Справа № 2-48/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючого судді Ральця Р.В.

при секретарі Петрук Л.М.

з участю прокурора Чорнозуб Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи органи опіки і піклування ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_3 державної районної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення опікунства над малолітнім ОСОБА_5, а також встановлення місця проживання малолітнього, та справу по зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 ОСОБА_7, треті особи органи опіки і піклування ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_3 державної районної адміністрації, про відібрання дитини та встановлення місця проживання

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2010 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування ОСОБА_3 міської ради, орган опіки та піклування ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2, призначення її опікуном та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 з нею та її чоловіком - ОСОБА_4

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 вказує на те, її онук ОСОБА_5 залишився без батьківського піклування. Його мати - її дочка ОСОБА_8 з 04 жовтня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2. В шлюбі в них народився син ОСОБА_5, 15 липня 2004 року. Сімейне життя в дочки з відповідачем не склалося і 06 лютого 2006 року шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення суду дитина ОСОБА_5 залишився проживати з матір'ю. Відповідач після розірвання шлюбу мало цікавився життям сина, добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надавав. Тому дочка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням суду її позов було задоволено та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_2 22 вересня 2007 року дочка зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище. 08 листопада 2009 року ОСОБА_8 передчасно померла та позивач стала опікуватися своїм малолітнім онуком. Аліменти на утримання сина, відповідач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_8 сплачувати перестав. Також ним була оформлена пенсія по втраті годувальника. Але як і раніше відповідач життям свого сина не цікавився, участь в його вихованні не приймав, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Позивачка повністю опікується дитиною, вона постійно проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. 11 квітня 2010 року мати відповідача ОСОБА_10 приїхала додому до позивача та взяла ОСОБА_11 до себе на вихідні. Проте назад ОСОБА_11 не привезла, та ні вона, ні її син на телефонні дзвінки не відповідали. Позивач змушена була звернутися у відділ кримінальної міліції із заявою про зникнення дитини. В бесіді з начальником кримінального відділу відповідач ОСОБА_2 повідомив, що має намір сам виховувати дитину. Орган опіки та піклування ОСОБА_3 міської ради, куди ОСОБА_6 звернулась із заявою про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2, листом повідомив її, що ОСОБА_2 займається вихованням та утриманням сина, тому необхідність встановлення опіки не вбачається. Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_6 змушена була звернутися з позовом до суду. Просить суд встановити опіку над малолітнім ОСОБА_2, встановити опікуном малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_6 та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 з ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву про відібрання дитини та визначення її місця проживання. Відповідач посилається на те, що його малолітній син не позбавлений батьківського піклування, а навпаки він здійснював та постійно здійснює щодо нього батьківське піклування, а позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перешкоджають у здійсненню ним його конституційних батьківських прав, викрали в нього дитину, утримують її в себе та не дають спілкуватись із сином. Після смерті матері його сина ОСОБА_8 він має всі законні права на його виховання та утримання. Просить відібрати у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сина ОСОБА_2 та визначити його місце проживання з ним, залишивши на його утриманні та вихованні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідача з її дочкою, батько бачився з сином лише 2 рази, вітав його з днем народження на 2 та 3 роки. На момент, коли дочка перестала жити з відповідачем дитині було всього 1,3 роки. Свого батька він практично не знає. Онука виховувала дочка разом зі своїм другим чоловіком ОСОБА_9, якого ОСОБА_11 називає татом. Долею дитини відповідач не цікавився, аліменти згідно рішення суду сплачував до листопада 2009 року, до дня смерті дочки. Документи, які потрібні були відповідачу для оформлення пенсії по втраті годувальника, вона йому надала, але після смерті дочки ні аліментів, ні пенсії він на утримання сина не надавав. Після того, як вона звернулася з позовом до суду, відповідач бачився з ОСОБА_11 два рази, приїжджав вітати його іменинами та 30 серпня привіз рюкзак із зошитами для школи. З її боку перешкод для спілкування батька з сином ніколи не було. Оскільки дитина позбавлення батьківського піклування просить призначити її опікуном ОСОБА_2 та визначити його місце проживання з нею та її чоловіком за адресою м.Дубно провул. Мирогощанський, 9. Щодо зустрічного позову, то вона його не визнала та пояснила, що дитина з батьком після розлучення ніколи не проживала, та ніхто його в батька не викрадав. Просить в зустрічному позові відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_12 позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить позов ОСОБА_6 задоволити, призначити її опікуном малолітнього ОСОБА_2 та визначити його місце проживання з нею та її чоловіком. Зустрічний позов не визнав та просить в задоволенні даного позову повністю відмовити за безпідставністю.

Допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що після розірвання шлюбу між ним та покійною ОСОБА_8, дитина проживала з матір'ю. Йому перешкоджали в побаченнях з дитиною. В домі у позивачів він бачився з дитиною 2 рази. Але коли дитину забирала його мати до них в с.Рачин, то він постійно спілкувався з дитиною. Після смерті колишньої дружини, він не хотів травмувати дитину та позивачів, тому відразу не забирав від них дитину, але в майбутньому планував, щоб син проживав разом з ним. Після того, як побачив зміну у відношенні дитини до нього, він припустив, що позивачі налаштовують дитину проти нього, він вирішив забрати дитину проживати до себе. Аліменти згідно рішення суду він сплачував регулярно до смерті дружини. Іншої матеріальної допомоги він на утримання сина не надавав. Пенсію по втраті годувальника він оформив, грошові кошти надходять на банківський рахунок, ці кошти він не використовував та позивачам їх не надавав.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_13 позов ОСОБА_6 не визнав, просить в задоволенні даного позову повністю відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2В з батьком.

Допитаний в судовому засіданні в якості відповідача по зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 пояснив, що після розлучення дочки з відповідачем, батько з дитиною не спілкувався. Відвідував його лише 2 рази. Мати відповідача, ОСОБА_11 провідувала онука частіше, брала його з собою в с.Рачин на декілька днів. Ніхто перешкод в спілкування онука з біологічним батьком не чинить і ніколи не чинив. Аліменти на утримання сина за рішенням суду відповідач сплачував регулярно, іншої допомоги на утримання дитини не надавав. Просить позов ОСОБА_6 задоволити в повному обсязі, в зустрічному позові відмовити.

Третя особа по справі представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2010 року позивач ОСОБА_6 звернулась із заявою про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_5. Оскільки батько заперечував проти того, щоб було встановлено опіки над нього сином, ОСОБА_6 в задоволені заяви було відмовлено. Окреме рішення по даній заяві не приймалось. Матеріально-побутові умови проживання заявниці ОСОБА_6 при розгляді її заяви не проводилось. Відповідач ОСОБА_2 в травні 2010 року звернувся із заявою, про те, що ОСОБА_6 йому не повернули дитину після того, як взяли на один день і перешкоджають забрати дитину із дому. По даній заяві було проведено виїзд на місце проживання позивача ОСОБА_6 і встановлено, що дитина не бажає їхати з батьком. Орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 та визначено його місця проживання з батьком ОСОБА_2 Проте, в ході судових засідання вияснились, обставини, що малолітній ОСОБА_2 дійсно позбавлений батьківського піклування в боку батька ОСОБА_2 та надано суду висновок, що доцільно встановити опіку над малолітнім ОСОБА_2В та призначити опікунами ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 з ОСОБА_4, при цьому зобовязавши їх не чинити перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_2

Третя особа по справі представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 районної державної адміністрації ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що перше звернення ОСОБА_2 в опікунську раду при ОСОБА_3 РДА було в 2006 році, в якому відповідач посилався на те, що бувша дружина ОСОБА_8 не дозволяє йому бачитись і їхньою спільною дитиною. Факту перешкоджання спілкування батька з дитиною встановлення не було. За результатами розгляду даної заяви було винесено розпорядження голови ОСОБА_3 РДА про надання дозволу ОСОБА_2 про відвідування дитини. В подальшому ОСОБА_2 звернувся до них на початку 2010 року з посиланням на те, що ОСОБА_8 перешкоджають йому бачитись з його сином. При розгляді даного звернення, було рекомендовано ОСОБА_6 не перешкоджати онуку спілкуватись з батьком. Також на усне звернення ОСОБА_2 працівники служби виїжджали по місцю проживання дитини, та у їх присутності дитина відмовилась їхати з батьком. Ні бабуся, ні дідусь не перешкоджали ОСОБА_11 їхати з батьком, це було рішення дитини. Висновок про доцільність встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 органом опіки та піклування раніше не надавався та надається, вперше приймається та надається на вимогу суду. Згідно висновку органу опіки та піклування ОСОБА_3 районної державної адміністрації доцільно залишити малолітнього ОСОБА_2 проживати разом з батьком ОСОБА_2, а встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 є недоцільним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що він є чоловіком покійної ОСОБА_8. Разом зі своєю дружиною чотири роки виховував ОСОБА_11 як свого сина. Він мав намір усиновити сина своєї дружини ОСОБА_2, проте відповідач добровільно згоди не дав. За час їх спільного проживання з покійною матір'ю дитини, відповідач ОСОБА_2 відвідував дитину 2 рази. З боку позивачів ніколи перешкод в спілкуванні ОСОБА_11 з батьком не було, негативних настроїв по відношенню до відповідача з боку ОСОБА_8 не було. Після смерті дружини ОСОБА_11 залишився проживати з її батьками та з ним. Відповідач декілька разів провідував його, інколи забирав до себе на декілька днів. ОСОБА_16 завжди виказував бажання проживати з бабусею та дідусем. Крім аліментів та подарунків, відповідач матеріальної допомоги на утриманні дитини не надавав. Пенсія по втраті годувальника відповідачем була оформлена, але коштів на утримання дитини відповідач не надавав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що після розлучення батьків ОСОБА_11 проживав з матір'ю та її батьками. Батько з дитиною майже не спілкувався. Після смерті ОСОБА_8, бабуся та дід створили належні умови для життя та виховання дитини. Дитина виявляла бажання проживати разом з бабусею та дідусем, а не з батьком.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18, пояснила, що вона живе по сусідству з ОСОБА_6. Після розлучення ОСОБА_8 з ОСОБА_2, дитина постійно проживала з матір'ю. Батька дитини вона ніколи не бачила та зі слів покійної батько дитину не відвідував. В квітні 2010 року на прохання ОСОБА_6 вона була присутня при тому, як ОСОБА_2 разом з представниками органу опіки та піклування намагався забрати ОСОБА_11 до себе. Проте дитина не захотіла їхати з батьком. ОСОБА_6 перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні з дитиною не чинили.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що брат з дружиною після народження сина проживали у її батьків, потім десь пів року жили в Рачині з його батьками, а пізніше наймали квартиру в м.Дубно Після розлучення брата ОСОБА_2 з ОСОБА_8 син ОСОБА_16 залишився проживати з матір'ю. Покійна не заперечувала проти спілкування брата з сином, неодноразово брат привозив сина до них додому. Брат сплачував аліменти на утримання дитини, купував необхідні речі. Після смерті ОСОБА_8, її батьки не дозволяли братові забирати ОСОБА_11. Брат змушений був звернутись до органів опіки, і було прийняте рішення, що брат повинен опікуватись сином.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_10 гляділа онука ОСОБА_11 з самого народження. Син з невісткою та онуком жили в Рачині більше року. Після розлучення батьків дитина часто перебувала в Рачині. 6 травня 2010 дитину забрали позивачі і більше додому не віддали. В школі на даний час ОСОБА_11 відвідує бабця ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснив, що до 6 травня 2010 року в Рачині ОСОБА_11 бачив дуже часто. А потім його завезли бабі з дідом в Дубно, і більше він його там не бачив.

В судовому засіданні під час бесіди з малолітнім ОСОБА_5 з залученням учителя психолога було встановлено, що дитина не виявляє бажання жити з рідним батьком, а хоче проживати з вітчимом ОСОБА_9, бабою та дідом ОСОБА_6. Своє бажання мотивував тим, що його вихованням займається дід ОСОБА_19 а бабуся ОСОБА_6, а також тато ОСОБА_22. До тата ОСОБА_2 будь яких образ не має, однак памятає як рідний брат тата ОСОБА_2 одного разу коли він перебував у селі Рачин у будинку бабусі, ображав його та застосовував силу, а бабуся ОСОБА_5 висловлювалась непристойними словами в адресу його покійної мами по її смерті.

Практичний психолог НВК "Школа - дитячий садок" ОСОБА_23 коментуючи відповіді малолітнього ОСОБА_2 пояснила, смерть мами спричинила важку психологічну травму дитині. Бажання дитини проживати з ОСОБА_6 та вітчимом ОСОБА_9 є щирим. Дитина в силу свого віку говорити неправду не може. Прийняття рішення про місце проживання дитини, всупереч його бажанню, може спричинити нове психологічне потрясіння.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_24 пояснила, що після розлучення ОСОБА_8 разом зі своєю мамою доглядала ОСОБА_11. Хлопчик вважає батьком вітчима ОСОБА_9 Батька дитини ОСОБА_2 вона ніколи не бачила.

При повторному допиті свідок ОСОБА_25 змінила свої покази та пояснила, що під час попереднього допиту її як свідка в судовому засіданні, вона дала неправдиві свідчення стосовно своїх відношень з відповідачем ОСОБА_2 як чоловіка та дружини. Вже на той час на розгляді в ОСОБА_3 міськрайонному суді перебувала її позовна заява про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_26. ОСОБА_2 зманивши обіцянками, що він повернеться до сімї та надасть матеріальну допомогу попросив дати неправдиві свідчення у суді, що виграти, як він висловився сина. Зважаючи на те, що мала почуття до ОСОБА_2 та маючи намір зберегти шлюб, погодилась дати неправдиві свідчення. На даний час шлюбу між ними розірвано. ОСОБА_2 не спілкується з їхньої спільною дитиною. Питання про відібрання дитини у ОСОБА_8 підняла мати відповідача ОСОБА_11, йому дитина не потрібна, а потрібні лише гроші пенсія яка знаходиться на картковому рахунку. На даний час ОСОБА_2 має нову жінку. В Рачині він не живе, а живе в Млинові з іншою. Навіть якщо він відбере у відповідачів ОСОБА_16, то син буде жити в Рачині з бабою. В с.Рачині проживає його брат з дружиною і маленькою дитиною, місця для ОСОБА_11 там не має. За час їх спільного життя вони в с.Рачині ніколи не проживали. Фінансової допомоги на утримання сина відповідач ніколи не надавав. Як і раніше так і в даний час відповідач ОСОБА_2 отримує мінімальний розмір заробітної плати. Після розлучення жодної допомоги на утримання їх спільної дитини не надавав та з останньою не зустрічався. Будь якої участі у вихованні дітей ОСОБА_2 не приймає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22, пояснила що через півроку після народження дитини, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_8, прийшли жити в с. Рачин. Пізніше, Василь з дружиною переїхали жити на квартиру в м.Дубно, а дитину залишили бабі. Після розлучення, ОСОБА_8 не давала дитину в с.Рачин, але і баба, і батько продовжували піклуватись про дитину, купували йому одяг.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27, пояснила після смерті матері дитини ОСОБА_8 було відкрито пенсійну справу та призначено пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 Контроль за використанням вказаних коштів управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі не здійснює. Призначена пенсія є доходом особи, а тому з неї може бути здійснено відрахування згідно рішення суду, наприклад відрахування аліментів.

Виїзним судовим засіданням з метою встановлення наявності та належності житлово побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_5 було оглянуто господарство батьків відповідача ОСОБА_5 В В., де останній зареєстрований як проживаючий, а також господарства ОСОБА_8 позивачів у справі за первинним позовом де проживає малолітній ОСОБА_2

В ході огляду господарства ОСОБА_2 в селі Рачин Дубенського району, було встановлено, що у будинку, проживають батьки відповідача, його молодший брат з дружиною та малолітньою дитиною. Як пояснив відповідач по первинному позові ОСОБА_2 на даний час він ночує у веранді будинку, поскільки в інших кімнатах сплять його батьки та брат з сімєю. Після того, як брат зробить ремонт у власному помешканні, він звільнить кімнату яка належить йому та його сину. Окрім того судом при огляді помешкання ОСОБА_2 не було виявлено житлової площі, яка була б пристосована та могла слугувати кімнатою для навчання та відпочинку дитини. Окрім цього, під час огляду приміщень було зафіксовано безлад, антисанітарні умови у окремих приміщеннях будинку.

Оглядом помешкання позивачів за первинним позовом ОСОБА_8 що розташоване у місті Дубно по провулку Мирогощанському № 9 було встановлено, що будинок останніх є цегляною спорудою, обладнаною усіма необхідними комунікаціями. У будинку з поміж інших 3-х житлових кімнат у розпорядження неповнолітнього ОСОБА_2 є окрема кімната для вивчення уроків та проведення відпочинку, обладнана усіма необхідними зручностями, столами, компютерною технікою, іграшками та іншим. Окрім цього для сну малолітнього ОСОБА_2 використовується інша окрема обладнана кімната. Усі приміщення будинку придатні для проживання знаходяться у відмінному стані та відповідають необхідним санітарним нормам.

Вислухавши сторони, думку прокурора, дослідивши у повному обсязі обставини справи, суд прийшов до висновку що первинний позов ОСОБА_6 є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 таким що підлягає відхиленню за безпідставністю вимог із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 залишився без батьківського піклування. Його мати - ОСОБА_8 з 04 жовтня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2. В шлюбі в них народився син ОСОБА_5, 15 липня 2004 року. Сімейне життя не склалося і 06 лютого 2006 року шлюб було розірвано. Згідно рішення суду дитина ОСОБА_5 залишився проживати з матір'ю ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу мало цікавився життям сина, добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надавав. Тому ОСОБА_28 змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням суду її позов як позов про розірвання шлюбу було задоволено, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_2

08 листопада 2009 року ОСОБА_8 мати малолітнього ОСОБА_2 передчасно померла у звязку з чим обовязок, щодо вихованням та піклуванням за малолітнім онуком взяла на себе ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7, які є працюючими особами та в належній мірі матеріально забезпеченими родичами малолітнього. Останні фактично взяли опікунства над малолітнім ОСОБА_29 яке і здійснюють і по даний час.

Відповідач ОСОБА_2 після смерті бувшої дружини ОСОБА_8 оформив пенсія по втраті годувальника. Але незважаючи на те, як і раніше, відповідач життям свого сина не цікавився, участь в його вихованні не приймав, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини останніх пять років не надавав.

Дані обставини справи підтвердженні як позивачкою у справі свідками та і самим відповідачем за первинним позовом ОСОБА_2

Ч.1 ст. 243 Сімейного Кодексу України, передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми сиротами і дітьми позбавленими батьківського піклування.

У відповідності до Правил опіки і піклування затверджених 26.05.1999 року, поряд ж іншими Законними підставами встановлення опіки над неповнолітніми передбачено, що опіка над неповнолітніми дітьми встановлюється, якщо батьки які не позбавленні батьківських прав, понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не приймають участь у її ви хованні та утриманні.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що внаслідок смерті матері та не виконання батьком своїх обовязків щодо, виховання дитини, малолітній ОСОБА_5 був залишений без батьківського піклування.

У відповідності до ч.3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування.

Приймаючи до уваги як обґрунтований, письмовий висновок від 12.05.2011 року органу опіки і піклування ОСОБА_3 міської ради про доцільність встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_5, суд вважає за необхідне, діючи виключно в інтересам малолітньої особи, встановити опікунство та визначити опікуном малолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_30, а також встановити їх спільне проживання.

Висновок органу опіки і піклування ОСОБА_3 районної Державної адміністрації, суд вважає необґрунтованим таким, що не базується на дійсних обставинах справи, складеним на основі лише свідчень сторони позивача ОСОБА_2 що було підтверджено у судовому засіданні відповідальним працівником органу опіки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 щодо відібрання дитини та визначення місця проживання суд виходив з наступного.

Позивач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 та в подальшому після її передчасної смерті в супереч нормам морального та звичаєвого права в порушення вимог СК України та ЦК України, які регулюють права та обовязки батьків, маючи від вищевказаного шлюбу малолітнього сина ОСОБА_2 отримуючи пенсію по втраті годувальника, як батько, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини останніх пять років не надавав, участі у вихованні не приймав, тим самим позбавивши дитину батьківського піклування.

Окрім того, позивачем ОСОБА_2 16 черня 2006 року в друге був укладений шлюб з ОСОБА_31 від якого народилась донька ОСОБА_26 04.2008 року.

Вищевказаний шлюб позивача ОСОБА_29 проіснував юридично до 05.01.2011 року . Рішенням Дубенського міськрайонного суду шлюб, було розірвано.

За заявою ОСОБА_31 ОСОБА_3 міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_26 у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вищевстановленні обставини дають підставу суду вважати, що позивач ОСОБА_2 не є особою яка пропагує сімейні цінності. Окрім того маючи двох малолітній дітей від двох різних шлюбів ОСОБА_2 ухилявся від їх належного виховання та матеріального забезпечення про що свідчать судові рішення щодо нього про стягнення аліментів та свідчення бувшої дружини ОСОБА_31

Суд, сприймає критично твердження позивача ОСОБА_2 щодо бажання приймати участь у вихованні сина та наявності для цього усього необхідного, оскільки судом встановлено, що позивач протягом тривалого часу отримуючи мінімальний розмір заробітної плати, не має власного місця проживання, або ж помешкання з необхідними умовами проживання дитини, є платником аліментів.

Безперечним доказом безвідповідальності позивача є те, що останній вчиняв дії щодо приховування від суду дійсних обставин власного сімейного життя, та схиляв свідків, на надання суду неправдивих свідчень з метою введення суду в оману та отримання рішення суду на свою користь.

Зважаючи на вищевикладенні обставини, суд вважає що звернення до суду позивача ОСОБА_2 із зустрічним позовом, є ніщо інше як бажання отримувати і в подальшому призначенні державою кошти по втраті годувальника.

Безспірним та одними із відправних для суду є пояснення малолітнього ОСОБА_2 який прямо у розмові з головуючим у судовому засіданні заявив, що своїм татом він вважає тата ОСОБА_9 ( вітчима). ОСОБА_32 хоче проживати з бабцею ОСОБА_30, дідом ОСОБА_7 та татом ОСОБА_9. ОСОБА_32 до нього майже не приходить та йому нічого не купував. Він не бажає проживати з ним, хресним та бабусею у селі Рачин.

Дані твердження малолітнього ОСОБА_2 повністю спростовують доводи позивача, щодо прийняття участі у вихованні сина.

Не заслуговують і на увагу суду доводи ОСОБА_2 про вчинення перешкод у вихованні сина з сторони ОСОБА_8, оскільки таких доказів у судовому засіданні не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, діючи виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_2, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_6 задоволити у повному обсязі призначивши її опікуном неповнолітнього ОСОБА_2 та встановленням спільного місця проживання.

У задоволенні позову ОСОБА_29 відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,6, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 19,160,161,243,244 СК України, ст. 60, 62, 63 ЦК України, суд-,

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 треті особи органи опіки і піклування ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_3 державної районної адміністрації, ОСОБА_4 про встановлення опікунства над малолітнім ОСОБА_5, а також встановлення місця проживання малолітнього задоволити.

Встановити опікуном малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за адресою Рівненська область місто Дубно провулок Мирогощанський № 9.

У задоволенні зустрічноного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , треті особи органи опіки і піклування ОСОБА_3 міської ради та ОСОБА_3 державної районної адміністрації, про відібрання дитини та встановлення місця проживання відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: