Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-183/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Волощука В.В.

при секретарі Корнійчуку І.В.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вони з відповідачем 04.12.1993 року уклали шлюб, який був зареєстрований Білокоровицькою сільською радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 30.

Від шлюбу у них народилися діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти в розміри 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину на її користь на утримання дітей, так як відповідач ухиляється від утримання дітей в добровільному порядку, крім того просить суд стягнути аліменти з відповідача, починаючи з 01.01.2010 року, оскільки відповідач почав ухилятися від надання матеріальної допомоги на утримання дітей саме з 01.01.2010 року та відмовляється і на даний час добровільно утримувати дітей.

Позивачка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які зазначені у її позовній заяві до відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі при цьому надала суду пояснення про те, що вона з відповідачем не проживає спільно на протязі 8 років. Так дійсно відповідач надсилає їй поштові переводи, але вона від них відмовляється, оскільки відповідач отримує високу заробітну плату, яка зазначена у довідці про його заробітну плату і повинен сплачувати більше коштів на утримання дітей. Доказів відносно того, що вона зверталася до відповідача, або вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача не має.

Відповідач у судове засідання не зявився, але надав до суду письмову заяву у якій зазначає, що він сплачує на своїх дітей аліменти у добровільному порядку і від утримання спільних з позивачкою дітей не відмовлявся і не відмовляється про, що в підтвердження надав до суду квитанції про поштові переводи на імя позивачки за період з 20.01.2010 року по 22.02.2011 року. На підставі чого заявлені позовні вимоги позивачки не визнає та просить суд у звязку з відрядженням за межі України розглянути справу у його відсутності.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.12.1993 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб./а.с.4/. Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей./а.с.5-6/. Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її та відповідача утриманні.

Відповідач проживає від сімї окремо на протязі восьми років, але надає допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, що стверджується квитанціями поштових переводів на імя позивачки за період з 20.01.2010 року по 22.02.2011 року, однак позивачка не приймає поштових переводів від відповідача та перешкоджає відповідачу шляхом повернення грошових переводів, які надсилає на її імя відповідач в наданні допомоги на утримання дітей.

Дані правовідносини врегульовані ст.180 СК України з якої слідує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття .

Разом з тим відповідно до наданих суду відповідачем квитанцій про поштові переводи на імя позивачки у період з 20.01.2010 року по 22.02.2011 року, позивачка ОСОБА_1, отримує від відповідача поштові переводи на утримання дітей в розміри, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України»на 2010, 2011 роки не є меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку./а.с.14-15/. Таким чином позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів з 01.01.2010 року не підлягають задоволенню, оскільки зазначені вимоги спростовані відповідачем відповідними письмовими доказами та не заперечувалися позивачкою у судовому засіданні.

Так із ч.2 ст.191 СК України слідує, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Твердження позивачки про те, що відповідач отримує високу заробітну плату також спростовуються довідкою про заробітну плату відповідача за 2010-2011 роки /а.с.9./, з якої слідує, що відповідач отримує заробітну плату у розміри від 869.00 грн., до 941.00 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач отримує заробітну плату в середньому 4000 грн., на місяць так як позивачкою не надано жодних доказів у підтвердження зазначеного, оскільки кошти, які отримує відповідач на відрядження «командировочні»відповідно до вказаної довідки не входять до заробітної плати і відповідно підпункту 5 пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року за № 146 та п.3 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження»стягнення не може бути звернено на такі виплати, як компенсаційні виплати при відрядженні.

Крім того відповідно до ст..187 СК України слідує, що один із батьків добровільно має відповідне право на виконання свого обовязку по утриманню дитини, оскільки утримання дитини її батьками є обовязком останніх, який, як правило, виконується ними добровільно. Добровільна сплата аліментів на дитину може здійснюватися різними способами безпосередньо (особисто) платником аліментів шляхом вручення аліментів їх одержувачу, шляхом перерахування аліментів банківським переказом, поштою, тощо.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач не ухиляється від обовязку, як батько, добровільно утримувати своїх неповнолітніх дітей так як у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, робить все необхідне для того, щоб його син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4 були матеріально забезпеченими, однак поведінка позивачки та її особиста неприязнь до відповідача перешкоджає відповідачу спілкуватися з дітьми та надавати їм все необхідне для їхнього нормального розвитку та зростання, як особи.

Керуючись ст.ст.3,10,11,15,57,60,81,88,209,212-215,218 ЦПК України та ст.ст. 180, 182, 183, 187, 191 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Сторони звільнено від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п.5, п.18 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито».

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5