АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі Коляді О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 002/07-МК17 від 09 листопада 2007 року суму у розмірі - 59 823,52 грн.; в рахунок понесених судових витрат суму у розмірі -718,23 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить рішення змінити та зменшити стягнуту суму пені до 14 955,88 грн., зменшити суму судових витрат пропорційно стягнутим сумам.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 09 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002/07-МК17, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі - 147 000 грн. зі сплатою 21% річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до яких співвідповідачі поручилися перед позивачем за належне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по кредитному договору.

Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, однак ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконав, утворивши заборгованість по кредиту, станом на 05 липня 2010 року - 84 929,34 грн., з яких 55 017,58 грн. - пеня.

Добровільно відповідач та співвідповідачі погасити заборгованість не бажають.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ч. 1, 2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже суд дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу по кредитному договору у розмірі - 29 911,76 грн. та суми пені у розмірі - 29 911,76 грн.

При цьому судом обґрунтовано, у відповідність ч. З ст.551 ЦК України зменшив розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір збитків, яких зазнав позивач внаслідок порушення зобов'язання боржниками.

У відповідність положень ст. 88 ЦПК України суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 2 жовтня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржев у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: