Справа № 22Ц-1739/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 23 Доповідач: Сопрун В. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2011 м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Медяного В.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма Шаргород»про визнання недійсним договору оренди землі,-

за апеляційними скаргами ТОВ «Агрофірма Шаргород»на ухвали Барського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Шаргород»про визнання недійсним договору оренди землі .

Ухвалами Барського районного суду, Вінницької області від 15 квітня 2011 року відкрито провадження у цивільній справі та забезпечено позов, шляхом заборони ТОВ «Агрофірма Шаргород»здійснювати будь які дії на земельні ділянці, яка належить ОСОБА_2.

ТОВ «Агрофірма Шаргород»подало апеляційні скарги в яких просить скасувати ухвали суду першої інстанції посилаючись на те, що при їх постановленні не було дотримано норм процесуального права.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про відкриття провадження у справі не підлягає до задоволення, а на ухвала суду про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернулася до ТОВ "Агрофірма Шаргород" із позовом про визнання недійсним договору оренди землі №110 від 2 квітня 2009 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ "Агрофірма Шаргород" і зареєстрований у Вінницькій регіональній філії "Центру ДЗК" 1 червня 2010 року за №82 (а. с. 9-10). Предметом договору оренди являється земельна ділянка площею 1,2508га, яка розташована на території Каришківської сільської ради, Барського району Вінницької області та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 201965 від 30 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 101, на праві власності належить ОСОБА_2 ( а. с. 8).

Суд першої інстанції відкриваючи провадження по справі, визнав, що справа підсудна Барському районному суду Вінницької області.

Так, згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд на їхнім місцезнаходженням.

Проте стаття 114 ЦПК України визначає виключну підсудність. В частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

По даній справі спір іде відносно нерухомого майна, яким являється земельна ділянка розміром 1,2508га.

Місцезнаходженням цієї земельної ділянки являється територія Каришківської сільської ради, Барського району.

За таких обставин суд першої інстанції постановив законну ухвалу про відкриття провадження у справі, яка підсудна Барському районному суду Вінницької області.

Враховуючи наведене та положення п. 1 ст. 312 ЦПК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі з додержанням вимог закону, тому вона не підлягає до скасування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд у своїй ухвалі, пославшись на ч. 1 статті 151 ЦПК України, прийшов до висновку, що в разі не вжиття заходів забезпечення позову, може бути утрудненим чи неможливим виконання рішення суду у даній цивільній справі та призведе до порушення права власності позивача, оскільки він буде обмежений у вільному розпорядженні належною йому земельною ділянкою, земля втратить родючість.

Так, за змістом ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої письмової заяви будь-кого із осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляду заяв про забезпечення позову" роз'яснив, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір оренди землі №110 від 2 квітня 2009 року, укладений нею (орендодавцем) та ТОВ "Агрофірма Шаргород" (орендар), за умовами якого земельна ділянка площею 1,2508 га, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 30.09.2004 року, передана в оренду орендарю ТОВ "Агрофірма Шаргород" строком на 10 років.

Стаття 152 ЦПК України визначає які види забезпечення позову можуть бути застосовані судом. Позов може бути забезпечено шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Застосувавши такий вид забезпечення позову як заборона здійснювати будь-які, тобто всі дії, суд своєю ухвалою заборонив товариству здійснювати безпосередню господарську діяльність та в однобічному порядку уже прийняв рішення відносно відповідача, зобов'язавши його не виконувати умов діючого договору оренди, за що земельним законодавством та договором оренди землі (ст. 13 Договору оренди землі) передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору (а. с. 6).

Суд не врахував, що пунктом 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а не будь-які дії. При цьому суд не врахував умови використання земельної ділянки, визначені сторонами у статті 5 Договору оренди № 1 від 2.04.2009 року, згідно яких земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; цільовим призначенням земельної ділянки, переданої в оренду являється: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 5.2 договору) (а. с. 5-7).

Отже, судом першої інстанції допущено порушення встановленого порядку вирішення заяв про забезпечення позову, тому ухвала суду є незаконною і відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Шаргород" на ухвалу суду про відкриття провадження у справі відхилити.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2011 року про відкриття провадження у цивільній справі залишити без змін.

Апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма Шаргород" на ухвалу суду про забезпечення позову задовольнити, частково.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2011 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Копія вірна :