ОСОБА_1 ОСОБА_2 знала і не заперечувала. Ніяких претензій до ОСОБА_1 стосовно договору купівлі-продажу вона не має оскільки умови договору купівлі-продажу дотримані кожною із сторін.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним заперечує, вважаючи його безпідставним з наступних підстав.

Так, до неї як до приватного нотаріуса звернулась позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з метою оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6. Нею була назначена дата 8 червня 2005 року на яку з2явилися сторони, а саме ОСОБА_1 як покупець, оскільки на неї були всі довідки та продавець ОСОБА_9 Нею як нотаріусом були розяснені сторонам обовязки продавця та покупця. Продавець ОСОБА_9 їй заявила, що гроші за квартиру вона отримала від продавця і ніяких претензій до неї не має. Відповідачку ОСОБА_2 в день укладення угоди купівлі-продажу вона не бачила, і ОСОБА_2 до неї не зверталася з приводу того, що договір купівлі-продажу є недійсний, оскільки покупцем є вона а не ОСОБА_1Вважає позов ОСОБА_2 безпідставним та прохає відмовити в задоволенні її позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є головою об'єднання співвласників квартир "Союз". Відповідачку ОСОБА_2 вона бачила ще до купівлі спірної квартири. Хто здійснював купівлю квартири АДРЕСА_1 їй не відомо. На даний момент в зазначеній квартирі мешкає ОСОБА_2 та на яких підставах їй також не відомо.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що відповідачка ОСОБА_2 є її сестрою, яка привезла на збереження їй гроші в сумі 3500 доларів США. ОСОБА_2 ніколи за придбання квартири з нею мову не вела. Коли придбавалася квартира АДРЕСА_1 на ОСОБА_1, вона їй пояснювала, що квартира придбавається не на неї, на що ОСОБА_2 їй повідомляла що це їй відомо.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що при купівлі квартири АДРЕСА_7 не була присутня, але те, що квартира була придбана на імя ОСОБА_1, то була їхня спільна домовленість, так як зрозуміла зі слів ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона знає, що ОСОБА_2 продала будинок в м. Прилуки і купила квартиру в м. Лубни. Чиї кошти витрачені на квартиру і на кого зареєстрована придбана квартира, їй невідомо.

Свідок ОСОБА_16 і ОСОБА_17 суду показали, що обставини придбання квартири їм не відомі, але в квартирі проживає ОСОБА_2. Ремонт в квартирі робив її племінник ОСОБА_4 та інші громадяни, але на яких умовах їм не відомо. На яких підставах вона там проживає, їм не відомо.

Суд заслухав сторони по справі, свідків, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав :

За положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать ... права володіння,

користування та розпоряджання своїм майном, за місцем знаходження майна.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно до ст.391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звернувшись до суду на захист прав, які вважає порушеними, позивачка ставить вимогу про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири на підставі, передбаченій ст.230 ЦК України, а саме через те, що покупець за договором купівлі-продажу обманула її при укладенні договору.

Так, у відповідності до ст.230, ч.1 ст.229 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є наявність в момент укладення договору купівлі-продажу у відповідачки ОСОБА_1 умислу, спрямованого на введення ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, в даному випадку, щодо дійсності її наміру в подальшому переоформити квартиру на імя ОСОБА_2

Дані обставини повинні мати місце на момент укладення відповідного договору.

За правилами ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, коли така особа звільнена від доказування.

Суд констатує, що підстави для звільнення позивачки від доказування відсутні. Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, подані особами, що беруть участь у справі, суд приходить до переконання, що обставини, наведені позивачкою ОСОБА_2 на обґрунтування вимог позову, не знайшли підтвердження під час розгляду справи, частина обставин спростована, а відтак вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 8 червня 2005 року відповідно до договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 зареєстрованому в реєстрі за №1903 придбала квартиру АДРЕСА_1. 25 грудня 2005 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4 в відділі РАЦС м. Лубни актовий запис № 424, з яким до цього проживали в цивільному шлюбі. В 2005 році до них приїхала рідна тітка її чоловіка відповідачка по справі ОСОБА_2, яка продала свій будинок в м. Прилуки. Постільки ОСОБА_2 не мала житла, то вони з чоловіком дозволи їй проживати в придбаній ними квартирі за вищевказаною адресою на не визначений термін. Оскільки квартира потребувала ремонту, то ОСОБА_4 займався її ремонтом, як сам так і наймав фахівців, та здійснював закупку будівельних матеріалів, в тому числі і за кошти відповідачки ОСОБА_2, яка на той час там стала мешкати в квартирі. Оскільки ОСОБА_2, являється пенсіонеркою їй необхідно було отримувати пенсію, в зв'язку з чим їй потрібно було приписатися. 30 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір найму житлового приміщення на проживання в квартирі відповідачки ОСОБА_2 без зазначення терміну. На підставі цієї угоди відповідачка ОСОБА_2 була приписана за адресою спірної квартири, де проживає по теперішній час, сплачуючи комунальні послуги. 08 травня 2008 року чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 помер. Маючи матеріальні труднощі позивачка ОСОБА_1 вирішила продати належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_8. Так, позивачка ОСОБА_1 заздалегідь направила відповідачці ОСОБА_2 листа про звільнення квартири та одночасно помістила об'яву в засоби масової інформації про продаж квартири. Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує проти того що отримала від позивачки ОСОБА_1 попередження про звільнення квартири, але звільняти не бажає, оскільки вважає, що квартира придбана для неї і за її кошти.

Відповідачка ОСОБА_2 не довела в судовому засіданні що квартира АДРЕСА_1 придбана на її кошти і для неї, оскільки ОСОБА_1 на момент придбання квартири не перебувала в родинних стосунках з відповідачкою ОСОБА_2 Маючи намір з чоловіком посилити його тітку в придбану квартиру уклала з нею договір найму житла, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 особисто зверталася в паспортний відділ Лубенського МРВ з приводу приписки та була приписана 02.08.2005 року.

Позивачка ОСОБА_1 категорично заперечує, що спірна квартира придбавалася за кошти відповідачки і для неї, оскільки в момент придбання квартири ОСОБА_2 не заперечувала проти оформлення договору купівлі-продажу квартири на позивачку ОСОБА_1 про що підтвердила і в судовому засіданні.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ввели її в оману оформивши квартиру на імя ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки судом достовірно встановлено, і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що в день укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 була присутня в нотаріальній конторі, знала предмет і умови договору і не заперечувала проти його укладення. Крім того на протязі пяти років не ставила питання про визнання цього договору незаконним, поки не отримала претензію позивачки ОСОБА_1 про виселення з квартири.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Правочини вчинені під впливом обману визнаються недійсними за умови підтвердження допущених порушень вимог закону. Тобто одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинні довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження жодної обставини, яка б давала суду підстави вважати доведеним введення в оману відповідачки ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_9

Крім того, ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного нею правочину, а ОСОБА_9 та ОСОБА_1, які є сторонами цього правочину, з вимогами про визнання недійсним договору купівлі продажу не звертались, про порушення їх законних прав та охоронюваних законом інтересів укладенням вказаного договору не зазначали.

Суд також враховує положення п.7 Постанови Пленуму ВС України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Такі наслідки недійсності правочину, про застосування яких прохає позивачка ОСОБА_2, тобто про визнання за нею права власності на спірну квартиру, не передбачені чинним законодавством України.

За таких обставин не підлягає до задоволення і вимога ОСОБА_2 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, оскільки відсутні відповідні правові підстави.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, то суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, виходячи з наступного :

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час попередивши про це другу сторону за один місяць.. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до договору найму житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір може бути розірваний по бажанню однієї із сторін до закінчення строку після попередження не менше як за 15 днів до розірвання договору.

Пропозиція про звільнення квартири позивачкою ОСОБА_1 була направлена ОСОБА_2 09 вересня 2010 року. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 на пропозицію позивачки ОСОБА_1 не бажає звільняти квартиру, суд вважає, що договір найму підлягає розірванню в примусовому порядку.

Суд вважає, що зі сторони відповідачки ОСОБА_2 порушуються майнові права позивачки ОСОБА_1

Відповідно до ст. 41 Конституції України: "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої, діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним."

Відповідно до ст. 826 ЦК України ЦК України в разі розірвання договору найму житла, наймач та інші особи, які проживали в помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого житла.

При таких обставинах відповідачка ОСОБА_2 підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1 належної позивачці ОСОБА_1 без надання іншого житла.

Вимог про визнання письмового договору найму житлового приміщення недійсним з будь-яких підстав ОСОБА_2 не заявляла, що в силу презумпції дійсності правочину, визначеної ст.204 ЦК України, не дає суду права критично оцінювати вказаний договір.

Керуючись ст.ст.10, 15, 60, 88, 212-214 ЦПК України, ст. ст.203, 215, 216, 218, 316, 317, 328, 391, 763, 825, 826, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. 41 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_9, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобовязати ОСОБА_2 знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_10.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_9 без надання іншого житла.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з моменту проголошення чи отримання копії до Апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий В.В.Яценко