Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-122/2011 Категорія: 19,27
Головуючий по 1 інстанції Бащенко СМ.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Ювшина В.І.

суддів Сіренка Ю.В., Храпка В.Д.

при секретарі Бурдукова О.В.

з участю представника

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 4 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Черкаське головне регіональне управління «Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк) про визнання кредитного договору недійсним, заслухавши представника Банку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної" скарги,-

встановила:

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Банку про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 18 квітня 2007 року між сторонами було укладено договір кредиту на споживчі потреби №CSRKAK07000281 (далі-Договір) за яким він отримав кредитні кошти у вигляді непоиовлювальної кредитної лінії в розмірі 68 499 грн. 70 коп.

В забезпечення виконання позивачем зобов'язань за Договором між сторонами укладено договір застави рухомого майна: автомобіль НОМЕР_1, який знаходиться у його власності.

В червні 2009 року він став безробітнім, внаслідок чого за Договором виникла заборгованість.

З березня 2010 року службові особи з департаменту по стягненню проблемної чаборгованості Банку, без його згоди, обманним шляхом заволоділи ключами від належного Йому автомобіля НОМЕР_2, а потім і самим транспортним засобом, який примусово поміщений на майданчик Банку по вул. Університетській, 33 в м.Черкаси для Подальшого зберігання.

Посилаючись на вказані обставини, та вважаючи дії Банку незаконними позивач просив вдоволити позов.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 4 жовтня 2010 року позов залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задсволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладений Договір відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 68 499 грн. 70 коп. строком до 18 квітня 2010 року на умовах визначених цим Договором.

В забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитними договором сторонами 18 квітня 2007 року укладено договір застави №CSRKAK07000281 рухомого майна: автомобіля НОМЕР_1, який знаходиться у власності ОСОБА_3

ОСОБА_3 свої зобов'язання перед Банком виконує неналежно, оскільки несвоєчасно погашає кредит та відсотки, які визначені умовами договору.

Станом на 3 березня 2010 року заборгованість ОСОБА_3 за Договором становить поточна заборгованість по кредиту - 4 683 грн.; прострочена заборгованість по кредиту - 24 724 грн. 09 коп.; поточна заборгованість по відсоткам - 29 грн. 18 коп.; прострочена заборгованіо по відсоткам - 9 498 грн. 08 коп.; прострочена заборгованість по комісії 676 грн. 96 коп. , заборгованість по пені - 1 869 грн. 86 коп.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином. Відповідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або іші& фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (креди* позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язує™ повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлено обов'; юк позичальник повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення поі ернення чергові частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини поз ки, ш залишилася.

П. 17.10 договору застави передбачає, що Заставодавець зобов'язаний у випадку порушення будь-якого із зобов'язань за кредитним договором: доставити предмет застави за адресою, вказаною у п. 34.8 цього договору, у строк 7 днів з моменту пред'явлення Заставодержателем письмової вимоги. В іншому випадку Заставодержатель має право здійснити доставку предмета застави за вказаною адресою, як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами.

15 лютого 2010 року ОСОБА_3 отримав повідомлення Банку про те, що ним порушено зобов'язання за Договором з вимогою сплатити заборгованість до 22 лютого 2010 року. В іншому разі Банк скористається своїм Бравом, наданим йому договором застави: вилучити автомобіль та буде мати можливість звернути стягнення на предмет застави.

За вказаних обставин суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобов'язання за Договором, внаслідок чого Банк відповідно до п.17.10 договору застави правомірно здійснив доставку предмета застави (автомобіль НОМЕР_1) за вказаною у договорі адресою своїми силами, про що складений відповідний акт.

Доводи апеляційної скарги про агресивну підприємницьку практику з боку працівників Банку та необхідності проведення вилучення предмету застави виключно співробітникам Державної виконавчої служби не грунтуються на законі, який регулює спірні правовідносини на умовах укладених між сторонами договорів. Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення, оскільки носять субєктивний характер та грунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права.

З огляду на це, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЩІК України, колегія суддів судової палати -

ухвалила

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 4 жовтня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді