Справа № 22-ц-2995/11 Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/1457/11 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 28.04.2011
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Поліщука М.А.

суддів : Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі: Ходаковській А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Вишгородської міської ради про зобов»язання вчинити певні дії,

встановила:

В січні 2011 року позивачка предявила в суді названий позов посилаючись на те, що 15 березня 1996 року між нею та відповідачем був укладений договір № 36-с, відповідно до п. 1.1 якого Вишгородська міська рада брала на себе зобов»язання до 15 квітня 1996 року надати співвласникам будинку № 5 по вул.Луговій в м.Вишгороді, який зноситься у зв»язку із будівництвом багатоквартирного житлового будинку № 3 по вул.Луговій, три земельні ділянки площею по 0,05 кожна на масиві «Дніпро». Крім того, п.1.2. вказаного договору передбачено, що міська рада в 1996 році забезпечує її та інших співвласників знесеного будинку місцем в погребному кооперативі, який створюється біля кооперативного будинку № 3-а по вул..Кургузова в м.Вишгороді. Ці зобов»язання відповідач не виконав до цього часу.

Позивачка просила суд поновити пропущену нею позовну давність та зобов»язати Вишгородську міську раду Київської області в першочерговому порядку вирішити питання про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,05 га та прийняти в члени погрібного кооперативу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачкою ОСОБА_2 та Вишгородською міською радою 15 березня 1996 року був укладений договір за № 36-с , відповідно до п.1.1. якого Вишгородська міська рада брала на себе зобов»язання до 15 квітня 1996 року надати співвласникам будинку № 5 по вул.Луговій в м.Вишгороді, який зноситься у зв»язку із будівництвом багатоквартирного житлового будинку № 3 по вул.Луговій три земельні ділянки площею по 0,05 кожна на масиві «Дніпро». Крім того, п.1.2. вказаного договору передбачено, що міська рада в 1996 році забезпечує її та інших співвласників знесеного будинку місцем в погребному кооперативі, який створюється біля кооперативного будинку № 3-а по вул.Кургузова в м.Вишгороді.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 125 від 3 вересня 1996 року позивачці було надано в постійне користування для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,05 га в садівничому товаристві «Затока» садового масиву «Дніпро» по вул.Обїздній Західній, ділянка 135.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що міська рада виконала взяті на себе за договором зобов»язання. Крім того, суд послався на те, що позивачка не змогла пояснити, чому звернулась за захистом свого права поза межами позовної давності.

Однак з висновком суду не можна погодитись з таких підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії, дій чи бездіяльності.

Аналогічні розяснення містяться в рішенні Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж позиція висловлена у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2 Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, яким внесено зміни до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, де зазначено, що всі спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Ураховуючи те, що Вишгородська міська рада укладаючи адміністративний договір 15.03.1996 року, діяла як субєкт владних повноважень і як суб»єкт владних повноважень мала вчинити певні дії на виконання цього договору, то спір щодо надання земельної ділянки повинен розглядатися адміністративним судом.

За таких обставин судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов»язання вчинити дії по виконанню умов адміністративного договору і надання земельної ділянки підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Щодо позовних вимог про прийняття позивачки в члени погрібного кооперативу, в цій частині рішення має бути залишене без змін виходячи із наступного.

Суд першої інстанції відмовив у позові про прийняття позивачки в члени погребного кооперативу, але у своєму рішенні взагалі не вказав про підстави відмови у цій частині позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія суддів вважає, що позивачка пред»явила позов поза межами позовної давності. Виходячи із вимог договору позивачка мала реалізувати своє право на ступ до погребного кооперативу протягом 1996 року.

Тобто, починаючи з 1 січня 1997 року почався перебіг позовної давності, який закінчився 1 січня 2000 року.

Позивачка, пре»явивши позов в 2011 році, не навела поважних причин пропуску строку позовної давності, який відповідно до вимог ст.. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, становив три роки.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов»язання Вишгородської міської ради надати земельну ділянку і провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :