Справа № 2-83/11,
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Гуц Ф.Л.
секретар - Самолюк А.В.
з участю представника позивача адвоката Самолюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

В Острозький районний суд Рівненської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтуванні позову вона вказує, що 1.07.2006 року була прийнята на роботу за строковим трудовим договором сторожем страхової охорони в/ч НОМЕР_1 . Договір переукладався 11 разів, а останній раз трудовий договір наказом від 1.04.2010 року №40/ч було продовжено до 31.12.2010 року. В жовтні 2010 року, вона отримала лист попередження, в якому було зазначено, що її посада буде скорочена з 31.12.2010 року. 04.01.2011 року, її повідомили про звільнення у зв`язку із скороченням, видали трудову книжку. При звільненні вона не отримала вихідної допомоги, оплати праці за роботу у січні 2011 року, компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік. При зверненні у Острозький районний центр зайнятості, її було повідомлено, що вона не може бути поставлена на облік, оскільки запис про її звільнення у трудовій книжці, був вказаний з 01.04. 2011 року. На її утриманні є неповнолітня дитина, а тому її звільнення позбавило джерел для існування. Вважає, що її звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України було проведено з порушенням законодавства, оскільки фактичного скорочення чисельності або штату працівників не було. ЇЇ було незаконно звільнено, не було проведено повних розрахунків, що призвело до моральних страждань, а тому своїми діями відповідач наніс їй моральну шкоду яку вона оцінює в 500 грн.
В суді ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги уточнивши їх, та зазначила, що з наданих відповідачем штатних розписів за 2010-2011 роки видно, що скорочення чисельності або штату працівників фактично не було, так як відповідно до штатного розпису на 2010 рік значиться 37 сторожів. Така ж сама кількість сторожів значиться у 2011 році. Тому вважає, що її звільнення саме з цих підстав було незаконним.
Просила поновити її на роботі на посаді сторожа, стягнути на її користь за вимушений прогул 4561,79 грн. середнього заробітку та 500 грн. моральної шкоди.
Відповідач в судове засідання не з`явився неодноразово хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.
Суд вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Згідно наказу № 134 від 03.07.2006 року, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду сторожа пожежно-сторожової охорони по строковому трудовому договору.
( а.с. 10)
Відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:
змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно наказу №1 п.14 від 04.01.2011 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади сторожа із виплатою компенсації за 14 днів невикористаної відпустки.
Із наведеного вбачається, що в наказі не визначена та не вказана підстава звільнення позивачки, хоча у трудовій книжці міститься запис про те, що її звільнено за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак не вказується конкретних підстав які передбачені цією частиною.
(а.с. 40).
Із матеріалів справи, а саме штатних розписів військової частини НОМЕР_1 за 2010 рік та 2011 рік видно, що скорочення чисельності або штату працівників фактично не було.
Так у військовому містечку № НОМЕР_2 (с. Плоске, Острозького району), де ОСОБА_1 працювала сторожем, відповідно до штатного розпису на 2010 рік значиться 37 сторожів. Та ж кількість сторожів значиться і у 2011 році. Штатний розпис на 2011 рік погоджений, зареєстрований затверджений та підписаний 24.12.2010 року, тобто до закінчення строкового договору за яким працювала позивачка.
( а.с.50-51)
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
За таких обставин, суд вважає, що скорочення посади на якій працювала ОСОБА_1 у в/ч НОМЕР_1 фактично не було, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи і в судовому засіданні, а тому оскільки її було звільнено з роботи з 04.01. 2011 року, вона підлягає поновленню на посаді з цієї дати.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою КМ України №100 від 08.02.1995 р. затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується також у всіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку в зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
В абзаці 1 пункту 2 вказаного Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Згідно абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку у всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Зважаючи на вищенаведені обставини обчислення середнього заробітку позивачки, який підлягає стагненню, здійснюється виходячи з її заробітної плати за останні два місяці роботи : в листопаді 2010 року 2383, 77 грн, грудні 2010 року 2281,70 грн.
(а.с. 33, 34).
Пунктом 8 зазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Заробітна плата за два останні місяці роботи, які беруться для розрахунку складає: 2383, 77 + 2281,70 грн.= 4665,47 грн.
Кількість відпрацьованих днів за місяці листопад та грудень 2010 року (згідно додатків №1 до листа Міністерства праці та соціальної політики від 25.08.2010 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2010 рік» складає 45 днів (22 дні у листопаді та 23 дні у грудні).
Таким чином, середньоденна заробітна плата за місяці листопад та грудень 2010 року обчислюється як 4665,47 грн. : 45 днів = 103,68 грн.
Число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком, складає станом на 9 березня 2011 року (згідно додатків №1 до листа Міністерства праці та соціальної політики від 25.08.2010" «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2011 рік»:
січень 2011 року 19 днів
лютий 2011 року 20 днів
березень (станом на 9 березня) 2011 року 5 днів
Таким чином, число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком, станом на 9 березня 2011 року становить 44 дні.
Отже, середній заробіток позивачки, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за місяці за період : січень 2011 року березень 2011 року станом на 9 березня 2011 року складає: 103,68 (середньоденна заробітна плата) х 44 (к-сть робочих днів, які мають бути оплачені) = 4561,79 грн.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В судовому засіданні встановлено, що незаконним звільненням з роботи позивачці було спричинено моральну шкоду, оскільки порушення її законних прав на роботу призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає необхідним стягнути на її користь моральну шкоду.
При цьому, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги крім зазначених підстав і моральні страждання позивачки викликані її незаконним звільненням, вимоги розумності та справедливості та визначає його в розмірі 500 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40,232,233,235,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,57,60, 212,213,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Визнати незаконним пункт 14 частини 1 наказу №1 від 4 січня 2011 року, командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з роботи ОСОБА_1 .
Поновити ОСОБА_1 на посаді сторожа військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у військовому містечку № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 4 січня 2011 року.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4 561 гривні 79 копійок .
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 500 гривень моральної шкоди.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави 51 гривню судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуГуц Ф.Л.