Апеляційний суд Харківської області
Категорія : трудовеОСОБА_1
Доповідач - Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І., Бездітка В.М.

при секретарі - Щегельському Д.О., Москаленко Е.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Завод імені ОСОБА_2» в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_2», треті особи: Генеральний директор ДП «Завод імені ОСОБА_2», ОСОБА_5, начальник відділу кадрів ДП «Завод імені ОСОБА_2» ОСОБА_6, профспілкова організація «Захист справедливості» про визнання наказу №144 від 10.08.2009 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення суми моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_2», треті особи: Генеральний ' директор ДП «Завод імені ОСОБА_2» ОСОБА_5, начальник відділу кадрів ДП «Завод імені ОСОБА_2» ОСОБА_6 профспілкова організація «Захист справедливості» про визнання наказу №144 від 10.08.2009 року недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення суми моральної шкоди в сумі 20 тис. грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з жовтня 1976 року працювала на підприємстві. 10.08.2009 року була звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату. Вважає, що її звільнення було проведено с порушенням вимог трудового законодавства - наказ підписано неповноважною особою, не було запропоновано іншої роботи, наказ не погоджено з профспілковим комітетом.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.Представник відповідача, 3-ї особи в судове засідання не зявилися.

В письмових запереченнях представник проти позову заперечував, пояснив, що позивачка була звільнена з підприємства відповідно до наказу №192 від 08.05.2009 року «Про оптимізацію чисельності кадрів та вивільнення робітників», виданого на виконання наказу №457 від 14.10.2008 року «Про удосконалення структури управління підприємством», наказ про звільнення підписаний повноважною особою, не був погоджений з профспілковою організацією, яка діє на підприємстві через те, що ОСОБА_4 не була членом профспілки органу.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Скасовано наказ №144 від 10.08.2009 року про звільнення ОСОБА_4, поновлено її на роботі, стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 30673,08 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 500 грн. Допущено негайне виконання рішеннясуду про стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1401,73 грн. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 311,73 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 37 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Завод імені ОСОБА_2» в особі представника ОСОБА_3 ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з постановленням нового, яким в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Вказав, що звільнення позивачки було проведено з додержанням всіх норм трудового законодавства України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_4 працювала на ДП «Завод імені ОСОБА_2» з 19.04.1983 року на посаді інженера - конструктора ( а.с. 8 ).

З 22.05.2003 року їй встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням ( а.с. 10 ).

18.03.2009 року ОСОБА_4 була прийнята в члени Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» ( а.с. 70 -71 ).

Наказом по заводу №144 від 10.08.2009 року вона була звільнена з посади у звязку зі скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 9 ). Підставою для звільнення був наказ в.о. генерального директора підприємства №192 від

08.05.2009року «Про оптимізацію чисельності кадрів та вивільнення робітників».

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений наневизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Задовольняючи вимоги позивачки щодо скасування наказу №144 від10.08.2009 року про звільнення та поновлюючи її на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем порушені вимоги статей 42, 49-2 та 43 КЗпП України при звільненні позивачки з посади інженера - конструктора ДП «Завод імені ОСОБА_2» за п.1 ст. 40 КЗпП України, а саме: щодо порушення порядку надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивачки з роботи, запропонування їй всіх наявних вакантних посад.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі , були предметом розгляду суду першої інстанції та суд дав їм належну оцінку і висновків суду, вони не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення в цій частині.

Суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки 30673,08 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилання представника відповідача на необґрунтованість вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди, і, як наслідок, невірне зазначення в рішенні суду стягнення на її користь 500 грн. компенсації моральної шкоди судовою колегією не приймаються.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування такої шкоди, оскільки позивачкою доведено спричинення моральних страждань в результаті звільнення, крім того враховує, що вона на протязі 16 років працювала на підприємстві, є інвалідом 3 групи, що значною мірою ускладнює можливість нового працевлаштування.

Оскільки рішення у справі ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, то судова колегія приходить до висновку про залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. 315,

316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДП «Завод імені ОСОБА_2» в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді