АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2613/11 Справа № 22ц-9907/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 року

11 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою комунального закладу Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти про стягнення середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2007 року позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що у квітні 1994 року була прийнята на роботу до санаторію-профілакторію при Дніпропетровському обласному інституті удосконаленні вчителів на посаду медсестри, який у 2003 році було реорганізовано у структурний підрозділ відповідача КЗ Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, але останній не визнає наявних між ними трудових стосунків, її, позивачки, заяви про звільнення з роботи не розглядає, заробітну плату не сплачує, до роботи на допускає, тому, згідно уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 28.04.2006 року по 01.06.2011 року у сумі 30351,12 грн., індексацію, компенсацію втрати заробітної плати у розмірі 5078,61 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн., зобовязати відповідача звільнити її за ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 01.06.2011 року, провести необхідні відрахування до фондів державного соціального страхування за період з 24.06.2003 року по 01.06.2011 року та зарахувати вказаний період до страхового стажу без щомісячної сплати страхових внесків, покласти на відповідача обовязок сплатити банківській установі кошти за перерахунок заробітної плати та судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2011 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток у сумі 20250,12 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,0 грн., а всього 21250,12 грн.; зобовязано відповідача звільнити ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 01.06.2011 року, провести необхідні відрахування до фондів державного соціального страхування за період з 28.04.2006 року до 01.06.2011 року та зарахувати період до страхового стажу без врахування щомісячної сплати страхових внесків; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.156-160).

В апеляційній скарзі комунальний заклад Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с.163-164).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 на підставі наказу №7 від 01.04.1994 року була прийнята на роботу до санаторію-профілакторію при Дніпропетровському обласному інституті удосконаленні вчителів на 1,0 ставки медичної сестри (а.с.4).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2006 року у цивільній справі № 2-0138/2006 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського інституту післядипломної педагогічної освіти про оплату часу простою, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволені, на користь позивачки з відповідача стягнуто заробітну плату за час простою за період з 26.06.2003 року по день ухвалення рішення у сумі 3098,75 грн. і встановлено, зокрема, що фактично відбулася реорганізація санаторію-профілакторію при Дніпропетровському інституті удосконаленні вчителів у санаторій-профілакторій при Дніпропетровському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти та 08.12.2003 року останній в якості структурного підрозділу КЗ Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.5).

Також судом встановлено, що 28.04.2006 року відповідачем заробітна плати позивачці не нараховувалась, до виконання трудових обовязків вона не допускалася, табель обліку її робочого часу не вівся, що визнається відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власний бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання, переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість, вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність, догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року, з відповідними змінами та доповненнями, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій чим мінімальний страховий внесок.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що чисельні порушення відповідачем вимог діючого законодавства про працю, зокрема тривалий нерозгляд заяви позивачки про звільнення, зумовлюють неможливість продовжувати роботу, колегія дійшла висновку про правомірність задоволення позовних вимог щодо зобовязання КЗ Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освітизвільнити позивачку за ч. 1 ст. 38 КЗпП України з дати винесення рішення районним судом, тобто з 01 червня 2011 року, стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за період з 28.04.2006 року по 01.06.2011 року у сумі 20250,12 грн. ((334,76 грн. + 300,04 грн.): 40 робочі дні х 1276 робочі дні), зобовязання відповідача провести необхідні відрахування до фондів державного соціального страхування за період з 28.04.2006 року до 01.06.2011 року та зарахування періоду до страхового стажу без щомісячної сплати страхових внесків.

Разом з тим, згідно вимог ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населеннявід 03.07.1991 року, ст. 34 Закону України Про оплату праці від 20.04.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, місцевий суд у даному випадку обґрунтовано відмовив в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача індексації, компенсації заробітної плати, а також покладення на відповідача обовязку сплатити банківській установі кошти за перерахування позивачці середнього заробітку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Місцевий суд, встановивши, що грубе і довготривале порушення відповідачем трудових прав позивачки стало джерелом її переживань, втрати нормальних життєвих звязків, з урахуванням вимог розумності, справедливості та характеру, глибини моральних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у необхідному та достатньому розмірі 1000,0 грн.

Доводи апелянта про неперебування позивачки в трудових стосунках з КЗ Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освітита посилання на те, що останній не є належним відповідачем суперечать встановленим обставинам справи та наведеним вище доказам, тому не можуть бути прийняті до уваги судом.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального закладу Дніпропетровський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: