Справа № 2-5123/11
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2011 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макухи А.А.

при секретарі Лісовій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення частини витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості дружини співвласника цієї квартири ОСОБА_3 Іншими співвласниками квартир є ОСОБА_2, якому належить ј частина квартири та ОСОБА_4, якій також на праві власності належить ј квартири.

Однак ОСОБА_2 за весь час будучи співвласником ј частини спірної квартири не поніс жодних витрат на оплату комунальних та інших послуг, не бере участі в утриманні спірної квартири, не цікавиться її станом. Усі витрати по оплаті комунальних послуг позивачка несе особисто.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечив та просить в ньому відмовити посилаючись на те, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав.

Третя особа - ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, всебічно, повно та обєктивно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним доказами в справі, встановив наступне.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ј частина (на підставі Свідоцтва про право на житло від 12.02.1997 року, видане згідно розпорядження органу приватизації Залізничної РДА м. Києва від 12.02.1997 року № 15058); ОСОБА_4 ј частина (на підставі договору дарування від 29.11.2000 року посвідченого нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №6-4023); ОСОБА_3 Ѕ частина ( на підставі Свідоцтва про право на житло від 12.02.1997 року, ј - на підставі договору дарування від 07.12.2005 року посвідченого державним нотаріусом Девятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 7-2050).

Позивачка ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі, як дружина ОСОБА_3, хоча співвласники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_4 своєї згоди на її вселення в квартиру не надавали.

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва в цивільній справі № 38 від 29.04.1985 р., яке набрало законної сили, ОСОБА_1 визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою № 172 по вул. Урицького, 25 в м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, і за її межами.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти.

Позивачкою не зазначено на яких правих підставах вона здійснювала оплату за житло-комунальні та інші послуги по № 172 по вул. Урицького, 25 в м. Києві, оскільки як було зясовано в судовому засіданні ОСОБА_2 не уповноважував її здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги в розмірі ј частини.

Позивачка не є співвласником квартири, а тому за відсутності повноважень на оплату житлово-комунальних послуг від імені співвласника вона не має права заявляти до нього вимогу про стягнення витрат.

У позовній заяві ОСОБА_1 відсутні посилання на будь-які норми права в обґрунтування підставності заявлених до співвласника вимог.

Відповідно до ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Ст. 1166 ЦК України містить загальні положення про відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_1 не довела, що має місце порушення її майнових прав і їй завдана матеріальна шкода.

Позивачка надала розрахунки в розмірі 4 171,44 грн. за період з жовтня 2007 року по серпень 2010 року, але у відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивачка звернулася до суду 09.07.2011 року, а тому строк позовної давності за предявленою вимогою закінчується 09.07.2008 року.

Доводи позивачки про те, що жодних перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_2 не чинили, він мав вільний доступ до квартири були спростовані в судовому засіданні.

Як пояснив в судовому засіданні представник ОСОБА_2 у 2010 році ОСОБА_1 почала створювати ОСОБА_2 перешкоди в користуванні спірною квартирою.

В звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до Солом"янського районного суду м. Києва з позовом про вселення його в квартиру та виселення позивачки.

Цивільна справа № 2-199/11 розглядалася суддею Бобровником О.В. який своїм рішенням від 05.07.11 р. частково задовольнив позов вселивши ОСОБА_2 в квартиру, але щодо виселення позивачки з квартири було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, в частині відмови виселити позивачку з квартири, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Представником ОСОБА_2, в письмових запереченнях на позовну заяву від 23.09.2011 року, зазначається також той факт, що 22.09.2011 року Апеляційний суд м. Києва задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ухвалив рішення у справі № 22-12446/2011 про виселення позивачки з квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог статті 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, суд при відмові у задоволенні позову, з урахуванням викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов є необґрунтований та безпідставним, а від так і відсутні підстави для його задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 22, 156, 257, 358, ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення частини витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення .

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Соломянський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя