АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: «договірні правовідносини» Доповідач - Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Піддубного Р.М.,

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18 червня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого він передав у власність відповідачеві розташовані за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша № 25/46 нежитлові приміщення першого поверху № 26-1-:-26-4 загальної площею 99,5 кв.м.

Посилаючись на те, що зазначений договір був укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини, оскільки він не мав жодних доходів, у звязку з чим знаходився у скрутному матеріальному становищі та на вкрай невигідних умовах, оскільки продаж було вчинено за ціною, значно нижчою ринкової вартості майна, ОСОБА_4 просив визнати на підставі ст. 233 ЦК України зазначений договір купівлі-продажу недійсним.

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що він втратив правовстановлюючі документи, а позивач за первісним позовом не визнає та оспорює його право власності на спірне нерухоме майно, просив відповідно до ст. 392 ЦК визнати за ним право власності на розташовані за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша № 25/46 нежитлові приміщення першого поверху № 26-1-:-26-4.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2011 року у задоволені первісного позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено, визнано за ним право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 26-1-:-26-4 загальної площею 99,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша № 25/46.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (ПАТ «Укрсоцбанк»), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, провадження у справі закрити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та обовязків ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки спірне нерухоме майно за договором від 11 липня 2008 року було передано ОСОБА_5, як майновим поручителем, в іпотеку банку з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань щодо своєчасного повернення отриманого ним за договором від 11 березня 2008 року кредиту в сумі 397 975 доларів США. Звернення ОСОБА_5 до суду, на думку апелянта, є намаганням повторно на підставі рішення суду зареєструвати право власності на передане в іпотеку майно та позбавити таким чином іпотекодержателя можливості звернути стягнення на заставлене майно.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржене.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи в первісному позові та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_4 наявності обставин, з якими положення ст. 233 ЦК України повязують недійсність договору купівлі-продажу, а оскільки він оспорює право на спірне нерухоме майно ОСОБА_5, який втратив правовстановлюючі документи, то це право підлягає судовому захисту шляхом його визнання.

Проте погодитися з такими висновками суду щодо зустрічного позову не можна.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року та витягу з Державного реєстру правочинів ОСОБА_5 є власником приміщень першого поверху № 26-1-:-26-4 за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша № 25/46.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. У контексті ст. 392 ЦК пред'явлення первісного позову ОСОБА_4 про визнання правочину, на підставі якого ОСОБА_5 набув право власності на спірне нерухоме майно, не можна вважати подією, яка свідчить про оспорювання права власності останнього, а тому таке право не підлягає захисту шляхом повторного визнання за позивачем права власності на майно, власником якого він є.

Крім того, встановлено, що за укладеним 11 липня 2008 року договором № 838/12-27/8- 014 ОСОБА_5 передав спірні приміщення ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку, у звязку з чим правовстановлюючі документи на предмет іпотеки знаходяться на зберіганні у іпотекодержателя, а не втрачені ним, як стверджував ОСОБА_5 обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і, установивши, що позивач є власником спірного майна на підставі правовстановлюючих документів, які не втрачені, без урахування положень ст. 392 ЦК, безпідставно повторно визнав за ним право власності на це майно, що суперечить вимогам ст. 15 ЦК України.

Судове рішення в частині вирішення первісного позову ОСОБА_4 ухвалене з дотриманням судом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального закону під час вирішення зустрічного позову ОСОБА_5, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» частково задовольнити, судове рішення в цій частині скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в зустрічному позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2011 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2011 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати: 850 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді