Справа № 0417/2-764/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Шевченко В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В позовній заяві позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що згідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2010 року , за цивільною справою №2-2233/2010, що набрало законної сили, ОСОБА_1, є наймачем квартири АДРЕСА_1. Він проживає в даній квартирі, виконує обовязки наймача та сплачує комунальні послуги. На теперішній час в цій квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 з 18 квітня 2002 року та ОСОБА_3 з 24 липня 1989 року, що підтверджується довідкою Житлово-комунального підприємства Північневід 12 жовтня 2010 року №1697. Проте ОСОБА_2 з 2009 року та ОСОБА_3 з 2000 року в квартирі не проживають, обовязки наймачів житлового приміщення не виконують, комунальні платежі не сплачують. ОСОБА_2 була зареєстрована у спірній квартирі в звязку з тим, що вона за рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська від 19 листопада 1999 року №341/3 була визнана опікуном ОСОБА_1, а за рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська від 16 червня 2000 року №488 була призначена опікуном над житлом ОСОБА_1 саме цією квартирою. На теперішній час ОСОБА_2 проживає в домоволодінні №165 по вул. Вільямса у м. Дніпропетровську, що є її приватною власністю. Відомо, що ОСОБА_3 з 2000 року проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 в звязку з тим, що до набуття повноліття, над ним було встановлено опікунство його бабусею, що проживала за цією адресою. Просив на підставі ст.ст.71,72 ЖК визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою 22 будинку №21 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську та зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою квартира АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений. Про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до листів просьби розглядати справу без їх представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду і підтверджується матеріалами справи Рішенням № 341/3 від 19 листопада 1999 року Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська позивачу ОСОБА_1 призначено опікуна відповідачку - ОСОБА_4 (а.с. 41).

Рішенням № 488 від 16.06.2000 року Виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська за ОСОБА_1 закріплено частину квартири АДРЕСА_3 (а.с. 42).

20 квітня 2000 року ОСОБА_1 був зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КЖЕП Північне( а.с.7).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2001 року ОСОБА_2 відмовлено в вселенні в квартиру АДРЕСА_3 ( а.с.55-57).

На теперішній час у квартирі АДРЕСА_4 окрім ОСОБА_1Ю, також зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 з 18 квітня 2002 року та ОСОБА_3 з 24 липня 1989 року, квартира не приватизована ( а.с.7).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 грудня 2010 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Житлово-комунального підприємства Північнепро визнання наймачем і укладання договору найму житлового приміщення позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_5 та зобовязано Житлово-комунальне підприємство Північнеукласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.6).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 грудня 2010 року скасовано в задоволені позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, Житлово-комунального підприємства Північнепро визнання наймачем і укладання договору найму житлового приміщення - відмовлено ( а.с.92).

Як показали в судовому засіданні сторони ОСОБА_2 до 2009 року проживала в спірній квартирі, здійснювала ремонт, оплачувала комунальні послуги. ОСОБА_1 з 2005 року по 2008 рік відбував покарання і восени 2008 року він повернувся із місць позбавлення волі до спірної квартири, забрав у ОСОБА_2 ключі від спірної квартири і вона стала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, що є її приватною власністю ( а.с.8) . З 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникали сварки, ОСОБА_2 не має вільного доступу в спірну квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Позивачем ставиться питання щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на житло на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, однак норми ст.ст. 71,72 ЖК України, не регулюють дані правовідносини, тому суд оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Щодо визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в спірній квартирі, то в судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, була закріплена частина спірної квартири. Однак в спірній квартирі він не проживає, а проживає за іншою адресою АДРЕСА_6. Позивачем ставиться питання щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, однак норми ст.ст. 71,72 ЖК України, не регулюють дані правовідносини, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині позову, та вимушений в задоволені позову відмовити повному обсязі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: ст.ст.71,72 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,169, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар