Справа № 2-134/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудков С. В.

при секретарі Яценко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області, Орендного підприємства «Шахта ім.. ОСОБА_4» про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області про відшкодування моральної шкоди . Свій позов мотивував тим, що він більш ніж 20 років в шкідливих умовах вугільної промисловості , з них 12 років перебував у трудових відносинах з ОП «Шахта ім.. ОСОБА_4». Внаслідок роботи в шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, а саме хронічний обструктивний бронхіт пильовой етіології , про що 02.09.2003 року був складений акт № 183 розслідування хронічного професійного захворювання.

У зв»язку з отриманням професійного захворювання позивач був вперше оглянутий обласною медико-соціальною експертною комісією, де йому 01.10.2003 року було встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності . Посилаючись на те, що внаслідок професійного захворювання йому було спричинено моральну шкоду , просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах 30 000 гривень.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, прохав його задовольнити.

22.02.2001 року ухвалою суду по справі залучено в якості співвідповідача ОП «Шахта ім.. ОСОБА_4».

Представник відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції в особі ОСОБА_5 позов не визнав, мотивуючи тим, що абз.3 п.5 розділом І Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року виключено підпункт «е» п.1, ч.1, ст.21 Закону , в якому зазначалось, що у разі настання страхового випадку ОСОБА_3 зобов»язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та у повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я або у разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому . Беручи до уваги чинне законодавство, відшкодовувати моральну шкоду ОСОБА_1 повинен його колишній роботодавець ОП «Шахта ім.. ОСОБА_4».

Представник відповідача ОП «Шахта ім.. ОСОБА_4» в особі ОСОБА_6 позов не визнав.

Суд, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1991 року по 01.10.2003 року працював на ОП « Шахта ім. О.Ф. Засядька ». Внаслідок роботи в шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання, а саме хронічний обструктивний бронхіт пильовой етіології , про що 02.09.2003 року був складений акт № 183 розслідування хронічного професійного захворювання.

У зв»язку з отриманням професійного захворювання позивач був вперше оглянутий обласною медико-соціальною експертною комісією, де йому 01.10.2003 року було встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності. (а.с.11) . Крім того, 12.12.2007 року позивач пройшов черговий переогляд МСЕК, внаслідок якого йому знову було встановлено 3 групу інвалідності безстроково ( а.с.8) .

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області та відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам та чинному законодавству.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди", спори про відшкодування заподіяного фізичній особі моральної шкоди розглядаються, якщо право на його відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або витікає з його положень, а також у випадках, передбачених законодавством.

Згідно статті 9 Закону України "Про охорону праці" прийнятого 14 листопада 1992 року № 2694-7, "відшкодування шкоди, заподіяної працівникові унаслідок пошкодження його здоров'я, здійснюється ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань".

Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», прийнятого 23 вересня 1999 року - "моральна шкода, заподіяна умовами виробництва відшкодовується ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку і не може перевищувати 200 (двохсот) мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від яких-небудь інших страхових виплат.

Крім того, в пунктах 3, 4 Положення про ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області , затвердженого наказом начальника управління виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Полтавській області 13.07.2001 року, вказано, що одним з основних завдань відділення є відновлення здоров»я та працездатності потерпілих на виробництві від нещасних випадків або професійних захворювань , проведення їх соціальної реабілітації ; відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим і членам їх сімей .

Згідно статті 13 Закону України "Про страхування", страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, які заподіяли застрахованому професійно обумовлену фізичну або психічну травму при обставинах, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення і соціальних послуг.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в справі по конституційному зверненню Управління виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закони про страхування (дане рішення КСУ є офіційним тлумаченням частини 3 статті 34 Закони про страхування, обов'язково до застосування на території України і оскарження не підлягає) при настанні нещасного випадку, навіть за відсутності втрати працездатності працівником ОСОБА_3 зобов'язаний компенсувати понесену моральну шкоду, заподіяну шкідливими умовами роботи на виробництві.

Згідно п.6,9 Ухвали пленуму Верховного суду України № 4 з 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди" - при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків, суд повинен виходити з того, що потерпілий має право звертатися з позовними вимогами до суду безпосередньо. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру і об'єму страждань (фізичного, душевних, психічних і так далі), характеру немайнових втрат (в даному випадку втрата працездатності).

Згідно Конституції України, а саме ст. 64 конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених Конституцією України; ст. 46 Громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, із-за незалежних від них обставин, а також в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних і інших джерел соціального забезпечення. У відповідності ж із статтями 1, 3, 21, ч. 4 ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституцій України, Україна як соціальна держава, зміст і напрям діяльності якої визначають права і свободи людини і їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності і тому подібне. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних і інших джерел соціального забезпечення (частина друга статті 46 Конституцій України).

Згідно ст.15 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», страхування від нещасного випадку здійснює ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, яка діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням .

Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов'язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що унаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи що позивач до теперішнього часу отримує моральні страждання, то суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції

Згідно ч.4 ст. 2 ЦПК України закон, який встановлює нові зобов'язання, відміняє або обмежує права, що належать учасникові цивільного процесу, або обмежує їх використання, не має зворотної сили, тобто в даному випадку діє Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях, які заподіяли втрату працездатності" № 1105-14 в редакції від 23 вересня 1999 року., оскільки позивачу встановлено втрату працездатності 01.10.2003 року (а.с.11), а зміни до Закону внесені лише 23.02.2007 року . Отже, по позову повинен бути відповідачем ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків, а в позовних вимогах до ОП «Шахта ім.. ОСОБА_4» слід відмовити.

Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом отримання позивачем інвалідності та втрати ним працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач.

Суд, обміркувавши питання про розмір спричиненої моральної шкоди, враховуючи ступінь та глибину перенесених позивачем моральних страждань, ступінь втрати ним працездатності, вважає вимогу позивача необґрунтовано завищеною та вважає за необхідне стягнути з відповідача - ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 16 000 грн.

Позивач як і відповідач при подачі позову звільнений від сплати судового збору , а тому вказані судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10 Закону України «Про судову експертизу»; Закону України «О охороні праці» № 4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року; Законом України «О загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях, які заподіяли втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105; Вирішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в справі по конституційному зверненню Управління виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях України в Кіровоградській області «О офіційному тлумаченні положення частини 3 статті 34 Закони про страхування»; ст. 7, ст. 8 Статуту ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України, затвердженого Ухвалою Правління ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України № 4 від 18.04.2000 року; Ухвалою пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди»; ст. ст. 23, 1167, 1187 Цивільного кодексу України; ст. ст. 1, 3, 21, ч. 4 ст. 43, ч.1 ст. 46 Конституцій України, ст. ст. 6, 41 Міжнародній Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області на користь ОСОБА_1 16000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Лубенському та Оржицькому районах Полтавської області на користь держави 37 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи .

В позові до Орендного підприємства «Шахта ім.. ОСОБА_4» - відмовити .

На рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області апеляційна скарга протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_7