Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1843/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М. при секретарі Гармаш Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля" та відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про відшкодування шкоди здоров'ю,.

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про відшкодування шкоди здоров'ю.

В обґрунтування свого позову він посилався на те, що з 02 серпня 1971 року по 24 лютого 2001 року він працював на шахті «Благодатна» начальником видобувальної дільниці, а 15 березня 2001 року по 11 липня 2005 року - на шахті імені ОСОБА_2 підземним гірничим майстром, гірничим робітником очисного забою, помічником начальника дільниці. Правонаступниками цих підприємств є ВАТ «Павлоградвугілля».

09 липня 1987 року під час роботи він отримав виробничу травму.

Висновком МСЕК від 14 лютого 1994 року йому була вперше встановлена (по заліку з 31 серпня 1993 року) втрата 15% професійної працездатності безстроково.

При освідуванні у МСЕК 29 жовтня 2003 року за цією травмою йому була встановлена (по заліку з 21 жовтня 2003 року) втрата 25% професійної працездатності безстроково.

Окрім того під час роботи у відповідача він отримав професійне захворювання - пиловий бронхіт 1-2. ст., емфізема легень 1-2 ст., ЛН-1 2ст. та нейросенсорна приглухуватість 2 ст. з помірним зниженням слуху.

Висновком МСЕК від 12 жовтня 2005 року йому була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65% безстроково.

З них по професійному захворюванню - 40 % та по виробничій травмі - 25% з заліком з 30 вересня 2005 року. Він був визнаний інвалідом третьої групи.

Відповідно до наказу №158 від 04.03.1994р. шахта « Благодатна» призначила йому щомісячні регресні виплати у розмірі 15% середньомісячної зарплати за професією начальника дільниці №5, починаючи з 31 серпня 1993р. і не вказала суми виплати.

Відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвуілдя», сплачував йому щомісячне відшкодування втраченого заробітку у відповідності з відсотком втрати ним професійної працездатності та відповідно до свого розрахунку, в котрому застосовував середній заробіток відповідного працівника, що складався на підприємстві на час проведення перерахунків у звязку із підвищенням тарифних ставок до серпня 2001 року, а потім передав його справу до ОСОБА_3 соцстаху, котрий продовжував виплати.

Але з такими виплатами він не згоден, бо вони суттєво занижують належні йому суми щомісячного відшкодування втраченого заробітку і вважає, що відшкодування шкоди повинно бути призначене згідно з п. 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» із середньої заробітної плати начальника дільниці за січень - квітень 1992 року, який становить 22 966 крб., а з застосуванням коефіцієнтів росту тарифних ставок -2.37, 1.93, 2.98, 1.5, 1.22, 2.9, 3, 2, 3.17, 1.5 16 грн. 61 коп.

Згідно приведеного ним розрахунку (а.с. 4-8) за період з вересня 1993 року по 01 січня 2002 року відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не доплатив йому щомісячне відшкодування шкоди у розмірі 16 071 грн. 72 коп., а відповідач ОСОБА_3 соцстраху не доплатив йому щомісячне відшкодування шкоди у розмірі за період з 01 січня 2002 року по квітень 2006 року 23 529грн 27 коп.

Тому позивач просив поновити пропущений строк на звернення до суду, стягнути з відповідачів суми недоплат та встановити йому з 01 травня 2006 року щомісячні страхові виплати у розмірі 1364грн 27 коп. (а.с. 1-3)

22 вересня 2006 року позивач звернувся до суду з додатковою позовною заявою, в якій збільшив позовні вимоги і просив поновити пропущений строк на звернення до суду, стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» недоплату регресних виплат за період з вересня 1993 року по липень 2001 року включно в сумі 16 071 грн. 72 коп., а з ОСОБА_3 соцстраху - недоплату страхових сум за період з серпня 2001 року по червень 2006 року включно у розмірі 28 378 грн. 35 коп., та встановити 01 травня 2006 року страхові виплати у розмірі 1 364 грн. 27 коп. щомісячно з подальшими підвищеннями у випадку зміни ступеню втрати професійної працездатності та коефіцієнтів і навів розрахунок (а.с.41- 48).

01 квітня 2007 року позивач звернувся до суду з додатковою позовною заявою, в якій збільшив позовні вимоги і просив поновити пропущений строк на звернення до суду, стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» недоплату регресних виплат за період з вересня 1993 року по липень 2001 року включно в сумі 16 071 грн. 72 коп. , а з ОСОБА_3 соцстраху - недоплату страхових сум за період з серпня 2001 року по березень 2007 року включно у розмірі 38 813 грн. 55 коп., та встановити 01 квітня 2007 року страхові виплати у розмірі 1613 грн. 97 коп. щомісячно з подальшим підвищенням у випадку зміни ступеню втрати професійної працездатності та коефіцієнтів і навів розрахунок (а.с.66-69).

15 червня 2010 року позивач в письмовій заяві доповнив позовні вимоги і просив, починаючи з 30 вересня 2005 року нарахувати страхові виплати, виходячи з положень ст. 34 п. ІЗ абзац 1 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (а.с. 147).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ВВД ФССНВ та ПЗ України у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивачу вірно зроблені нарахування та виплати щомісячних страхових виплат окремо за виробничу травму (25% втрати працездатності) і окремо за професійне захворювання (40% втрати працездатності) відповідно до абзацу другого п.13 ст.34 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки повторне ушкодження здоров'я позивача виникло з вини іншого роботодавця.

Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення щодо нарахованих і виплачених щомісячних виплат.

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач з 02.08.1971р. по 24.02.2001р. працював на шахті "Благодатна" в шкідливих умовах праці і отримав хронічні професійні захворювання та 09 липня 1987 року отримав виробничу травму, про що складений акт № 57, а з 15.03.2001р. працював на шахті імені ОСОБА_2, де також отримав хронічні професійні захворювання, правонаступником вказаних шахт стало ВАТ "Павлоградвугілля".

Згідно з висновком МСЕК від 14 лютого 1994 р. позивачу було вперше встановлено в зв'язку з виробничою травмою 15% втрати професійної працездатності безстроково з заліком з 31.08.1993р.

Відповідно до наказу №158 від 04.03.1994р. шахта «Благодатна» нарахувала та виплатила позивачу щомісячні виплати у розмірі 15 % середньомісячної заробітної плати начальника дільниці №5 і без зазначення суми починаючи з 31 серпня 1993р. в розмірі 71.10 крб.

Згідно з висновком МСЕК від 29 жовтня 2003р. позивачу була встановлена втрата 25% професійної працездатності безстроково з заліком з 21.10.2003р. в зв'язку з виробничою травмою від 09 липня 1987р.

За висновком МСЕК від 12 жовтня 2005р. позивачу була встановлена втрата безстроково 65% професійної працездатності з заліком з 30 вересня 2005 року. В тому числі: вперше 30% по пиловому бронхіту, вперше 10% по туговухості та повторно 25% в зв'язку з виробничою травмою від 09 липня 1987 року. Він був визнаний інвалідом третьої групи.

Тому нарахування відшкодування шкоди повинно проводитись відповідно до. Постанови Кабінету Міністрів України №276 від 26 травня 1992 року і в розрахунок необхідно включити середню заробітну плату підземного начальника дільниці №5 за січень-квітень 1992 року, оскільки при отриманні виробничої травми 09 липня 1987 року він працював на цій посаді, з застосуванням коефіцієнтів росту тарифних ставок за період з 01 січня 1992 року по 31 серпня 1993 року.

Звідси базовий середній заробіток станом на 31 серпня 1993 року (на день, з якого провадиться залік втрати професійної працездатності), з урахуванням вислуги років, відкоригований на величину росту тарифних ставок, для нарахування відшкодування шкоди становить 252 509.90 крб - 25 грн 25 коп.

Щомісячна сума відшкодування шкоди повинна становити: 252 509 крб. 90 коп. х 15% = 7 876 крб. 49коп з 31 серпня 1993 року по 01 вересня 1993 року.

ЗОЇ вересня 1993 року введений в дію коефіцієнт росту тарифу 2.898, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача 252 509.90 крб. х 2.898 = 731 773 крб. 69коп х 15% =109 766крб 05 коп. (1 грн. 09 коп.) по 01 грудня 1993 року.

ЗОЇ грудня 1993 року введений в дію коефіцієнт росту тарифу 3.00, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача 731 773 крб. 69коп. х 3 = 2 195 321крб 07 коп. х 15% = 329 298 крб. 16 коп. (3 грн. 29 коп.) по 01 липня 1994 року.

З 01 липня 1994 року введений в дію коефіцієнт росту тарифу 2.00, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача 2 195 321 крб. 07 коп. х 2 = 4 390 642 крб. 14 коп. х 15% = 658 596 крб. 32 коп. (6 грн. 58 коп.) по 01 жовтня 1994 року.

З 01 жовтня 1994 року введений в дію коефіцієнт росту тарифу 2.00, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача 4 390 642 крб. 14 коп. х 2 =8 781 284 крб. 28коп х15% =1317 192 крб. 64 коп. (13 грн. 17 коп.) по 01 лютого 1995 року.

З 01 лютого1995 року введений коефіцієнт росту тарифу 3.17, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача - 8 781 284 крб. 28 коп. х 3.17 = 27 836 671 крб. 17коп. х15%=4 175 500 крб. 67коп. (41 грн. 75коп.) по 01 червня 1995 року.

З 01 червня 1995 року введений коефіцієнт росту тарифу 1.1, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача - 27 836 671крб. 17коп. х 1.1 = 30 620 338 крб. 29коп. х 15% = 4 593 050 крб. 74 коп. (45грн .93 коп.) по 01 вересня 1995 року.

З 01 вересня 1995 року введений коефіцієнт росту тарифу 1.36, тому щомісячні регресні виплати повинні були складатися з відкоригованої зарплати позивача - ЗО 620 338крб 29 коп. х 1.36 - 41 643 660крб 07 коп. х 15%= 6 246 549 крб. 01 коп. (62грн. 46 коп.) по 01 квітня 1996року.

З 01 квітня 1996 року введений коефіцієнт росту тарифу 2.38, але фактичного росту заробітної плати по шахті не відбулося.

Із копії наказу орендного підприємства по добуванню вугілля шахти «Благодатна» № 236 від 30 квітня 1996 року видно, що середня заробітна плата на квітень 1996 року по шахті «Благодатній» по професії начальника дільниці становила 46 223 000 крб., тому регресні виплати будуть складати: 41 643 660 крб. 07 коп. х 2.38 99 111 910крб 97 коп. (991грн. 11 коп.).

Оскільки відкоригована зарплата позивача вища ніж середня по його професії по шахті, слід обмежитися при розрахунку середнім заробітком начальника дільниці по шахті на 01 квітня 1996 року, тобто сумою 46 223 000 крб.

Звідси щомісячні виплати повинні становити: 46 223 000 крб.00 коп. х15% = 6 933 450 крб. (69 грн. 33 коп.) за період з 01 квітня 1996 року по 01 липня 1998 року.

З 01 липня 1998р. введений в дію коефіцієнт росту тарифу 1.1458, тому щомісячні регресні виплати повинні були складати з відкоригованої зарплати позивача 991 грн. 11 коп. х 1.1458 = 1 135 грн. 61 коп. х15% в сумі 170 грн. 34 коп. з 01 липня 1998 року по 01 вересня 1999 року.

Але при цьому слід застосовувати п.28 «Правил відшкодування власником підприємства, станови і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМУ №472 від 23.06.1994 р. (далі Правила), відносно того, що перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Водночас згідно положень п. 9 цих Правил визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню в бік зменшення не підлягає.

Згідно довідки станом на 01 серпня 1998 року середній заробіток робітника на шахті «Благодатна» по професії позивача становив 501 грн. 00 коп., а розрахунковий середній втрачений заробіток позивача складає 1 135 грн. 61 коп. та перевищує середній заробіток відповідного працівника за професією, тому щомісячні страхові виплати повинні дорівнювати сумі: 501грн. 00 коп. х 15% = 75 грн. 15коп. до 1 вересня 1999 року.

З 01 вересня 1999 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.28, тому щомісячні регресні виплати повинні були складати з відкоригованої зарплати позивача 1135грн. 61 коп. х 1.28 = 1453 грн. 58 коп.

Але за вимогами ст.ст.9,28 Правил слід порівняти відкоркований заробіток позивача з середнім заробітком працівника за його спеціальністю по шахті.

Згідно довідки в вересні 1999р. середній заробіток робітника на шахті «Благодатна» по професії позивача становив 648 грн. 00 коп., а розрахунковий середній втрачений заробіток позивача складає 1453грн. 58коп., та перевищує середній заробіток відповідного працівника за професією, тому щомісячні страхові виплати повинні нараховуватись із заробітки 648 грн. 00коп. и дорівнювати сумі 97грн. 20коп. до 01 липня 2000 року.

З 01 липня 2000 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.367, тому щомісячні регресні виплати повинні були складати з відкоригованої зарплати позивача 1453 грн. 58 коп. х 1.367 = 1987грн. 04 коп.

Згідно довідки на 01 липня 2000р. середній заробіток робітника на шахті «Благодатна» по професії позивача становив 661грн.70 коп., а розрахунковий середній втрачений заробіток позивача складає 1987 грн 04 коп. та перевищує середній заробіток відповідного працівника за професією, тому коригування втраченого заробітку позивача слід обмежити середнім заробітком працівника за його спеціальністю по шахті у розмірі 661 грн. 70 коп.

Тоді щомісячні виплати відшкодування шкоди повинні становити 661 грн. 70 коп. х 15% = 99 грн. 25 коп. по 01 січня 2002 року.

Згідно довідки щомісячні регресні виплати позивачу відбувалися в більшому розмірі, ніж передбачено законом, тому позовні вимоги позивача до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягають.

Таким чином на момент переходу позивача на облік до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді на серпень 2001 року його щомісячні страхові виплати повинні складати 99 грн. 25 коп., але останній взяв позивача на облік с сумою щомісячної страхової виплати 106 грн. 93 коп., доведеною шахтою «Благодатна».

З 01 серпня 2001 року склалися правовідносини між позивачем та другим відповідачем - Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, куди він був прийнятий на облік з сумою страхової виплати 106 грн. 93 коп. замість належних 99 грн. 25 коп. і послідуючі перерахування повинні були провадитись відповідно до вимог ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999р. зі змінами та доповненнями.

З 01 серпня 2001 року по 01 березня 2002 року страхові виплатити повинні складати 99 грн. 25 коп., але виконуючи вимоги п. 9 Правил слід взяти до уваги стартову суму страхової виплати -106 грн. 93 коп.

З 01 березня 2002 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.193, тому щомісячні регресні виплати повинні були складати: 106 грн. 93 коп. 1.193 = 127ірн. 57 коп. по 01 березня 2003 року.

З 01 березня 2003 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.182, тому щомісячні регресні виплати повинні були складати: 127 грн. 57 коп. х 1.182 = 150 грн. 78 коп. по 01 жовтня 2003 року.

За висновком МСЕК від 29 жовтня 2003 року позивачу була встановлена втрата 25% професійної працездатності безстроково з заліком з 21.10.2003р. в зв'язку з виробничою травмою від 09 липня 1987 року, тому в жовтні 2003 року страхові виплати повинні дорівнювати сумі 186 грн. 45 коп. з наступного розрахунку: з 01 жовтня 2003 року по 20 жовтня 2003 року (включно) - 150.78 : 31 х 20 = 97грн. 28 коп., з 21 жовтня 2003 року по Зі жовтня 2003 року (включно) - 150.78 :15 х 100 = 1005.20 х 25 : 100 = 251.31 : 31 х 11 = 89 грн. 17 коп., 97.28 + 89.17 = 186грн. 45 коп., а 01 листопада 2003 року по 01 березня 2004 року - 251грн. 31 коп.

З 01 березня 2004 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.152, тому щомісячні страхові виплати повинні були складати: 251грн.31 коп. х 1.152 = 289грн. 51 коп. по 01 березня 2005 року.

З 01 березня 2005 року введений в дію коефіцієнт росту тарифних ставок 1.238, тому щомісячні страхові виплати повинні були складати: 289 грн.51 коп. х 1.238 = 358 грн. 41 коп. по 01 вересня 2005 року.

За висновком МСЕК від 12 жовтня 2005 року позивачу була встановлена втрата 65% професійної працездатності безстроково з 30.09.2005 р, з них 25% в зв'язку з виробничою травмою, яку він отримав на шахті «Благодатна» 09 липня 1987р та 40% в зв'язку з профзахворюваннями, які він отримав на шахті імені ОСОБА_2 з заліком з 30 вересня 2005 року.

Тому у вересні 2005 року страхові виплати по шахті «Благодатна» повинні дорівнювати сумі 386 грн. 09 коп. з наступного розрахунку: з 01 вересня 2005 року по 29 вересня 2005 року (включно) - 358 грн. 41 коп.: 30 х 29 = 346 грн. 46 коп.

Відповідно до п.13 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі повторного ушкодження здоров'я середньомісячний заробіток, за бажанням потерпілого, обчислюється за відповідні періоди, що передували першому або повторному ушкодженню здоров'я. Сума страхової виплати в цьому разі визначається згідно із ступенем (у відсотках) втрати професійної працездатності, що встановлюється МСЕК за сукупністю випадків ушкодження здоров'я.

Якщо повторне ушкодження здоров'я працівника настало з вини іншого роботодавця, страхова виплата провадиться на загальних підставах.

Перше ушкодження здоров'я позивача, спричинене нещасним випадком на виробництві, сталося 09 липня 1987 року з вини шахти «Благодатна» виробничого об'єднання «Павлоградвугілля» міністерства вугільної промисловості УРСР, що підтверджується відповідним актом (том 1 а.с.20-21).

Станом на 09 липня 1987 року, тобто на час завдання шкоди позивачу, шахта «Благодатна» була державним підприємством виробничого об'єднання «Павлоградвугілля» як окрема юридична особа.

Повторне ушкодження здоров'я позивача було спричинене професійним захворюванням, яке було виявлене під час медичного огляду у 2005 році. Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання (том 1 а.с.22), складеного на підприємстві філія ВАТ «Павлоградвугілля» шахта імені ОСОБА_2, професійне захворювання виникло через тривалий час роботи в умовах шкідливих факторів (з 02 серпня 1971 року по 24 лютого 2001 року на шахті «Благодатна» і з 15 березня 2001 року по 11 липня 2005 року на шахті імені ОСОБА_2).

Згідно п.87 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 25.08.2004р №1112, підтверджені випадки професійних захворювань у працівників, які змінили місце роботи, або у непрацюючих пенсіонерів підлягають реєстрації та обліку на останньому Підприємстві, де були умови для виникнення професійного захворювання (незалежно від стажу роботи на ньому), у робочому органі виконавчої дирекції ОСОБА_3 за місцезнаходженням цього підприємства та в установі державної санітарно- епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство.

Ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Акт за формою П-4, яким підтверджене професійне захворювання позивача, складено 08 вересня 2005 року на шахті імені ОСОБА_2, яка мала організаційно-правову форму - філія без права юридичної особи у структурі ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля».

Тобто на момент виникнення у позивача права на отримання страхових виплат за другим ушкодженням здоров'я він знаходився у трудових відносинах з іншим підприємством - ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля».

Таким чином ВВД ФССНВ та ПЗ України в м. Павлограді вірно нараховано позивачу дві щомісячні страхові виплати: перша - по відшкодуванню 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком на шахті «Благодатна» 1987 року і друга - по відшкодуванню 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, встановленим на підприємстві філія ВАТ «Павлоградвугілля» шахта імені ОСОБА_2. Нарахування та виплата страхових платежів здійснювалося з застосуванням відповідних коефіцієнтів росту тарифних ставок, як видно із довідок (а.с.132-133).

Підстав для застосування ст. 34 п.13 абзацу 1 Закону України «Про

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» немає, оскільки повторне ушкодження здоров'я позивача сталося з вини іншого роботодавця.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля" та відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про відшкодування шкоди здоров'ю за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету м. Павлограда (р/р 0032 код одержувача 24237540 банк «ГУДКУ» в Дніпропетровській області МФО банку 805012) витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1 грн. 50 коп. (одна грн. 50 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: У.М. Болдирєва