АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-1230/2011p. Головуючий 1 інстанції
Категорія: договір оренди ОСОБА_1
Доповідач: Овсяннікова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 р. судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів -Сащенко І.С., Бездітко В.М.,

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове» про визнання договору оренди недійсним.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 вказала, що їй на праві власності належить дві земельні ділянки площею 8,0546 га.

21 липня 2007 року відповідачем було укладено два договори оренди на земельні ділянки площею 6,8534 га та 1,2012 га.

Ці договори є недійсними, оскільки вона їх не підписувала, підписав їх її колишній чоловік, який не був уповноважений це робити, власником ділянок він не є.

З боку відповідача договори також підписані не уповноваженою особою, що підтверджує відповідач.

Договір, крім того, є недійсним і виходячи з порушень закону, а саме: договором передбачена плата за оренду землі у розмірі 2 %, тоді як п. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» передбачено розмір такої плати 3%.

Крім того, в договорі відсутня суттєва умова, а саме: не оговорено умови передачі землі у заставу та внесення до статутного фонду.

Враховувати, що у всіх відомостях про отримання в рахунок орендної плати за користування земельним паєм підписи не її.

На підставі ст.ст. 4, 10, 203, 215, 220, 640 ЦК України просить визнати ці договори недійсними.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що 21 липня 2007 року дійсно було укладено два договори оренди земельних ділянок, які належать позивачці.

Умови договору відповідач виконує; орендну плату сплачує в строк, що підтверджується відповідними відомостями.

Просить застосувати позовну давність, оскільки про порушення свого права позивачка довідалась у серпні 2007 року, а з позовом звернулась у жовтні 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року ОСОБА_2 в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, визнати договори оренди недійсними, а також стягнути на її користь судові витрати, посилаючись на те, що строк нею не пропущено.

Договір є дійсним з моменту його реєстрації. Зареєстрований він у грудні 2008 року, тобто строк нею взагалі не пропущено.

Не враховано, що договори вона не підписувала; договори на руки отримала тільки після їх реєстрації; орендна плата нею не отримувалась включно до 2009 року; її підпис у відомостях відсутній.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав з пропуском позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, оскільки про порушення свого права вона довідалась у серпні 2007 року, а з позовом звернулась у жовтні 2010 року, що відповідно до вимог ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до вимог ст.ст. 257, 260, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія вважає, що позовна давність ОСОБА_2 не пропущена. Договір оренди вважається укладеним з часу його реєстрації в районному відділі ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру». Зареєстровано договори 04.12.2008 року (а.с. 13 об)

З позовом ОСОБА_2 звернулась у жовтні 2010 року.

За таких обставин вважати, що позивачем пропущена позовна давність - не можна.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що достовірно довідалась про укладені договори у 2009 році після отримання їх копій, після їх реєстрації в центрі ДЗК.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2, то вони підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Як пояснює ОСОБА_2 ці договори вона не підписувала. Вони підписані її чоловіком, який не мав таких повноважень і взагалі не має відношення до цих земельних ділянок.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ці доводи позивачки не спростовані.

При цьому відповідач не стверджує, що договори підписані ОСОБА_2 та допускає, що вони дійсно підписані не нею.

Як пояснив представник відповідача укладаннями цих договорів займався окремий працівник, який віддав 16 чистих бланків договорів на сімю ОСОБА_2 для оформлення чотирьох договорів оренди, а через деякий час їх забрав.

Тобто, хто конкретно підписував ці договори - вони не знають.

Як вказує позивачка, орендну плату вона отримала тільки у 2009 році, оскільки у листопаді 2009 року довідалась про такі договори і вважала можливим отримати цю плату, оскільки земля фактично відповідачем використовувалась.

Отже, договори ОСОБА_2 не підписувались; своєї згоди на їх укладання вона не давала; інших осіб на їх підписання не уповноважувала, що свідчить про не відповідність цих договорів вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

При цьому судовою колегією не приймаються доводи позивачки про незаконність договору оренди у звязку з посиланням на виплату орендної плати у розмірі 2%, а не 3% згідно Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян- власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» оскільки це носить рекомендований, а не обовязковий характер.

З відповідача підлягають стягненню судові витрати у сумі 99 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати недійсними договори оренди землі від 21 липня 2007 року, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове»; кадастрові номери: № №:03:000180 та №:03:000:181; які 04.12.2008 року зареєстровані в державному реєстрі Шевченківського відділу ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» за №32 та №54.

Стягнути з ТОВ ««Укрзернопром-Шевченкове» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 99 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді