Апеляційний суд Харківської області
Категорія: про стягнення 1 інстанції ОСОБА_1
заборгованостіДоповідач Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І.

- ОСОБА_2 при секретарі - Щегельському Д О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2011 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», в особі Філії «Харківської дирекції» акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 24 квітня 2008 року та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк», в особі Філії «Харківської дирекції» акціонерного товариства «Індустріально- експортний банк» про визнання договору кредиту від 24 квітня 2008 року недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2010 року Публічне акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк» Філія «Харківська дирекція» АТ «Індустріально-експортний банк» звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між банком та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту від 24 квітня 2008 року № 1309/714180 на суму 18 594,05 доларів США з кінцевим строком повернення 23 квітня 2014 року зі сплатою 11,68 відсотків річних.

В свою чергу ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплатити нараховані відсотки відповідно до встановленого графіку.

Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобовязань відповідачкою, позивач просив стягнути з неї заборгованість, яка станом на 3 березня 2011 року (відповідно до остаточно уточнених позовних вимог) складала 17 752,04 доларів США, з яких. 9822 долари США - строкова заборгованість за кредитом; 6703,22 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 168,81 доларів США - нараховані відсотки за користування кредитом; 800,01 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитом. Заборгованість позивач просив стягнути в гривневому еквіваленті станом на 3 березня 2011 року, що складає 140 897 грн. 94 коп.

ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «Індустріально-експортний банк», в якому просила визнати недійсним договір кредиту від 24 квітня 2008 року № 1309/714180 на суму 18 594,05 доларів США. При цьому зазначала, що під час укладення кредитного договору банком було порушено вимоги закону щодо істотних умов кредитного договору; визначено валюту зобовязання, засіб виконання зобовязання та спосіб платежу всупереч Конституції України та чинному законодавству; здійснено діяльність, яка підлягає обовязковому ліцензуванню, без наявності відповідної ліцензії.

Взаємних вимог один до одного сторони не визнали, ОСОБА_3, її представник та представник банку підтримали свої позовні вимоги, дали пояснення, які збігаються з викладеними в позовних заявах.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2011 року позов банку задоволено. Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» Філія «Харківська дирекція» акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором № 1309/714180 від 24 квітня 2008 року в сумі 140 897 грн. (сто сорок тисяч вісімсот девяносто сім) 94 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. та 120 (сто двадцять) грн. відповідно - всього в сумі 142 717 (сто сорок дві тисячі сімсот сімнадцять) грн. 94 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити всі її позовні вимоги, в задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі. Вказала, що умови договору ставлять її в нерівне положення з банком та ззначно погіршує стан позивача, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». При постановленні рішення судом не взято до уваги вимоги Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а також листів та Положень, прийнятих на цей рахунок Національним Банком України.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Індустріально-експортний банк», в особі Філії «Харківської дирекції» АТ «Індустріально-експортний банк» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачка порушила умови виконання кредитного договору. Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними ї зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що між банком та ОСОБА_3 24 квітня 2008 року було укладено договір кредиту № 1309/714180 на суму 18 594,05 доларів СІІІА з кінцевим строком повернення 23 квітня 2014 року зі сплатою 11,68 відсотків річних для придбання автомобіля в ТОВ «Атлант-М Олексїївка» для споживчих потреб.

В період дії кредитного договору ОСОБА_3 не дотримувалася умов кредитного договору, внаслідок чого заборгованість станом на 3 березня 2011 року ( згідно розрахунку) складала 17 752,04 доларів США, з- яких: 9822 долари США - строкова заборгованість за кредитом; 6703,22 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 168,81 доларів США - нараховані відсотки за користування кредитом; 800,01 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитом (а.с. 131, 132).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За таких обставин, у суду були всі підстави для задоволення вимог банку та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору кредиту суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності таких вимог.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на вимоги яких позивач посилається як на підставу нікчемності вказаного кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти ( споживчий кредит) або бере на себе зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк , на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені з договорі.

Вказане свідчить про те, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з приводу кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві пре

умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору . Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування та норми цивільного законодавства, що регулюють вказані правовідносини.

Між тим, судом достовірно встановлено, що з моменту укладання кредитного договору, тобто з 24 квітня 2008 року між сторонами виникли кредитні правовідносини, а тому обґрунтовано не застосував до виниклих між сторонами правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів» .

Доказів, які б свідчили що укладений між сторонами кредитний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України або іншим актам цивільного законодавства позивач суду не надав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги її твердження про нікчемність вказаного кредитного договору, передбачену ч.2 ст. 215 ЦК України та обґрунтовано відмовив в задоволенні її зустрічного позову.

Доводам ОСОБА_3 про незаконність надання банком їй кредиту в іноземній валюті судом також дана належна правова оцінка. Судом встановлено, що ПАТ «Індустріально- експортний банк» на час укладення з ОСОБА_3 кредитного договору у іноземній валюті у доларовому еквіваленті діяв в межах своєї компетенції на підставі ліцензії та діючого законодавства, яке регулює банківську діяльність.

Укладаючи кредитний договір про отримання позики у доларовому еквіваленті вона діяла на свій страх та ризик, оскільки офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до курсу долара США не є стабільним та встановлюється щоденно Національним Банком України за погодженням Кабінету Міністрів України відповідно до ч.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору кредиту є обґрунтованим і доводи апеляційної скарги його не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені ОСОБА_3 0.0. в апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції щодо відмови їй в задоволенні позовних вимог та задоволення позовних вимог банку не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2011 року

залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в

касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальні справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді