АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 26 (І) ОСОБА_1
Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Митрофанової Л.В., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький

залізорудний комбінат» - ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7 виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - ОСОБА_8

Володимирівни,

представника третьої особи ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний

гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_7 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», про стягнення заборгованості по щомісячним страховим виплатам, компенсації, та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком») та ОСОБА_7 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - ОСОБА_7 Фонду), третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», про стягнення заборгованості по щомісячним страховим виплатам, компенсації, та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я на підприємстві висновком ЛТЕК від 14.09.1988 року йому встановлено 30% втрати профпрацездатності та шахтою ім. Орджонікідзе РУ ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда» (правонаступник ВАТ «Кривбасзалізрудком») призначено страхові виплати у відшкодування втраченого заробітку.

Вважаючи, що підприємством призначено й виплачувалося відшкодування шкоди здоров'ю у зв'язку з втратою профпрацездатності без коригування його середньомісячного заробітку за січень-квітень 1992 року на коефіцієнт підвищення тарифних ставок 2,4 з 01.02.1992 року, а також без подальшого його коригування на коефіцієнти підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, починаючи з 01.07.1994 року, просив суд стягнути на його користь з ВАТ «Кривбасзалізрудком» недоплату по щомісячним виплатам відшкодування втраченого заробітку за період з 01.11.1992 року по 01.04.2001 року в розмірі 14346,83 грн,, компенсацію за період з 01.01.1998 року станом на липень 2006 року в розмірі 8831,99 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Враховуючи те, що починаючи з 01.04.2001 року страхові виплати на його користь здійснює ОСОБА_7 Фонду у неправильному розмірі, просив суд стягнути з останнього суму недоплати по страховим виплатам з 01.04.2001 року по 01.08.2006 року в розмірі 23095,10 грн., компенсацію за період з 01.04.2001 року по 01.08.2006 року в сумі 5574,83 грн., а також щомісячні страхові виплати, починаючи з 01.08.2006 року в розмірі 682,26 грн. до зміни обставин, які впливають на їх перерахунок.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 26.01.2009 року, позивач просив суд вважати перебіг позовної давності з вересня 2006 року, стягнути з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь заборгованість із щомісячних виплат відшкодування втраченого заробітку за період з 01.11.1992 року по 01.04.2001 року в розмірі 14346,83 грн.. компенсацію за період з 01.01.1998 року по 01.04.2001 року станом на 01.01.2009 року в розмірі 17626,30 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.: стягнути з ОСОБА_7 Фонду на його користь заборгованість із щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року по 01.01.2009 року в розмірі 42776,10 грн., компенсацію в розмірі 22364,50 гри., а також зобов'язати ОСОБА_7 Фонду здійснювати щомісячні страхові виплати у зв'язку з відшкодуванням шкоди. заподіяної здоров'ю у розмірі 908 грн., починаючи з 01.01.2009 року до зміни обставин, які впливають на їх перерахунок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що ВАТ «Кривбасзалізрудком» невірно визначено позивачу середньомісячний заробіток за січень-квітень 1992 року, те, що перерахунок розміру страхових виплат повинен проводитися без будь-яких обмежень розміру відшкодування шкоди незалежно від фактичного росту середньомісячної зарплати відповідного працівника на місяць перерахунку, у зв'язку з чим страхові виплати повинні бути відкориговані з 01.07.1 994 року на коефіцієнт 2, аз 01.01.1996 року - на коефіцієнт 2,5 замість застосованого підприємством 1,25, з 01.06.1997 року - на коефіцієнт 1,25. Крім того, позивач, відповідно до ч.З ст. 61 ЦПК України звільнений від доказування вказаних обставин, оскільки факт неправомірного незастосування ВАТ «Кривбасзалізрудком» коефіцієнтів підвищення тарифних ставок працівників підприємства при розрахунку розміру відшкодування шкоди всім потерпілим на виробництві встановлений рішеннями суду, що набрали законної сили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скартане підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2, працюючи на посаді підземного бурильника на шахті ім. «Орджонікідзе» тресту Ленінруда, а згодом - РУ ім. В.І. Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ВАТ «Кривбасзалізрудком», в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання.

Висновком ЛТЕК від 14.09.1988 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 01.12.1993 року 35% втрати професійної працездатності визначено безстроково, починаючи з 15.11.1993 року.

Підприємством ОСОБА_2 призначені і виплачувались виплати у відшкодування шкоди здоров'ю відповідно перераховані згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 року № 276, виходячи із середнього заробітку за січень-квітень 1992р. за професією позивача, який склав 9695 крб.

Спір виник з приводу неправильного, на думку позивача, визначення базового розміру середньої заробітної плати, а також коригування його середньої заробітної плати при нарахуванні втраченого заробітку за умови підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визначення нового розміру середньомісячного заробітку та перерахунку сум відшкодування шкоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції як такими, що відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 року в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 492 від 18.07.1994 року (надалі - Правил), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Положення про перерахунок сум відшкодування шкоди передбачено Галузевими угодами між Міністерством промислової політики України та виробничими об'єднаннями і ЦК профспілок трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України на 1995-2000 рр., а саме: роботодавець проводить перерахунок відшкодування шкоди, пов'язаної з виконанням трудових обов'язків одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнт фактичного підвищення заробітної плати за даною професією (п. 5.23 Галузевої угоди на 1996 рік, дію якої продовжено й на 1997 рік, п. 4.23 Галузевої угоди на 1998 рік, дію якої продовжено й на 1999 рік. п. 4.22 Галузевої угоди на 2000 рік з внесеними змінами).

Отже, якщо при зростанні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві з метою збільшення їх частки в середньомісячній заробітній платі в межах встановленого фонду споживання, при якому змінювалась лише структура заробітної плати (одночасно зменшувалися інші складові заробітної плати без зміни її загального розміру), підстав для проведення перерахування щомісячних страхових виплат на коефіцієнт росту посадових окладів і тарифних ставок не має.

ВАТ «Кривбасзалізрудком» в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, визначило розмір коефіцієнтів зростання тарифних ставок і посадових окладів.

Позивачем та його представником не надано суду першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження фактичного підвищення заробітної плати за оспорювані періоди, що протирічить положенню ч.І ст. 60 ЦПК України. При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо звільнення позивача від доказування вказаних обставин з підстав, передбачених ч.З ст.61 ЦПК України, оскільки надані суду першої інстанції позивачем та його представником рішення та ухвали судів, стосуються інших осіб та по ним встановлювались інші обставини.

Отже, виходячи з того, що в оскаржуваний період 1994-2000рр. підприємством правильно застосовані коефіцієнти при здійсненні перерахування щомісячних платежів втраченого заробітку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійш вірного висновку про відсутність підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по щомісячним страховим виплатам, компенсації та відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтованим є й висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визначення нового розміру середньомісячного заробітку, оскільки позов в цій частині не доведено, на що обґрунтовано посилається в рішенні суд першої інстанції. визнаючи правильним розрахунок відшкодування шкоди, виходячи з середнього заробітку за січень-квітень 1992 року по професії позивача до ушкодження ним здоров'я, а саме - 9695 крб. Доводи ж представника відповідача в апеляційній скарзі щодо необхідності коригування середнього заробітку позивача на коефіцієнт підвищення тарифних ставок 2,4 з 01.02.1992 року необгрунтовані, оскільки ним не наведено жодних доказів в обґрунтування заявленої вимоги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги їх правильності не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін у відповідності до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: