АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія житлові Доповідач Кіпенко І.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.

при секретарі Міхно І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 червня 2011 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа : Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2011р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,

3-тя особа : Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову вказувала, що з 03.02.1999 року їй на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1.

Вказує, що згідно довідки про склад сім'ї у квартирі прописані, крім неї, також її син ОСОБА_3 О Б., відповідачка ОСОБА_3 та їх дитина ОСОБА_3

В зв'язку з тим, що з 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка є малолітньою у цій квартирі не проживають, їх речі у квартирі відсутні, комунальні послуги не сплачують, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі знаттям їх з реєстраційного обліку, згідно до ч.2 ст.405 ЦК України.

Присутні у судовому засіданні позивачі уточнені позовні вимоги підтримали, просили визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням без права проживання в ньому лише ОСОБА_3

Відповідачка та її представник, проти позову заперечували, вважали його необґрунтованим. Справу розглянуто за відсутності представників 3-іх осіб повідомлених про час та місце розгляду справи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 червня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить його скасувати, та постановити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечується сторонами, позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. В належній їй квартирі зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 2004р.н.(а.с.6)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав зазначених позивачем, для задоволення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на положення ст..ст. 71-72 ЖК України, як на підставу задоволення позову, - безпідставні.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1 ст. 116 ЖК.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2004р.н. вселились до спірної квартири в установленому законом порядку та набула прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для захисту права власності позивача в обраний ним спосіб шляхом задоволення негаторного позову, заявленого на підставі статей ЦК України, є обґрунтованим, оскільки підстави виселення членів сім'ї власника жилого будинку передбачені нормою ст. 157 ЖК та полягають у порушенні такими особами умов їх проживання й користування жилим приміщенням, що належить власнику.

Що стосується вимог про задоволення позову з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК, районний суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у звязку з не доведеністю обставин на які посилається позивачка.

Так, судовим розглядом встановлено і не заперечується сторонами, що між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 склались напружені відносини, які ускладнюють сумісне проживання подружжя, що підтверджується також рішенням суду від 21.01.2011р. про стягнення аліментів, однак шлюб між сторонами не розірвано. Факт та час не проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі не були предметом судового розгляду за вказаним рішенням від 21.01.2011р. про стягнення аліментів.

За таких обставин суд правомірно вважав, що відповідачка не проживає в квартирі з поважних причин, та що позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 червня 2011року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді