АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1592/11 Номер провадження 22-ц/1467/11Головуючий у 1-й інстанції Кузнєцова Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.,

при секретарі: Александрович Л.О.,

за участю адвокатів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зернулися до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2011 року вищевказаний позов ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках матеріальну шкоду у розмірі 11 434 грн. 70 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 10 000 грн. кожному.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із даним судовим рішенням відповідач ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив змінити оскаржуване ним судове рішення, зменшити розмір моральної шкоди позивачам до мінімальних розмірів.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для задоволення скарги не вбачає виходячи з наступного.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 01.09.2006 року близько 22 год. 20 хв. відповідач ОСОБА_4 керував автомобілем НОМЕР_1, який рухався по вул. Фрунзе від вул. Матросова в напрямку вул. П. Мирного в м. Полтаві та на перехресті з вул. Л.Убийвовк скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_9, який виїхав на проїзну частину асфальтової стоянки справа наліво по напрямку руху автомобіля і внаслідок наїзду на нього вказаним автомобілем, отримав тілесні ушкодження, від який помер у лікарні.

Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Полтавській області від 27.05.2010 року кримінальну справу, порушену за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину.

Також судом встановлено, що позивачі є близькими родичами загиблого ОСОБА_9, а саме: ОСОБА_7 його батько; ОСОБА_6 - мати, ОСОБА_7 дочка.

У зв»язку із дорожньо-транспортною пригодою та загибеллю сина, позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 понесли витрати в реанімаційному відділенні Полтавської обласної лікарні у розмірі 2255 грн. та витрати на поховання у розмірі 9179 горн. 70 коп., що в загальній сумі становить 11 434 грн. 70 коп. Крім того, оплатили витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 1 500 грн. при розслідуванні кримінальної справи.

Встановивши вищенаведені обставини, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову в цій частині, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивачів щодо відшкодування матеріальної шкоди та рішення в цій частині не оскаржується.

Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що згідно висновку судово-психологічної експертизи по кримінальній справі №06236151 від 31.03.2010 року №44 встановлено, що ситуація загибелі сина є психотравмуючою для ОСОБА_7, який має негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних особливостях, які перешкоджають його активному функціонуванню як особистості.

На підставі всебічно досліджених обставин справи, наявних у справі доказів, суд дійшов правильного висновку, що позивачам, внаслідок загибелі ОСОБА_9 завдано моральної шкоди, що полягала в моральних стражданнях, яких вони зазнали у зв»язку із загибеллю близької та рідної їм людини, що є безперечною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, врахувавши фактичні обставини справи, характер, обсяг та тривалість моральних страждань позивачів, які тривають з 1 вересня 2006 року, беручи до уваги обґрунтування останніх щодо завданого їм душевного болю, переживань та страждань, порушення нормальних життєвих зв»язків внаслідок загибелі ОСОБА_9, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, об»єтивно визначив розмір моральної шкоди, правомірно стягнувши її із ОСОБА_4 на користь позивачів.

За таких обставин, посилання відповідача на недотримання місцевим судом при визначенні розміру моральної шкоди вимог щодо розумності та справедливості є безпідставним, оскільки з урахуванням тяжкості наслідків, які виникли в результаті ДТП, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, з урахуванням всіх обставин дорожньо-транспортної події, не можна вважати завищеним та необ»єктивним.

Окрім того, в ході дослідження апеляційним судом витребуваної на стадії апеляційного розгляду кримінальної справи №06236151 за фактом ДТП, колегією суддів встановлено, що згідно першого варіанту висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2233/3492 від 16 квітня 2009 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Мітсубісі ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом застосування екстреного гальмування, тобто виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В той час, як згідно другого варіанту висновку вказаної комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, водій автомобіля Мітсубісі ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_9 шляхом застосування своєчасного гальмування і виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру / а. крим. с. 162-171/.

Згідно постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Полтавській області про закриття кримінальної справи від 31 березня 2011 року, з урахуванням того, що розрахунки можливостей кожного із учасників пригоди уникнути зіткнення між собою та наслідків від нього, проведеними експертними дослідженнями трьох різних державних експертних установ не дають підстав для пред»явлення обвинувачення водію автомобіля Мітсубісі Лансер ОСОБА_4, та з урахуванням заяви потерпілого ОСОБА_7 про те, що він не заперечує щодо закриття кримінальної справи, вказана кримінальна справа, порушена за фактом ДТП за ч.2 ст. 286 КК України закрита провадженням на підставі п.2 ст. 6 КПК України / а. крим. с. 257-258/.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може визнати беззаперечним посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не мав технічної можливості уникнути ДТП через грубу необережність потерпілого.

Окрім того, колегія суддів не вважає доведеним належними доказами відповідачем його твердження про скрутне матеріальне становище, як на підставу до зменшення згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України стягнутої з нього на користь позивачів моральної шкоди, оскільки ОСОБА_4 є здоровим, працездатним, а тому надання відповідачем доказів щодо стану здоров»я ОСОБА_10, який не має будь-якого відношення до даної справи, не дає правових підстав для зменшення стягнутого із відповідача розміру моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: