Справа № 22-ц-2238/11 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б. М.
Провадження № 22-ц/1390/7848/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 основний борг за договором позики в сумі 60 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 474 642,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 1 020,82 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 8 075,41 грн., а всього 61 020,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 482 674,69 грн. В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

Дане рішення оскаржив відповідачка.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що позикодавець не надав суду жодних доказів того, що позичені кошти не були повернуті. Натомість ОСОБА_8, яка була залучена як свідок при укладенні договору позики може підтвердити факт повернення коштів, оскільки була присутня при їх поверненні.

Зокрема, факт повернення в кінці квітня 2007 року в м.Львів ОСОБА_3 суми у розмірі 6000 доларів США ОСОБА_7, факт повернення у вересні 2009 року ОСОБА_3 суми у розмірі 40 000 доларів США ОСОБА_7 в м.Мілан, Італія, факт повернення 14 000 доларів США представнику ОСОБА_7 у Львові в квітні 2009 року .

Проте, допитати ОСОБА_9 як свідка в судовому засіданні виявилось неможливо у зв'язку із перебуванням останньої в Італії, що підтверджується свідоцтвом консульства України в м.Мілан за № 4530, заявою ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду Львівської області, посвідченої консульством України в м.Мілан та копією закордонного паспорту ОСОБА_8 з відповідними відмітками митних органів.

У зв'язку з цим, ОСОБА_8 в офіційній заяві від 01.09.2011 року на адресу Апеляційного суду Львівської області ( що також посвідчена консулом Генерального консульства в Мілані) підтверджує те, що кошти, позичені відповідачем були повернуті позикодавцю.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що позивач звернувся з позовом до відповідачки та просив стягнути основну суму боргу - 60 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 474 642,00 грн. за письмовим договором позики, укладеним 16.04.2007 р. між ним та відповідачкою, три проценти річних від простроченої суми - 8 075, 41 грн. та інфляційні нарахування - 195 478,80 грн.

Відповідачка зобов'язувалася повернути позику в сумі 60 000 доларів США в строк до 16 квітня 2010 року. Своїх зобов'язань відповідно до умов договору не виконує, порушила грошове зобов'язання, станом на 16 квітня 2010 року не провела жодної оплати по поверненню позики, тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Встановлено, що між сторонами був укладений у письмовій формі договір позики грошей від 16.04.2007 року, за яким відповідачка отримала і зобов'язувалася повернути 60 000 доларів США, однак в строк до 16 квітня 2010 року відповідно до умов договору відповідачка свого зобов'язання не виконала.

Вирішуючи питання про повернення суми позики, суд правильно виходив з того, що в договорі позики, який уклали сторони, зазначена дата повернення боргу, але відповідачем зобов'язання в строк не виконане і цивільні правовідносини по поверненню боргу між сторонами існують до теперішнього часу, а тому суд підставно застосував норми ст. 625 ЦК України, яка у разі прострочення грошових зобов'язань, передбачає зобов'язання сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми.

Таким чином, суд прийшов до вірноо висновку, що відповідачка ОСОБА_3 порушила грошове зобов'язання за договором позики, а відтак задовольнив позов на суму 482 674,69 грн.

В частині стягнення суми з врахуванням індексу інфляції, суд пришов до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, і рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

Суд вірно не взяв до уваги пояснення представника відповідачки про повернення суми позики в повному обсязі, вказавши, що такі не підтверджені належними засобами доказування.

При цьому суд обгрунтовано не взяв до уваги письмові заперечення відповідача про те, що сума боргу повернута без посилання при цьому на докази (а.с.40-41).

Судом також правильно не взяті до уваги покликання на те, що ОСОБА_8 була присутня при поверненні коштів та через неї такі повернуті, т.я. остання не допитувалась, як свідок про повернення суми боргу відповідачем.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_8 в офіційній заяві та інший свідок можуть підтвердити факт повернення коштів в кінці квітня 2007 року, у вересні 2009 року та в квітні 2009 року не заслуговують на увагу, т.я. ці особи не допитувались судом як свідки.

Тому покликання апелянта на те, що судом не дано належної оцінки цим обставинам є безпідставними.

Таким чином доказів, які б спростували надані позивачем розписки про отримання відповідачем грошей у борг не представлено, а розписки позивача про отримання від відповідача грошей у останнього відсутні.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 20 грудня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: