АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-9480/11 Головуючий суддя І інстанції Божко
Провадження № 22-ц-9480/11 Суддя доповідач Черкасов В.В.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі

Головуючого судці - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Пономаренківська сільська рада Харківського району Харківської області про визначення місця проживання дитини; та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, Пономаренківська сільська рада Харківського району Харківської області про визначення місця проживання дитини.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 вказував, що проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 з 2005 року по кінець 2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_4. З 21 квітня 2008 року їх син ОСОБА_4 мешкає разом з ним у домоволодінні, яке належить йому на праві власності за адресою-. АДРЕСА_1, де є все необхідне для сина, його розвитку і належного фізичного та духовного виховання. У сина є все необхідне для нормального повноцінного життя, якому він приділяє багато часу. У домоволодінні де вони проживають разом є окрема дитяча кімната, яка відповідає всім вимогам для розвитку дитини. ОСОБА_1не має свого особистого житла, яке б їй належало на праві власності. Правоохоронними органами порушувалася стосовно неї кримінальна справа. З 21 квітня 2008 року побачитися з сином не намагається, про нього не піклується, участь у його вихованні з цього часу не приймає, має мінливий та непостійний дохід.

В зв'язку з цим ОСОБА_3 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним.

13 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа - управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_3 у її відсутність силоміць забрав дитину та документи, що стосуються сина - ОСОБА_4 З того часу вона не має можливості спілкуватися з сином та займатися його вихованням. Вона має педагогічну освіту, постійний дохід, і просила суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4, з нею за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_3 повернути сина матері за попереднім місцем проживання дитини.

У судовому засіданні третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала, проти позову ОСОБА_1 заперечувала, вказувала, що службою були обстежені житлові умови позивача ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання дитини, вони відповідають необхідним вимогам, дитина знаходиться у батька тривалий час, звикла до нього, мати за цей час дитину не відвідувала, до служби не зверталася. /

Третя особа - Пономаренківська сільська рада Харківського району Харківської області до судового засідання не з'явилась, просила розглядати справу у її відсутність, надала до суду висновок про доцільність проживання дитини з батьком - ОСОБА_3 в його будинку, який належить йому направі власності за адресою АДРЕСА_1 (т.1а.с.135-138).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 01 липня 2010 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - опікунська рада Київської районної ради в м.Харкові ради управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини об'єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - опікунська рада Харківської районної ради Харківської області про визначення місця проживання дитини, яка знаходиться у провадженні Київського районного суду м.Харкова.

Рішенням київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком - ОСОБА_3 У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2. ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції ухваленням нового, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги представник позивачки посилається на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_4 необхідно визначити з батьком.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивну характеристику, належні умови для забезпечення потреб малолітнього сину. Суд першої інстанції взяв до уваги проголошений у Декларації прав дитини принцип про те, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини може бути розлучена зі своєю матір'ю, у зв'язку із чим визначив місце проживання малолітнього з батьком.

Такі висновки суду колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із чч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст. 160 СК України право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досяг ла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципів 4,6,7 Декларації прав дитини прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН проголошеної 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2005 року проживав разом з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка народила дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1 а. с.5). Відносини між сторонами у березні 2008 р., були припинені, вони стала проживати окремо. ОСОБА_1 стала проживати з дитиною окремо від ОСОБА_3, разом зі своїм батьком за адресою АДРЕСА_2.

З квітня 2008 р. син сторін ОСОБА_4, 2007 р. проживає із батьком- ОСОБА_3. у будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, ОСОБА_3, що чиняться їй перешкоди в спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого у її відсутність, самочинно та силоміць забрав 21 квітня 2008 року, місце перебування сина їй не відомо. Однак, доказів цього нею выдповыдно до вимог ст..60 ЦПК Украъни не надано.

ОСОБА_3 посилався на те, що перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з їх сином, якимось бо противоправними своїми діями не чинив, місце проживання з сином їй відоме з квітня 2008 року, оскільки після народження дитини у березны 2007 роцы проживали разом у новому будинку в АДРЕСА_1 до березня 2008 року. їх малолітній син ОСОБА_4,на протязі більш трьох років не бачів ОСОБА_1, яка з квітня 2008 року, побачитися, або поспілкуватися з сином не намагалася, участь у вихованні не приймала, хоча він неодноразово із сином приїздив до м.ларківа, для спілкування з нею, але остання не виявила оажання спілкуватися з сином.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що син на даний час не зрозуміє та не знає про те що саме ОСОБА_1 є його рідною матірію, після відібрання у нього сина та передачі сина ОСОБА_1 у сина буде псилогічний зрив, т.я. він для нього на даний час є більш значущим у його житті. Тому їй треба прислухатися до порад фахівців в області психології, які рекомендують психологічні тренінги, як для дитини, так і матері.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до акту обстеження домоволодіння у т.1 на а.с.137- 138 за адресою АДРЕСА_1, згідно до якого було встановлено, що за вищезазначеною адресою мешкають позивач ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, матір'ю позивача ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6 Площа будинку складає 363 m2, у будинку є окрема кімната, яка використовується як дитяча, та обладнана для повноцінного життя дитини, та відповідає вимогам гігієни ( в кімнаті прибрано, встановлений зволожувач повітря). В кімнаті знаходиться велика кількість іграшок та розвиваючих ігор, необхідних дитині для повноцінного розвитку. Подвір'я упорядковано, на йому є пісочниця, дитячий басейн, гойдалки, турнік, баскетбольне кільце і інший спортивний інвентар, необхідний для фізичного розвитку дитини. На території двору знаходяться фруктові дерева, ягідні і овочеві культури, необхідні для вживання в їжу дитині. Дитина також знаходиться під наглядом няні, що має вищу педагогічну освіту, логопеда по професії..

Згідно копії технічного паспорту КП «Харківське міськБТІ» від 02.06.2006 року, а також декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 21.06.2011 року зареєстрованої комісією ДАБК Харківській області №ХК8, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 вважається закінчений будівництвом, готовий до експлуатації належить ОСОБА_3.(т.1 а.с.21-27).

Матеріали справи містять акт обстеження житлово-побутових умов від 9 лютого 2011 p.. Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області(т.2 а.с.50), згідно до висновку якого умови проживання, виховання та утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відповідають усім необхідним вимогам. Мікроклімат, який склався у родині сприяє благоприємному розвитку та вихованню дитини, яка відчуває себе дуже гарно. Житлово-побудові умови та умови виховання не порушують законних прав дитини, а навпаки сприяють здоровому та всебічному розвитку відповідно вікових особливостей

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі - Закон), Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно з вимогами ст. 12 Закону висновок органу опіки та піклування оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою або заступником голови та скріплюється печаткою.

Саме до цього зводяться роз'яснення, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20).

Висновком органу опіки та піклування Пономаренківської селищної ради Харківського району Харківської області від 8 вересня 2010 р. вирішено про доцільність проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 сумісно з батьком у домоволодінні, яке належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, оскільки умови повністю забезпечують повноцінне житія і розвиток дитини, (т.1 а.с.136).

Згідно затвердженого рішенням № 05 від 19 січня 2010 р. виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради про розгляд протоколу № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини Київської районної у місті Харкові ради від 12 січня 2010 р, вирішено затвердити висновок комісії за доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір'ю ОСОБА_1. Протоколом № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини Київської районної у місті Харкові ради від 8 червня 2010 p., затвердженого рішенням № 114 від 15 червня 2010 р. виконавчим комітетом Київської районноїу місті Харкові ради, це рішення залишено без змін.(т.1 а.с. 121-124).

Обидва рішення приймалися за відсутності батька малолітнього ОСОБА_3

При цьому не вказано за якою саме адресою визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матірю ОСОБА_1

Відповідно до довідки КП «Харківське міськБТІ» від 4 березня 2010 р. житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_2, на праві власності не належить ні ОСОБА_1 ні її батькові. Вона має тільки реєстрацію в цьому будинку разом з батьком та сином ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.(т.1 а.с.19,140)..

Відсутні дані про наявність в будинку кімнати для дитини, умов для її життя та належний його розвиток.

крім того, відповідно до свідоцтва про Державину реєстрацію фізичної осоои - підприємця ОСОБА_1, місце проживання зазначено АДРЕСА_1.(т.1а.с.50).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги саме висновок органу опіки та піклування Пономаренківської селищної ради Харківського району Харківської області від 8 вересня 2010 р., щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_3.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Як вбачається із консультативного висновку Зав.кафедри психіатрії, наркології та медичної психології Харківського національного медичного університету, доктора медичних наук, профессора, академіка Академії вищої освіти Украхни, ОСОБА_7 дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на протязі 3-х років дитина виховується батьком, бабусею та дідусем по батьківській лінії, з якими знаходиться у тісному психологічному контакті. ОСОБА_3, як батько є для нього емоціонально значущим дорослим, до якого він має до нього сильну емоційну прихильність.

У зв'язку з чим у дитини не сформовано поняття «мати-ОСОБА_1» та її місце у дитячо- батківських відносинах, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року не знає ОСОБА_1 не як сторонню людину, та також тим паче, і як своєю матір'ю, розрив з батьком ОСОБА_3 може бути пагубним для незрілої психіки дитини та мати за собою різке погіршення психічного та психологічного здоровя.Тому переїзд дитини до матері від рідного батька до якого прив'язана дитина, якої взагалі не знає без психолого-медичної підготовки не можливий, оскільки може потягти за собою порушення психологічного розвитку дитини.

Згідно до цього ж висновку, інформація про мати без відповідної психолого-медичної підготовки, на фоні наявної патологи ЦНС у малолітнього ОСОБА_4, може спричинити різке погіршення психічного та психологічного його здоров'я, у вигляді затяжної депресивної реакції або генералізованного тривожного розладу дитячого віку, що закономірно спричинить за собою порушення психологічного розвитку дитини, формування розладів поведінки. Для формування у дитини поняття матері та її місця рекомендовано проведення психологічних тренінгів для дитини, матері згідно до розробленої спеціалістами програми.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, враховуючи інтереси дитини про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_3 відповідно висновоку органу опіки та піклування Пономаренківської селищної ради Харківського району Харківської області від 8 вересня 2010 р., щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 сумісно з батьком у домоволодінні, яке належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, враховуючи тривалий строк проживання з батьком, прихильність дитини до батька, та загрозу порушення здоров'я дитини у разі залишення її з матір'ю.

При розгляді скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції по суті у апеляційній інстанції, судовою колегією прийняті до уваги та враховані позитивні характеристики на ОСОБА_1, а також дані пояснення самою ОСОБА_1 в ході судового розгляду, стосовно характера її підприємницької діяльності з постійними виїздами за кордон кожного місяця.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_3 не піклується про дитину, а тому місце проживання дитини необхідно визначити з нею, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки доказів цього нею, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ 304,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,п.1ч.1ст.314,ст.ст.315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Йосиповича - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді