Справа № 22Ц-2302/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 57 Доповідач: Медяний В. М.

У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від 13 липня 2011 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого судді: Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю сторін у справі: представника ДП "Плюс" ТОВ "ВДТ-Україна" та ДП "Мобест" ТОВ "ВДТ-Україна" ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна", Дочірнього підприємства "Мобест" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна", Дочірнього підприємства "Мобест" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна" на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 травня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ДП "Плюс" ТОВ "ВДТ-Україна", ДП "Мобест" ТОВ "ВДТ-Україна" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 травня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсними договори № 17220, №17221 та №17415 від 18 жовтня 2010 року, укладені між ОСОБА_3 та ДП «Плюс»ТОВ «ВТД-Україна».

Стягнуто з ДП «Плюс»ТОВ «ВТД-Україна»на користь ОСОБА_3 24000 грн. 00 коп. сплачених за договорами.

Визнано недійсними договори №17220, №17221 та №17415 від 18 жовтня 2010 року, укладені між ОСОБА_3 та ДП «Мобест»ТОВ «ВТД-Україна».

Стягнуто з ДП «Мобест»ТОВ «ВТД-Україна»на користь ОСОБА_3 2226 грн. 62 коп. сплачених за договорами.

Стягнуто з ДП «Плюс»ТОВ «ВДТ - Україна»на користь ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 109 грн. 81 коп. та судовий збір на користь держави 240 грн.

Стягнуто з ДП «Мобест»ТОВ «ВДТ - Україна»на користь ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 10 грн. 19 коп. та на корись держави 22 грн. 26 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 червня 2011 року відмовлено в задоволенні заяви ДП "Плюс" ТОВ "ВДТ-Україна" та заяви ДП "Мобест" ТОВ "ВДТ-Україна" про перегляд заочного рішення у справі.

В апеляційній скарзі ДП «Плюс»ТОВ «ВТД-Україна»та ДП «Мобест»ТОВ «ВТД-Україна»просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановите нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Посилаються на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника скаржників у справі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60, 213, 308 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_3 уклала з відповідачем ДП «Плюс»ТОВ «ВТД-Україна»договори № 17220, 17221 та 17415 про забезпечення оформлення договору про участь у програмі «Добробут»між адміністратором програми та замовником з дотриманням вимог чинного законодавства.

В той же день, 18.10.2010 року, позивач ОСОБА_3 уклала договори під тими самими номерами, але вже з іншим відповідачем ДП «Мобест»ТОВ «ВТД-Україна», за цим договором за дорученням учасника адміністратор зобов'язується за плату здійснювати наступні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного в додатку № 1 до даних договорів, на умовах діяльності програми «Добробут».

Дані договори були укладені позивачем з відповідачами з метою придбання земельної ділянки на суму 300 000, 00 грн. Згідно умов спірних договорів, а також п.п. 3,17,19,22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»відповідачі, виступають виконавцями певних послуг, а позивачка є їх споживачем. При цьому умови договорів порушують права позивача як споживача, а саме: предметом договору 1 є те, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату здійснити наступні види правочину: - забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі «Добробут»між адміністратором програми та замовником з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі «Добробут»; організувати своєчасну оплату наданих послуг для подальшої безперешкодної та своєчасної активації договору про участь у програмі «Добробут»між адміністратором програми та замовником.

Оплата даних послуг є договірною і становить в даному випадку по 7000 грн. по договорам 1 та 2, а за договором 3 10000 грн. Дані послуги оплачені позивачкою на користь відповідача-1, повністю в день укладання договору.

Суд дійшов висновку про те, що умови договору 1 є несправедливими, оскільки: перед укладанням договору 1, протягом нетривалого часу відбулася бесіда між позивачем та представником відповідачів, яка запевнила позивача у вигідності умов обох договорів, в

результаті чого позивач їх і уклала. Перед підписанням договору 1, на виконання пункту 2.1 статті 2 позивачем було сплачено 24 000 гривень, в якості оплати за консультаційно-роз'яснювальні послуги та оформлення договору про участь у програмі «Добробут» між адміністратором програми та замовником, що є неспіврозмірно великою оплатою зазначених послуг. Доказом неспіврозмірності сплачених коштів з обсягом виконаних за спірним договором є дата укладання спірних договорів. їх було підписано в один день і навіть якщо виконання передбачених договором 1 послуг з боку відповідача 1 тривало б цілий робочий день (письмовими доказами - договорами - підтверджується лише дата, без зазначення часу підписання), очевидно, що ціна у розмірі 24 000 гривень за роз'яснення тексту договору та його оформлення є більш ніж занадто високою. Тому договірні умови в даному випадку є несправедливими відносно позивачки, як споживача.

Крім того, схожу плату, у тому ж розмірі, але у вигляді асигнаційного платежу, за умовами договору 2 (відповідна графа додатку № 1 до договору 2) позивачка повинна була сплатити після отримання нею товарно-асигнаційного акту на придбання товару, що також є несправедливою умовою договору.

Також, відповідно до вимог ст. 1 договору 2, відповідач-2, як адміністратор програми «Добробут», зобов'язується за плату здійснювати наступні дії, спрямовані на придбання товару.

Позивач, як учасник повинна за договором 4 та 5 сплачувати загальні щомісячні платежі в розмірі 765, 56 грн., а за договором 6 в розмірі 695,50 гри., а також оформляти та подавати на адресу відповідача-2 заявку, що передбачено ст. 6 додатку № 2 (умови програми «Добробут») до договору 4,5 та 6 для участі в асигнаційному заході.

Позивач виконувала свої обов'язки належним чином, подавала відповідачу-2 заявки, сплатила 3 (три) загальних щомісячних платежі, відповідно до отриманих повідомлень від відповідача-2 протягом року, але товарно-асигнаційного акту так і не отримала.

Загальна сума сплачених позивачкою щомісячних платежів складає 2 226 гривень 62 копійки, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с.36-38).

Відповідно до умов спірних договорів, а також п.п. 3, 17, 19, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»відповідачі виступають виконавцями певних послуг, а позивач є їх споживачем.

Згідно п. 7 ч. З ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»визначається, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умови зазначених договорів порушують права позивача ОСОБА_3, як споживача.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що неправомірними діями відповідачів, а саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю їй було завдано моральну шкоду. Так як, між сторонами виникли правовідносини у відповідності до правочину, що свідчить про те, що позивачем було здійснено вільний вияв волі на вступ у договірні відносини.

Твердження відповідачів щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Не ґрунтуються на вимогах закону твердження скажників про дотримання положень ст. 627 ЦК України щодо свободу договору при його підписанні сторонами, оскільки у цій правовій нормі міститься застереження, що сторони є вільними в укладенні договору за умови урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, скаржники помиляються щодо необхідності відповідності будь-яких цивільно-правових договорів також і законодавству про захист прав споживачів та наявність у цьому законодавстві норм прямої дії для визнання правочинів недійсними, які не потребують додаткового посилання на норми ЦК.

Встановлено, що відповідність або невідповідність визнаних недійсними договорів нормам Цивільного кодексу не були ані предметом спору і, відповідно предметом їх розгляду у суді першої інстанції, ані підставою позовних вимог. Судом ухвалено зазначене рішення на підставі норм Закону України "Про захист прав споживачів", який самостійно регулює правовідносини між споживачами послуг та їх надавачами з метою захисту громадян від недобросовісних контрагентів. Так, у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду Україні № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються не тільки Цивільним кодексом України, а й Законом України "Про захист прав споживачів". Суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Саме на ці норми і посилився у своєму рішенні суд першої інстанції, правильно застосувавши при цьому норми матеріального права.

Несправедливість встановленої судом першої інстанції та зазначеної у рішенні суду договірної умови, що потягла за собою визнання договорів з ДП "Плюс" ТОВ "ВТД- Україна" недійсними в цілому, підкреслюється також встановленим при розгляді справи фактом виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо надання консультаційних та роз'яснювальних по послуг з питань діяльності та подальшої участі позивача у програмі "Добробут" одноразово, як-то потребується при укладанні одного договору. В той час як між сторонами було укладено три договори, умови яких є ідентичними, у зв'язку з чим роз'яснення умов кожного із них не потребувалось, однак такі послуги були оплачені позивачем по кожному із договорів у розмірі по двом із них по 7000 грн., а по одному - 10000 грн.

Також колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції у своєму рішенні не лише процитовано, але й і обґрунтовано відображення в умовах договорів нечесної підприємницької практики у вигляді утворення та експлуатації пірамідальної схеми під назвою "Програма Добробут" із детальним аналізом кожного з елементів визначеного законом поняття такої схеми та відповідності ним договірних умов. При цьому суду не було необхідності посилатись на ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" з огляду на наявність у цьому законі спеціальних норм, перелік яких не є вичерпним і який містить конкретні до застосування підстави для визнання договорів недійсними - п. 2 ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" і які відображені у договірних умовах між сторонами у справі.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що надання товарно-асигнаційних актів проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п. 7 ч. З ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" коли один учасник групи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача ДП "Мобест" ТОВ "ВТД-Україна" оплачує товар іншому учаснику групи. При цьому, товарно-асигнаційний акт, що передається у власність учасника є компенсацією (за поповнення фонду групи, а не за участь у програмі "Добробут", як стверджує скаржник) за рахунок коштів інших учасників, залучених до програми "Добробут", а не за рахунок продажу або споживання продукції - послуг відповідача, а також не за рахунок його власних коштів.

Таким чином колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 4, 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна", Дочірнього підприємства "Мобест" Товариства з обмеженою відповідальністю "ВДТ-Україна" - відхилити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Медяний

Судді: М.В. Матківська

ОСОБА_4