Справа № 2-2418/11
14.11.2011 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судці Якименко Л.Г.
при секретарі Носулі А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним правочину та визнання права власності на спадкове майно, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений 13.02.2010 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі №5-155, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, виданого на імя ОСОБА_2 Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, в частині спадкування ? частини квартири АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру.
В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що 25.12.2008 року помер її син ОСОБА_5, спадкоємцями першої черги після смерті якого є його мати позивачка ОСОБА_1 та дружина відповідачка ОСОБА_2.
У строк, встановлений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 09.09.2010 року, позивачка 01.10.2010 року звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5, але з'ясувалося, що 20.10.2009 року відповідачка ОСОБА_2 уже тримала після свого чоловіка ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на спадкове майно чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2, та зареєструвала свої права у КП ДМБТІ.
Таким чином майно після смерті ОСОБА_5 підлягало перерозподілу між двома спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по ? частині кожному. Незважаючи на це, в період розгляду справи в суді про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2 уклала зі своїм сином відповідачем по справі ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.
Даний договір укладений між відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися договором, тобто є фіктивним та укладеним тільки з однією метою уникнути перерозподілу спадкової квартири.
На даний час у спірній квартирі зареєстрована та проживає відповідачка ОСОБА_2, гроші між сином та матір'ю не передавалися, тобто зміна власника квартири фактично не відбулася, у зв'язку з чим позивачка просила визнати даний договір купівлі-продажу недійсним.
Наявність у відповідачки ОСОБА_2 свідоцтва про право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_4 в цілому, порушує права позивачки, як спадкоємця, щодо права власності на ? частину даної квартири, тому позивачка також просила визнати за нею право власності на спадкове майно, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2009 року, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2, в частині спадкування ? частини квартири АДРЕСА_1, та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру.
Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала посилаючись на законність та правомірність отримання нею свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_5 смерті свого чоловіка, оскільки деяке майно, яке підлягало б спадкуванню, було зареєстроване за позивачкою і вона не визнає за нею права на частину цього майна. У судовому засіданні відповідачка наполягала також і на законності укладення між нею та сином ОСОБА_3 договору купівлі-продажу даної квартири, але повідомити суму, за яку було вчинено продаж квартири, ОСОБА_2 відмовилася.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що оспорюваний договір не спрямований на настання реальних правових наслідків зумовлених ним, оскільки його укладено з метою уникнення від перерозподілу цієї квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування.
Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просив відмовити в задоволені позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки на час укладення спірного договору заборон на відчуження майна не існувало.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання 14.11.2011 року не зявилася, про час та місце слухання справи, відповідно до ст.ст. 74, 77 ЦПК України, була повідомлена належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання 14.11.2011 року не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Представник відповідача ОСОБА_6 також в судове засідання не з'явився.
Треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїнадали суду заяви, в яких також просили слухати справу без їх участі.
У судове засідання 14.11.2011 року відповідачі та їх представники не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вислухавши сторони, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2010 року у справі №2-2088/10, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2010 року, ОСОБА_1 визначено додатковий строк 2 місяці для прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_5, який помер 25.12.2008 року. У встановлений судовим рішенням строк 01.10.2010 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_5.
Відповідно до ч.1 ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (ч.ч. 2,3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.
20.10.2009 року, під час провадження у справі №2-2088/10, зазначивши в заяві про прийняття спадщини про відсутність інших спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України (а.с. 67), відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається з чотирикімнатної квартири АДРЕСА_6, та зареєструвала своє право в Комунальному підприємстві Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації.
Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1267 та ч.1 ст.1280 ЦК України квартира АДРЕСА_1 підлягала перерозподілу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як між спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5, в рівних частках.
13.02.2010 року, також під час провадження у справі №2-2088/10, ОСОБА_2 уклала зі своїм сином ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Факт ступеню споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано особисто ОСОБА_2 та представником ОСОБА_3, тому відповідно до ст.61 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає.
Відповідно до ч.1. ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином, тобто внутрішня воля сторін фіктивного правочину не відповідає її зовнішньому прояву, учасники такого правочину мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені.
Згідно даних адресно-довідкового сектору ГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області місце проживання ОСОБА_2 станом на 16.11.2010 року зареєстроване за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД район, вул. Знаменська (Прапорна)АДРЕСА_7. За цією ж адресою ОСОБА_2 фактично й проживає, що підтверджується повідомленнями про вручення їй телеграм про виклик до суду, зазначення її сином ОСОБА_3 цієї адреси, як адреси місця проживання, в апеляцій скарзі, що містяться в матеріалах справи (а.с. 155) та в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 152).
ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повідомленнями про вручення йому телеграм про виклик до суду, зазначення ним цієї адреси, як адреси місця свого проживання, в апеляційній скарзі (а.с. 155), що міститься в матеріалах справи, та в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 151).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що наприкінці грудня 2009 року, під час врегулювання питання щодо повернення ОСОБА_1 належного їй нежитлового приміщення, в їх присутності ОСОБА_2 в різкій формі, висловлюючи незадоволення зверненням ОСОБА_1 до суду стосовно прийняття спадщини, сказала ОСОБА_1 про те, що вона не отримає ніякої квартири після смерті свого сина, на що присутній при цій розмові ОСОБА_3 запропонував переоформити цю квартиру на себе, з чим ОСОБА_2 й погодилась.
Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.
В силу приписів ч.1 ст.216 ЦК України, ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
На момент вчинення спірного правочину ОСОБА_2 була власником спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №2-1966.
Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
П.27 Постанови Пленумом Верховного Суду України в №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкуваннярозяснює, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
У звязку із прийняттям ОСОБА_1 спадщини після смерті свого сина ОСОБА_5, згідно приписів ч.1 ст.1267 ЦК України, ч.1 ст.1280 ЦК України, спірна квартира підлягає перерозподілу в рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто, по ? частці кожній. Проте, видачею ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на всю спірну квартиру порушено право ОСОБА_10 на спадкування ? частини цієї ж квартири. У звязку з чим Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі за № 2-1966, підлягає визнанню частково недійсним - в частині спадкування ? частини квартири АДРЕСА_8, яка повинна належати іншому спадкоємцю.
З наведених мотивів суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину АДРЕСА_9 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 25.12.2008 року.
Враховуючи здійснення державної реєстрації прав власності на спірну квартиру на підставі частково недійсного Свідоцтва про право на спадщину за законом, в частині спадкування ? частини цієї квартири, а згодом й на підставі недійсного договору купівлі-продажу, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяженьпідлягає скасуванню державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та державна реєстрація права власності на ? частину спірної квартири за ОСОБА_2
Доводи відповідачів щодо укладення спірного договору за відсутності заборон на відчуження квартири відхиляються судом, як такі, що не мають значення для вирішення справи, оскільки позов про визнання договору недійсним заявлено з підстав його фіктивності.
Заперечення ОСОБА_2 з приводу того, що право власності на ? частину квартири належало їй як дружині у спільному майні подружжя, спростовуються матеріалами спадкової справи. Так, у заяві ОСОБА_2 до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20.10.2009 року № 1955 про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом розяснено зміст ст.60 СК України ОСОБА_2 та нею власноручно зазначено про відмову від отримання свідоцтва про право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, тому зазначена квартира успадкована нею в цілому як обєкт права власності ОСОБА_5.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 по 910 гривень витрат у справі.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 77 169, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 234, 236, 1267, 1268, 1280, 1301 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним правочину та визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити частково.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 13.02.2010 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за №5-155.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 25.12.2008 року.
Визнати частково недійсним, в частині спадкування ? частини квартири АДРЕСА_8, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі №2-1966.
Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_8 за ОСОБА_3, здійснену Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїна підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11.
Скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_8 за ОСОБА_2, здійснену Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїна підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 910 гривень витрат у справі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 910 гривень витрат у справі.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: