Справа № 2-3913/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2011 року

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Відоменко К.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом (третя особа державна нотаріальна контора Білозерського району Херсонської області)

встановив:

Позивачка звернулася до суду із названим позовом, у якому зазначила, що 11 лютого 2000 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті матері позивачка була неповнолітньою.

На день смерті померла ОСОБА_5О була зареєстрована у своїх батьків відповідачів по справі. Проте частину квартири належну померлій, дідусь і бабуся успадкували у звязку з тим, що були зареєстровані з померлою на день її смерті, оформляти квартиру на себе не стали, через те, що вони постійно проживають у с. Садово і частина квартири у м. Херсоні їм не потрібна, до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину вони не зверталися.

На сьогодні позивачка разом з іншими співвласниками бажає розпорядитися належній їй часткою квартири, але в нотаріальній конторі оформити спадщину лише на неї одну відмовили у звязку з тим, що відмова від спадщини може мати місце лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому позивачка звертається до суду.

Просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири № 23, розташованої у будинку № 6-Б по вул. Володимирова у м. Херсона у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив суд його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник третьої особи державної нотаріальної контори Білозерського району Херсонської області до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11 лютого 2000 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КГ №100323 від 11 лютого 2000 року.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, власником якої спадкоємиця була на підставі свідоцтва про право власності на житло № 527 від 02.09.1993 року, виданого Херсонським суднобудівним виробничим обєднанням.

Позивачка є дочкою спадкодавиці, що підтверджується свідоцтвом про народження ІТ -КГ № 359979 від 16 червня 1986 року, а тому є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно позовної заяви та пояснень представника позивача у судовому засіданні позивачка не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки нотаріус Білозерської державної нотаріальної контори відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, як єдиній спадкоємиці, мотивуючи відмову тим, що право на спадщину мають і батьки померлої, які на час смерті були зареєстровані разом із нею, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Доказів відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину суду не надано, що позбавляє суд можливості встановити порушення прав позивачки на отримання документа про право на спадщину. Посилання позивачки на те, що їй в усному порядку відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд не приймає до уваги, оскільки відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус повинен видати у формі документа.

Незаконна відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для оскарження дій нотаріуса, а не зверненням до суду із позовом про визнання права власності.

Із документів, наданих позивачкою, не вбачається, що батьки померлої є такими, що прийняли спадщину, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 рік) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Реєстрація разом із спадкодавцем на час його смерті не є підтвердженням фактичного вступу в управління майном чи володінням спадковим майном.

Оскільки суду не надано доказів порушення законних прав позивачки на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що підстав для захисту її прав шляхом визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування у суду немає.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не

підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,60,179, 209, 212 ЦПК України, ст.16 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом.

Рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_6