Провадження №
Єдиний унікальний № 2-568/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2011 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., при секретарі Голушко НА., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог: держвиконавець відділу ДВС Прилуцького МРУЮ ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі- продажу автомобіля дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду із позовною заявою у якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2, оскільки незважаючи на існування «генеральної» довіреності, фактично відбувся продаж транспортного засобу. Проте, 23.09.2010р. державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту та заборону відчуження спірного автомобіля по виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заподіяної шкоди. Постанову держвиконавця позивач вважає незаконною, оскільки не зясовано всі обставини права власності на даний автомобіль. Так, 04.09.2008р. приватним нотаріусом було посвідчено довіреність відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1. ОСОБА_1

В.В. і ОСОБА_6 розпоряджатися, здійснювати передбачені законом угоди, знімати з обліку в ДАІ, ставити на облік та продавати за ціну і на умовах на свій розсуд, укласти договір позички, здати в оренду автомобіль НОМЕР_1. Перед посвідченням довіреності ним (позивачем) була сплачена ОСОБА_7 узгоджена сума коштів за автомобіль і отримана відповідна письмова розписка. На час вчинення купівлі- продажу автомобіля жодних заборон на його відчуження не існувало і постанова держвиконавця про його арешт винесена лише через два роки після укладеної угоди.

У судовому засіданні позивач зі своїм представником повністю підтримали позовні вимоги, просять такі задовольнити. Також пояснили, що придбаний автомобіль не був переоформлений у звязку з відсутністю коштів.

Відповідач ОСОБА_2 у суді проти позову не заперечує та підтвердив, що дійсно ОСОБА_1 купив у нього належний йому автомобіль НОМЕР_1, який був придбаний ним у кредит. Так, ОСОБА_1 сплатив за нього кредит, і він видав йому довіреність через відсутність в останнього грошових коштів для переоформлення даного автомобіля. Він вважає позивача законним власником спірного автомобіля.

Держвиконавець ОСОБА_3 у суді проти позову заперечує, оскільки видача довіреності не є підставою для переходу права власності на майно. Винесена держвиконавцем постанова про арешт, у том у числі, і спірного автомобіля є законною, бо ОСОБА_2 є боржником (на користь ОСОБА_4 згідно рішення суду стягується 14976,99 грн. шкоди) по виконавчому провадженні та згідно даних Прилуцького ВРЕР на ньому значиться автомобіль НОМЕР_1.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні також заперечує проти позову, оскільки вважає власником спірного автомобіля саме ОСОБА_2, з якого суд присудив відшкодувати йому заподіяну шкоду, але останнім взагалі не сплачено йому ніяких коштів.

Треті особи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у суді вважають за необхідне позов задовольнити, оскільки вони знають, що їх батько та чоловік - відповідно ОСОБА_1 за власні кошти купив у ОСОБА_2 спірний автомобіль НОМЕР_2, але за браком коштів не переоформив такий на себе. Також він їх вписав у відповідну довіреність.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що її дядько ОСОБА_1 за гроші купив у ОСОБА_2 спірний автомобіль, але угоду оформили по довіреності, через відсутність необхідних коштів для перереєстрації.

Заслухавши сторін, представника, думку третіх осіб, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у своїй сукупності суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 4 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5, ОСОБА_6 (треті особи) нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої уповноважив останніх розпоряджатися, здійснювати передбачені законом угоди, знімати з обліку в ДАІ, ставити на облік та продавати за ціну і на умовах на свій розсуд, укласти договір позички, здати в оренду належний ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_3 (а.с. 8).

Постановою держвиконавця відділу ДВС Прилуцького МРУЮ від 23.09.2010р., з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 - 14976,99 гривень грошових коштів, накладено арешт, у тому числі, на автомобіль НОМЕР_3, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 6).

Сторона позивача вважає, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично відбувся договір купівлі-продажу спірного автомобіля, тому просить визнати такий договір дійсним, посилаючись при цьому на ч.5 ст.48 Закону України Про власність.

Проте, згідно Закону України Про внесення змін, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України від 27.04.2007р., Закон України Про власність втратив свою чинність.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами законодавства щодо права власності, правочинів, обліку транспортних засобів. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 11, 316, 328 ч.І ЦК України, право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом, у тому числі, із правочинів.

Згідно п.З ч.І ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Також згідно ч.І ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За змістом ст.ст. 626-629. 638-640 ЦК України, договір може бути укладений у будь- якій формі лише в тому випадку, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір купівлі-продажу автомобіля є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля також передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338 (у редакції постанови КМУ від 23.12.2009 р № 1371), якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), згідно з п.2 якого він є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Здійснення у повному обсязі права власності на автомобіль повязується з його державною реєстрацією, яка у свою чергу, не може бути проведена за відсутності належних правовстановлюючих документів на транспортний засіб. За змістом норм законодавства,

договір купівлі-продажу автомобіля повинен бути вчинений у письмовій формі.

Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Видача довіреності не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Також за змістом ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Між тим для договору купівлі-продажу автомобіля нотаріальна форма не вимагається.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не належить до угод, що підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, тому вимоги позивача про визнання такого договору дійсним суперечать вищевказаним нормам закону.

У судовому засіданні не було здобуто доказів укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, зняття транспортного засобу з обліку і реєстрації такого за позивачем ОСОБА_1

Посилання позивача, який вважає себе власником автомобіля, на довіреність від 04.09.2008р. та розписку від цього ж числа про отримання від нього ОСОБА_2

37000,0грн. грошових коштів у рахунок продажу-купівлі автомобіля є безпідставними, оскільки не відповідають вищезазначеним вимогам законодавства (а.с.5).

Крім того, у період дії виданої ОСОБА_2 довіреності, позивач ОСОБА_1 угод, повязаних з відчуженням щодо спірного автомобіля не вчиняв, відповідна перереєстрація власника автомобіля органами ДАІ не проводилася, та автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.7, 26).

За наведених вище викладених обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 208, 237, 244, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 15, 60, 209,

212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.Ільченко