Апеляційний суд Житомирської області
Колегія суддів судової, палати у цивільних справах апеляційного суду Житомиррької області в складі: головуючого судді: Худякова A.M., суддів: Широковоі Л.В., Снітка С.О., при секретарі судового засідання Пюра Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 9 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та матеріальної шкоди,
01.04.2009року борг не повернула, позивачка просила стягнути з неї вказану суму боргу, інфляційні втрати, 3% річних за період прострочення боргу та понесені судові витрати.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 9 грудня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 120000 грн. (що еквівалентно 15000 доларів США), 3% річних за період прострочення боргу з 01.04.2009 року по

17.02.2010року, що становить 3185,68 грн., 9547,03 грн. інфляційних витрат, 1376,54 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Категорія 53 Доповідач Худяков A.M.

2

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_4,

посилаючись на недоведеність обставин, які суд вважав

доведеними та невідповідність висновків суду обставинам

справи, просить скасувати постановлене по справі рішення та

ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не дав оцінку її поясненням про часткове погашення боргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 Л-. А., суд першої інстанції обгрунтовано керувався фактом укладення сторонами договору позики у вигляді розписки. Оскільки ОСОБА_4 порушила грошове зобов'язання та своєчасно не повернула позивачці отримані кошти, суд вірно стягнув суму боргу 15000 доларів США - у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на час вирішення спору (120000 грн.), а також обгрунтовано стягнув 3% річних за період прострочення боргу та інфляційні витрати.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду приймаючи до уваги таке.

ВідпоБгідно до Ч.1 CT.1046 ЦК України за договором позики одна Сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а 'позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей.

Законодавець визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (Ч.2 ст,1047 ЦК).

Суд встановив, що 09.04.2008 року між сторонами був укладений договір позики у письмовій формі, за яким ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі еквівалентній 15000 доларів США, зазначивши дату повернення боргу до 01.04.2009 року, про що видала розписку (а.с.7) .

Оскільки пред'явлена позикодавцем боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає про одержання в борг грошей, що еквівалентно 15000 доларам США та точну дату повернення), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики, а тому постановив обґрунтоване рішення про стягнення боргової суми.

Доводи відповідачки про часткове повернення боргу безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до положень СТ.545 ЦК України на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити

з

прийняття виконання. Позикодавець- повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку тощо), або ж зробити відмітку на борговому документі про виконання. Знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, Поки не доведено інще.

Таким чином, оскільки боргова розписка знаходиться у позикодавця, а відповідачка не подала належні та допустимі докази про часткове повернення боргу, не можна вважати бог або його частину повернутим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з тих доказів, які містяться в матеріалах справи. Як видно з відмовного матеріалу, ОСОБА_4 не заперечувала про отримання від ОСОБА_3 15000 доларів США та зобов'язувалась- останній їх повернути. Крім того, відпо:відачка не 'зверталась з відповідним позовом про визнання недійсним укладеного між сторонами договору позики.

Рішення суду є законним й обґрунтованим, підстави його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 9 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: суддя апеляційного суду

Житомирської області ОСОБА_5