АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8405 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі : Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2011 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» (далі: ПАТ «СК «Центральна») до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року позивач - АТ «СК «Центральна» (на теперішній час: ПАТ «СК «Центральна») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що в період з 12.05.2004 року по 14.12.2007 року відповідачка ОСОБА_2 працювала директором Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна».

При цьому, за час роботи у філії нею з каси підприємства були двічі взяті споживчі кредити, що підтверджується видатковими касовими ордерами № 529 від 14.10.2003 року та № 1 від 03.01.2004 року, на загальну суму 115 600,00 грн. В подальшому ці, отримані відповідачкою грошові кошти були частково повернуті останньою до каси підприємства в сумі 59 100,00 грн., але залишок боргу в розмірі 56 500,00 грн. залишився непогашеним.

Крім того, внаслідок перевищення відповідачкою в період роботи у позивача на посаді директора Харківської філії №1 АТ «СК «Центральна» своїх посадових повноважень, визначених у статутних документах товариства та довіреностях, на підставі яких вона діяла, що виявилося у нецільовому використанні протягом 2007 року грошових коштів страхової компанії на придбання та передачу сторонній організації - Інституту проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського в якості благодійної допомоги різноманітних товарів та інших матеріальних цінностей, позивачу була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 150 934,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала свій борг перед товариством, який виник з вищезазначених юридичних фактів, у звязку з чим 30 квітня 2009 року цей борг був замінений позиковим зобовязанням відповідно до ст. 1053 ЦК України та оформлений заявою-розпискою відповідачки, у якій вона зобовязалася повернути страховій компанії заборговані грошові кошти, а саме: 56 500,00 грн. у строк до 01.01.2010 року, а інші 150 934,00 грн. у строк до 01.07.2010 року.

Однак, узяті на себе зобовязання відповідачка ОСОБА_2 не виконала й заборговані грошові кошти кредитору не повернула.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд на підставі ст.ст. 16, 218, 256, 604, 610, 625, 1046-1050, 1053 ЦК України примусово стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 30 квітня 2009 року в сумі 207 434,00 грн.; інфляційні збитки в сумі 11 613,90 грн. за весь час прострочення виконання останньою своїх грошових зобовязань; три проценти річних від простроченої суми, що становить 3 649,36 грн., а всього 222 697,30 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь і судові витрати, понесені ним по справі та повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1 700,00 грн., а також оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача - АТ «СК «Центральна» підтримав заявлені позовні вимоги й наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 заявлені до неї позивачем вимоги не визнав, та просив суд відмовити в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

При цьому він вказував на те, що заява-розписка відповідачки ОСОБА_2 від 30.04.2009 року, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не містить посилань на особу позикодавця, а крім того, підписана лише однією відповідачкою, тому ця заява-розписка не може свідчити про наявність укладеного між сторонами цивільно-правового спору договору позики.

За видатковим касовим ордером № 1 від 03.01.2004 року відповідачка ОСОБА_2, дійсно отримала в касі філії страхової компанії 60 600,00 грн. займу, який нею погашено в розмірі 59 100,00 грн., що позивачем не заперечується.

Грошові кошти в сумі 55 000,00 грн. за видатковим касовим ордером № 529 від 14.10.2003 року відповідачкою ОСОБА_2 взагалі не отримувалися, про що свідчить відсутність її підпису в графі про отримання.

Таким чином, загальна сума, яка отримана відповідачкою за видатковим касовим ордером складає 60 600,00 грн., з яких 59 100,00 грн. нею вже погашені.

Крім того, правочини, які повязані з покупкою та переданням товарів на загальну суму 150 934,00 грн. у якості благодійної допомоги Інституту проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського, що були вчинені відповідачкою під час виконання своїх трудових обовязків директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» від імені страхової компанії з перевищенням наданих їй повноважень, у подальшому були схвалені позивачем, оскільки відповідачкою постійно надавалися позивачу квартальні звіти про фінансові результати та оборотньо-сальдові відомості філії, які приймалися останнім без заперечень, у звязку з чим вказані правочини є зобовязаннями саме позивача, за які згідно зі ст. 96 ЦК України він відповідає самостійно, а тому законні підстави для покладення на відповідачку відповідальності за зобовязаннями компанії та стягнення з неї витрат компанії, віднесених до збитків майбутніх періодів, відсутні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2011 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» задоволено частково.

Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача 1 500,00 грн., несплачених нею по споживчому кредиту, отриманому згідно видаткового касового ордера № 1 від 03.01.2004 року.

У задоволенні решти заявлених позивачем вимог судом першої інстанції відмовлено.

При цьому суд стягнув з відповідачки на користь позивача судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 51,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції по справі рішенням, позивач - ПАТ «СК «Центральна» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення, як незаконне і необгрунтоване та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті заявлених позовних вимог.

Зокрема, апелянт вказує на те, що боргові зобовязання відповідачки ОСОБА_2 перед ПАТ «СК «Центральна» на суму 55 00,00 грн. за видатковим касовим ордером № 529 від 14.10.2003 року (інша сума боргу за видатковим касовим ордером № 1 від 03.01.2004 року в розмірі 1 500,00 грн. стороною відповідачки не заперечується) та 150 934,00 грн. які виникли під час її роботи у позивача, у тому числі й на посаді директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна», підтверджуються у сукупності відповідним актом приймання-передачі від 12.05.2004 року заборгованості по рахунку 377.2, відомістю по рахунку 377.2 за травень 2004 року, розрахунковими фінансовими платіжними документами, банківськими виписками з рахунку Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна», актами про безоплатну передачу придбаних за рахунок грошових коштів страхової компанії товарів та інших матеріальних цінностей протягом 2007 року в якості благодійної допомоги сторонній юридичній особі - Інституту проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського.

При цьому, про так звану «благодійну діяльність» відповідачки ОСОБА_2, якою вона займалася на посаді директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» протягом 2007 року, страховій компанії довгий час відомо не було, оскільки первинні документи, що стосувалися господарсько-фінансової діяльності цієї філії відповідачкою до страхової компанії не надавалися, а баланс Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» у звязку з її ліквідацією, у якому сума грошових коштів у розмірі 150 934,00 грн., безпідставно витрачених на благодійну допомогу сторонній організації, зазначені як витрати майбутніх періодів, був представлений відповідачкою лише в березні 2008 року, вже після звільнення її з посади директора.

У подальшому, після зясування дійсних обставин діяльності відповідачки ОСОБА_2 на посаді директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» та факту спричинення товариству шкоди перевищенням своїх службових повноважень - нецільовим використанням грошових коштів, остання погодилася в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду, як це передбачено ч. 5 ст. 130 КЗпП України, визнала свій борг перед АТ «СК «Центральна», який виник з вищезазначених юридичних фактів, у тому числі й стосовно неповернення отриманого споживчого кредиту, в звязку з чим за взаємною згодою сторін боргові зобовязання ОСОБА_2, що мали місце, були замінені новаційним позиковим зобовязанням відповідно до ст. 1053 ЦК України, на підтвердження чого відповідачкою власноручно була написана заява-розписка на імя директора АТ «СК «Центральна» від 30.04.2009 року, факт написання якої відповідачкою визнається і не оспорюється.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини належної уваги не звернув, а тому безпідставно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог, стягнувши з відповідачки на користь позивача лише частину існуючого боргу в сумі 1 500,00 грн., при чому як заборгованість за споживчим кредитом.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у своїх письмових запереченнях на подану апеляційну скаргу просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 та її представник не зявилися, хоча були завчасно повідомлені про час та місце його проведення, й будь-яких доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до суду не представили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «Центральна» про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 грошового боргу з підстав, передбачених ст.ст. 1045-1053 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту отримання відповідачкою в нього грошових коштів 30.04.2009 року за заявою останньої, датованою тим же числом.

Однак, із такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам справи й не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових котів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 ЦК України.

Згідно вказаної правової норми в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу вимог ст. ст. 1046-1052 ЦК України договір позики не характеризується такою понятійною ознакою як борг. Таким чином, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак ст. 1053 ЦК України дає визначення новації боргу в позикове зобовязання та зазначає, що борг може виникати з інших підстав (договір купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави).

Тобто за змістом цієї норми закону позиковим зобовязанням може бути змінено будь-які інші боргові зобовязання, що мають майновий характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 1053 ЦК України заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонам (новація).

Відповідно до ч. 3 ст. 604 ЦК України новація не допускається щодо зобовязань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках встановлених законом.

Новація припиняє додаткові зобовязання, повязані з первісним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором (ч. 4 ст. 604 ЦК України).

Отже, одним із способів припинення зобовязання за домовленістю сторін є новація зобовязання або заміна первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами. При цьому новацію характеризують наступні ознаки: наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобовязання та щодо умов нового зобовязання; наявність умови про припинення попереднього зобовязання; припинення всіх додаткових зобовязань; виникнення між тими ж особами нового зобовязання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання.

Як встановлено по справі, відповідачка ОСОБА_2 в період із 12.05.2004 року по 14.12.2007 року працювала на посаді директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна».

При цьому протягом 2007 року за кошти страхової компанії остання неодноразово придбавала в торгівельній мережі різноманітні матеріальні цінності: медичну техніку, лікарські препарати, запчастини для автомобілів, паливо-мастильні матеріали, будівельні матеріали та інші товари на загальну суму 150 934,00 грн., які всупереч наданих їй, як директору філії повноважень, безоплатно передавала в якості благодійної допомоги сторонній юридичній особі - Інституту проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського, чим спричинила акціонерному товариству відповідну матеріальну шкоду нецільовим використанням грошових коштів компанії.

Зазначені факти підтверджуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними, виписками з банківських рахунків та актами прийому передачі й стороною відповідачки ОСОБА_2 визнаються і не заперечуються (а.с. 11-71, 79-87).

Як вбачається з протоколу № 3 загальних зборів акціонерів АТ «СК «Центральна» від 18 грудня 2007 року, затвердження ліквідаційного балансу Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» виявилося неможливим, у звязку з неподанням директором цієї філії ОСОБА_2 необхідних фінансово-бухгалтерських документів для завершення процедури ліквідації (а.с. 74-77).

Згідно балансу Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна», підготовленого відповідачкою ОСОБА_2 станом на 31.03.2008 року, тобто вже після звільнення її з посади директора, витрачена нею за нецільовим призначенням сума грошових коштів товариства в розмірі 150 934,00 грн., що повязано зі здійсненням так званої «благодійною діяльності», визначена в розділ III опосередковано, як витрати майбутніх періодів (а.с. 72-73).

У подальшому після зясування дійсного фінансового стану Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна», відповідачка ОСОБА_2 визнала свій обовязок по відшкодуванню заподіяної товариству шкоди, в звязку з чим 30.04.2009 року на підтвердження своїх боргових зобовязань за взаємною згодою сторін надала директору АТ «СК «Центральна» письмову заяву, яка по суті є борговою розпискою, в якій зобовязалась до 01.01.2010 року повернути позивачеві позику в сумі 56 500 грн., отриману раніше в якості споживчого кредиту, а також у строк до 01.07.2010 року погасити існуючий перед АТ «СК «Центральна» грошовий борг у сумі 150 934,00 грн, зазначений нею в балансі філії як витрати майбутніх періодів, та який виник у звязку з нецільовим використанням нею грошових коштів страхової компанії на благодійну допомогу (а.с. 7).

Автентичність зазначеної письмової заяви-розписки стороною відповідачки визнається і не заперечується.

Однак, при цьому матеріали цивільної справи не містять будь-яких обєктивних даних на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_2 виконала узяті на себе грошові зобовязання та повернула позивачеві заборговані грошові кошти.

Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 перед АТ «СК «Центральна» з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, становить 222 697,30 грн. ( 56 500,00 грн. + 4 520,00 грн. + 1 669,67 грн. = 62 639,67 грн.) + (150 934,00 грн. + 7 093,90 грн. + 1 979,69 грн. = 160 007,60 грн.).

Таким чином, враховуючи те, що до написання відповідачкою ОСОБА_2 вищезазначеної заяви-розписки від 30.04.2009 року, між сторонами існували певні відносини, унаслідок яких у відповідачки виникли перед позивачем відповідні грошові зобовязання та вона цією заявою-розпискою визнала факт наявності боргу перед кредитором у сумі 56 600,00 грн. та 150 934,00 грн., судова колегія приходить до висновку, що між сторонами для впорядкування боргового зобовязання мала місце новація боргу в позикове зобовязання, тобто заміна одного зобовязання іншим, позиковим, а тому позивач - ПАТ «СК «Центральна» відповідно до ст. ст. 1046 -1051, 1053 ЦК України має право на стягнення з відповідачки ОСОБА_2 заборгованої грошової суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як це передбачено ст. 625 ЦК України.

Що ж стосується доводів представника відповідачки ОСОБА_2 про те, що заява-розписка останньої від 30.04.2010 року не містить посилань на особу позикодавця, а крім того, підписана лише однією відповідачкою, тому ця заява-розписка не може свідчити про наявність укладеного між сторонами цивільно-правового спору договору позики, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки вказана заява недвозначно адресована кредитору, яким є ПАТ «СК «Центральна», а на підтвердження укладення договору позики, як зазначалося вище, достатньо односторонньої розписки позичальника.

Безпідставними є й твердження представника відповідачки ОСОБА_2 про те, що правочини, які були повязані з покупкою та переданням товарів на загальну суму 150 934,00 грн. у якості благодійної допомоги Інституту проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського, що були вчинені відповідачкою під час виконання своїх трудових обовязків директора Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна» від імені страхової компанії з перевищенням наданих їй повноважень, у подальшому були схвалені позивачем, так як відповідачкою постійно надавалися позивачу квартальні звіти про фінансові результати та оборотньо-сальдові відомості філії, які приймалися останнім без заперечень, оскільки як зазначалося вище, у звязку з відсутністю необхідних первинних документів стосовно господарсько-фінансової діяльності Харківської філії № 1 АТ «СК «Центральна», загальні збори акціонерів АТ «СК «Центральна» навіть 18 грудня 2007 року, тобто вже після звільнення відповідачки, так і не змогли затвердити ліквідаційний баланс цієї філії, витрачена нею за нецільовим призначенням сума грошових коштів була зазначена нею в балансі філії від 31.03.2008 року в завуальованій формі, як витрати майбутніх періодів, а неодноразові письмові звернення керівництва АТ «СК «Центральна» до відповідачки з вимогою надати первинні документи господарсько-фінансової діяльності філії та документи бухгалтерського й податкового обліку для складання та підписання ліквідаційного балансу на протязі 2008 року - січня 2009 року залишалися безрезультатними.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2011 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним, обґрунтованим та справедливим, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем - АТ «СК «Центральна» позовні вимоги та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь заборговану грошову суму за позиковим зобовязанням від 30.04.2009 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в загальному розмірі 222 697 грн. 30 коп.

Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 604, 625, 1046-1051, 1053 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 303, 304, 307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2011 року - скасувати, ухваливши по суті заявлених позивачем вимог нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» 207 434 (двісті сім тисяч чотириста тридцять чотири) грн. в рахунок заборгованості за договором позики від 30 квітня 2009 року; 11 613 (одинадцять тисяч шістсот тринадцять) грн. 90 коп. інфляційних збитків за весь час прострочення виконання грошових зобовязань; три проценти річних від простроченої суми, що становить 3 649 (три тисячі шістсот сорок девять) грн. 36 коп., а всього 222 697 (двісті двадцять дві тисячі шістсот девяносто сім) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Центральна» 2 790 (дві тисячі сімсот девяносто) грн. судових витрат, понесених ним по справі, та повязаних зі сплатою судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: