АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22- ц -869/2011 р. Головуючий 1 інст. Савченко Г.М.
Категорія: право власності Доповідач Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

іменем України

25 січня 2011р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Кружиліної О.А.,

при секретарі Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Безлюдівської селищної ради Харківського району про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третіх осіб: Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2007р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності до ОСОБА_2, Безлюдівської селищної ради Харківського району.

Просила визнати за її чоловіком ОСОБА_3, померлим 10.12.2005р., право власності на новостворене нерухоме майно на жилий будинок №23 по пров. Радянський в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області, та визнати за нею право власності на цей жилий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, зобов'язати КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за нею право власності на цей жилий будинок та надвірні споруди.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що земельна ділянка за вказаною адресою була надана ОСОБА_3 за договором забудови, у період з 1956р. по 1959р. за час шлюбу з ОСОБА_4 він побудував жилий будинок з надвірними спорудами.

Вказаний жилий будинок був прийнятий в експлуатацію, але право власності на жилий будинок не оформлено. ОСОБА_4 померла 23.03.1971 року. Після її смерті спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2

ОСОБА_3 помер 10.12.2005 року. та залишив заповіт, за яким все своє майно заповідав їй, ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила визнати право власності на новостворене нерухоме майно за її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частині за кожним, визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 від 13.02.1991 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку фактичного прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4

Справу розглянуто за відсутності позивача за основним позовом, представників третіх осіб.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 вересня 2010 року позовні вимоги за основним та зустрічним позовом задоволено частково.

Суд визнав за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на новостворене нерухоме майно на жилий будинок, що розташовані по пров. Радянський, №23 в с.Безлюдівка Харківського району Харківської області по 1/2 частині за кожним.

Відмовив в позові ОСОБА_1 в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої 23.03.1971 року.

Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 23.03.1971 року.

Відмовив у визнанні частково недійсним заповіту ОСОБА_3

Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного жилого будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, та зобов'язав КП «Харківське районне БТІ» зареєструвати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на спірний жилий будинок по 1/2 частині за кожною.

Рішення районного суду ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити її позов.

Інші особи, що брали участь у справі рішення суду не оскаржили.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позови, суд першої інстанції визнав за померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на спірне новостворене нерухоме майно, вважав, що до ОСОБА_3 не перейшло право власності на частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої 23.03.1971 року.

Проте погодитись з таким висновком не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, а у порушення ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції, взагалі не оцінював надані ОСОБА_1 докази і не зазначив, чому ці докази судом відхилені.

Згідно з положеннями ст.9ЦК УРСР, п.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Суд першої інстанції усупереч вимогам ст. 25 ЦК України, статей 27 - 31 ЦПК України вирішив питання про права особи, цивільна та цивільна процесуальна правоздатність і дієздатність якої припинена у зв'язку з її смертю.

Зазначене призвело до порушення судом норм матеріального і процесуального права та у відповідності до п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі рішення виконкому Харківської районної ради від 10.10.1956 р. № 485 та договору на право забудови від 15.11.1956р. № 5698 (а.с.10-13) ОСОБА_3 була надана земельна ділянка загальною площею 1200 кв. метрів у безстрокове користування по пров. Радянському, №23 в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області під індивідуальне будівництво житлового будинку.

ОСОБА_3 у період з 1956р. по 1959р. за час шлюбу з ОСОБА_4 побудували спірний жилий будинок.

Відповідно до копії акту про закінчення будівництва та прийняття до експлуатації індивідуального домоволодіння від 10.12.1959р. (а.с.15) спірний житловий будинок був прийнятий до експлуатації, однак в органах БТІ не зареєстрований. Зазначені обставини сторонами не оспоюються.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до п. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивачка ОСОБА_1П позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку, встановити факт володіння її померлим чоловіком житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який необхідний для подальшого оформлення права спадщини на нього.

Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами по справі, а тому заявлені вимоги за основним та зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за по пров. Радянському, №23 в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області, побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, а даний акт зареєстрований в Безлюдівській сільській раді з 1959 р., з того часу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками цього житлового будинку.

Відповідно до ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України до спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цим Кодексом, застосовуються правила ЦК України 1963 року.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 померлої 23.03.1971р., відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року спадкоємцями, які прийняли спадщину в повному обсязі, в тому числі і житловий будинок були чоловік померлої ОСОБА_3 та донька померлої, - ОСОБА_2

Виходячи з рівності часток при спадкуванні за законом, передбаченої ст. 529 ЦК УРСР, кожен із них мав право на ? частку у праві власності на домоволодіння.

Суд вважає, що відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року та п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 р. N 18/5, чинної на час відкриття спадщини, спадкоємці вступили у володіння спадковим майном, право власності на цей будинок перейшло у порядку спадкування до ОСОБА_3 в розмірі ?, а до ОСОБА_2, - ? частини житлового будинку.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання заповіту частково не дійсним задоволенню не підлягають, оскільки підстав визначених законом для визнання заповіту недійсним, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

З огляду на те, що ОСОБА_3 на час своєї смерті10.12.2005р. був власником ? частин житлового будинку з господарськими будівлями, його право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування за заповітом до позивачки ОСОБА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 вересня 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини жилого будинку №23 по пров. Радянський в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_3 померлого 10.12.2005р..

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину жилого будинку №23 по пров. Радянський в с. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23.0301971р.

В іншій частині первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді