АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4329/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 року

14 березня 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Прозорової М.Л.

суддів Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі Грало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просять змінити рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2011 року та постановити нове рішення , яким зобовязати ОСОБА_3 перенести тимчасову споруду у вигляді гаражу на землю, що відведена відповідачці особисто /а.с. 70-71/.

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд зобов'язав ОСОБА_3 перенести промисловий холодильник із земельної ділянки загального користування на земельну ділянку, виділену їй особисто та стягнув на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. /а.с.63-66/

Як на підстави апеляційній скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права /а.с. 70-71/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.05.1996 року позивачці на праві приватної власності належить 7/12 частин будинку № 4 по вул.Антонова в м.Нікополі Дніпропетровської області (а.с.9, 12-17). Відповідачці, згідно спадкового договору від 01.09.2006 року, належить 5/12 частин за даною адресою (а.с.9, 53-54, 56).

Відповідно до рішення Нікопольського міського суду від 11.02.2000 року, встановлень порядок користування спірною земельною ділянкою між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Згідно даного рішення ОСОБА_2 належить 230 кв.м. земельної ділянки (з яких під забудовами знаходиться 63 кв.м., під садом - 167 кв.м.), ОСОБА_3 (новому власнику) належить 167 кв.м. земельної ділянки (з яких під забудовами знаходиться 67 кв.м., під садом - 88 кв.м.), двір, загальною площею 146 кв.м. залишається в загальному користуванні співвласників (а.с.8).

Відповідно до відповіді начальника КП „МБТІ", при обстеженні в 1999 році техніком МБТІ виявлено наявність будівлі гаражу „Д", згідно з витягом з рішення № 379 від 12.07.2006 року - узаконено будівлю гаражу „Д" (а.с.55).

Тобто на момент обстеження домоволодіння в 1999 році техніком МБТІ, спірний гараж вже був споруджений на території домоволодіння сторін, і з того часу до липня 2008 року позивачка не висувала ніяких претензій стосовно його розташування, хоча власницею своєї частини домоволодіння вже стала з травня 1996 року /а.с.9/.

Судом також встановлено, що на момент розгляду справи подвіря домоволодіння сторін та спільна територія приведені в належний стан, холодильник відключено.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і правомірно зобовязав ОСОБА_3 перенести промисловий холодильник із земельної ділянки загального користування на земельну ділянку, виділену їй особисто.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачки перенести гараж із земельної ділянки загального користування на земельну ділянку, виділену їй особисто, суд правомірно виходив з того, що гараж було споруджено задовго до того, як відповідачка отримала право власності на частину домоволодіння, а позивачка не довела, що гараж встановлено саме відповідачкою і без її відома та згоди. Крім того, гараж узаконено в установленому законом порядку.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд обґрунтованого виходив з того, що позивачкою не доведено причинний звязок між описаними подіями та погіршенням її здоровя.

Доводи ОСОБА_2 приведені в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяті днів з цього часу.

Судді :