Справа № 2-225/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.11 м. Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при секретарі Бірюк О.М., з участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачки ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також представників третіх осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (треті особи Глухівська міська рада і Національний заповідник «Глухів») про виділ в натурі частини допоміжного приміщення,

в с т а н о в и в.

За поданим до Глухівського міськрайсуду 28 березня 2011 року підтриманим в суді позовом представник позивача ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення про поділ в натурі між позивачем і відповідачкою двох допоміжних приміщень в будинку № 3 по вул. Путивльській у місті Глухові, виділивши кожному з них те допоміжне приміщення, яке розташоване під квартирою кожного з них, а саме: позивачу напівпідвальне допоміжне приміщення площею 26,3 м.кв. і відповідачці підвальне приміщення площею 40,2 м.кв.. При цьому, на обгрунтування позову представник позивача посилається на те, що він є власником квартири № 2, а відповідачка власником квартири № 3 в зазначеному будинку, а відтак вони з відповідачкою є співвласниками обох наявних у цьому будинку допоміжних приміщень, і оскільки відповідачка не бажає добровільно визначати з позивачем запропонований ним порядок користування допоміжними приміщеннями, то позивач, захищаючи свої права, й порушує перед судом питання про поділ зазначених допоміжних приміщень як обєктів спільної часткової власності.

При розгляді справи судом представники відповідачки ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не визнаючи позову та доводячи необґрунтованість доводів сторони позивача, послалися на те, що позивач не набув прав співвласника щодо розташованого в будинку № 3 по вул. Путивльській у місті Глухові напівпідвального приміщення площею 26,3 м.кв., оскільки розташовану над цим напівпідвальним (цокольним) приміщенням квартиру він купив після її приватизації одним із попередніх власників цієї квартири, коли зазначене напівпідвальне приміщення ще мало статус житлової квартири. Аналогічну позицію щодо позову висловила в суді й представник Глухівської міської ради ОСОБА_4, а представник Національного заповідника «Глухів» ОСОБА_5 у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Зясувавши обставини справи, події і факти, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом, вислухавши доводи представників сторін і третіх осіб, та дослідивши документальні докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідно до Рішення виконкому Глухівської міської ради № 4 від 31 березня 1951 року будинок № 3 по вул. Путивльській у місті Глухові первинно належав місцевій раді. В будинку первинно знаходились три житлові квартири. В напівпідвальному приміщенні площею 26,3 м.кв. знаходилась квартира № 1, в якій до лютого 1988 року мешкало подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_9, яких за рішенням виконкому Глухівської міської ради від 11 лютого 1988 року № 25 було переселено в іншу квартиру у звязку з непридатністю зазначеної квартири для проживання за санітарним і технічним станом. Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради від 19 березня 2009 року № 88 квартиру № 1 за заявою відповідачки переведено до розряду нежитлових приміщень, а рішенням того ж виконкому від 24 березня 2011 року № 91 цьому ж цокольному нежитловому приміщенню за заявою позивача надано статус допоміжного приміщення. На даний час будинок № 3 по вул. Путивльській у місті Глухові містить в собі дві житлові квартири, під якими розташоване підвальне і напівпідвальне приміщення. Власником квартири № 3, під якою розташоване підвальне приміщення площею 40,2 м.кв. з окремим входом, є ОСОБА_7, яка придбала зазначену квартиру за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 17 лютого 2001 року у попередньої власниці ОСОБА_10. Обєктом приватизації зазначена квартира раніше не була, а переходила у власність від однієї особи до іншої на підставі відплатних цивільних договорів. Власником квартири № 2, під якою розташоване напівпідвальне приміщення площею 26,3 м.кв. з окремим входом, є ОСОБА_6, який придбав цю квартиру за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу від 28 травня 2008 року у ОСОБА_11, якому цю квартиру подарувала 27 грудня 2004 року ОСОБА_12, яка була власницею цієї квартири після її приватизації у червні 1995 року за Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ (далі Закон №2482-ХІІ). Зазначений будинок входить до переліку обєктів культурної спадщини Національного заповідника «Глухів».

Ці встановлені судом обставини не оспорюються особами, які прийняли участь у розгляді справи, а судом визнаються такими, що визначають зміст існувавших і існуючих між позивачем, відповідачкою та третіми особами правовідносин, виходячи з яких та з урахуванням положень діючого законодавства щодо підстав для набуття права власності на майно і його поділу, й повинен розглядатись позов.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10 і 11 цього ж кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом пункту 7 частини 1 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

За змістом ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності обох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відносини, повязані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші обєкти приватизації державного житлового фонду регулюються Законом № 2482-ХІІ.

За змістом частини 1 ст. 1 Закону № 2482-ХІІ суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їхню власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв, тощо) цього фонду.

Відповідно до пункту 2 ст. 10 Закону № 2482-ХІІ допоміжні приміщення стають обєктами спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом свідоцтвом про право власності на квартиру. За змістом цієї правової норми для підтвердження набутого саме у такий спосіб права власності на житло не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дають суду підстави визнати, що позивач не є ні власником, ні співвласником як підвального, так і напівпідвального (цокольного) приміщення в будинку № 3 по вул. Путивльській у місті Глухові, оскільки він не набув права власності щодо цих приміщень у порядку, визначеному п. 2 ст. 10 Закону № 2482-ХІІ, чи у інший передбачений діючим законодавством спосіб. А відтак, будь-які дії чи бездіяльність інших осіб (в тому числі й відповідачки) щодо невизнання за ним такого права чи права на поділ такого майна не порушують цивільні права позивача. Зазначені нежитлові приміщення є обєктами комунальної власності (власністю територіальної громади), порядок володіння, користування і розпорядження якими регулюється іншими нормативними актами.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-6, 11-16, 328, 355 ЦК України, ст.ст. 1 і 10 Закону № 2482-ХІІ, а також ст.ст. 1-5, 8-11, 15, 57-61, 88, 209 214 ЦПК України

в и р і ш и в .

Позов ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення суду.

Апеляція на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набере законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження рішення.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_13

Повний текст рішення суду виконаний 27 липня 2011 року.