АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 1576/2011р. Категорія: договірне
Г оловуючий 1 -ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Харківської області в складі : головуючого судді - Черкасова В.В. суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б., Ковач О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2010 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, публічно акціонерного товариства „Інпроінбанк" про визнання та виділ частки в натурі у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, та звернення на неї стягнення по зобов'язанню, -

встановила:

22 вересня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, публічно акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк»(далі ПАТ «Інпромбанк») про визнання та виділ частки в натурі у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання правової допомоги у розмірі 4 500 000 гривень і зобов'язання ПАТ «Інпромбанк» сплатити готівкою позивачу грошові кошти у розмірі заборгованості, визначені та виділені в натурі співвідповідачу ОСОБА_4 судовим рішенням.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21 серпня 2009 року він з ОСОБА_4С, як розпорядником спільного сумісного майна подружжя, уклав договір про надання правової допомоги, наслідками надання послуг за яким повинно було бути ухвалення судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення на користь співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з ПАТ «Інпромбанк» грошей у сумі 16 645 835 гривень та відшкодування у судовому порядку збитків, спричинених незаконним утриманням грошей на поточних рахунках, карткових рахунках ОСОБА_5, достроковим розірванням договорів банківського вкладу з ініціативи ПАТ «Інпромбанк», незаконним здійсненням банківських операцій по перерахуванню грошових коштів.

17 вересня 2010р. набрало законної сили рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2009 р. у цивільній справі № 2-8319/09 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Інпромбанк» про визнання недійсними договорів поруки, визнання незаконним здійснення банківської операції по перерахуванню коштів і відшкодування збитків, у резолютивній частині якого на користь ОСОБА_2 було вирішено усі питання, що стосувалися предмету надання правової допомоги за договором з додатком № 1 від 21.08.2009р.

Однак, співвласники спільного сумісного майна ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовилися сплатити йому адвокатський гонорар, скасували нотаріально посвідчені на його ім'я в межах надання правової допомоги довіреності та в односторонньому порядку розірвали договір про надання правової допомоги від 21.08.2009р.

ПАТ «Інпромбанк» не виконав рішення Дзержинського районного суду

м.Харкова від 17 грудня 2009р. у цивільній справі № 2-8319/09, не повернув ОСОБА_4 і ОСОБА_2 грошові кошти на поточний рахунок, чим унеможливлює одержання позивачем від відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2 адвокатського гонорару за надану правову допомогу.

Тому позивач відповідно до умов договору про надання правової допомоги з додатком № 1 від 21.08.2009 р. вважає, що ним були надані адвокатські послуги на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_2, як співвласникам спільного сумісного майна, в повному об'ємі. Тому вони йому зобов'язані сплатити адвокатський гонорар у розмірі та порядку, встановлених п.п. 5, 6 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 21.08.2009р.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 змінив позовні вимоги у зв'язку з тим, що у ОСОБА_4 майна, належного на праві особистої приватної власності, немає.

Просив суд першої інстанції прийняти до уваги, що договір про надання правової допомоги підписувала ОСОБА_4, провести звернення за зобов'язанням на визначену та виділену у спільній сумісній власності частку ОСОБА_4 у розмірі 4 500 000 гривень.

Справа у суді першої інстанції розглянута у відсутність відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник ОСОБА_2 діюча в його інтересах за довіреністю - ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 визнала в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості розміром 4 500 000 гривень за надані їй адвокатські послуги ОСОБА_3 у повному об'ємі. Окрім того пояснила, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно надання правової допомоги була окрема домовленість, яка за змістом збігалася з предметом надання адвокатських послуг позивачем по договору про надання правової допомоги від 21.08.2009р., ОСОБА_4

Крім того, представник ОСОБА_7 пояснювала, що за адвокатські послуги ОСОБА_3 за представництво у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Інпромбанк» про визнання недійсними договорів поруки, визнання незаконним здійснення банківської операції по перерахуванню коштів і відшкодуванню збитків, ОСОБА_2 були сплачені окремо та повністю.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошові кошти за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова 17 грудня 2009р. у цивільній справі, яке набрало законної чинності 17.09.2010 р., від ПАТ «Інпромбанк» фактично не одержані. У відповідача ОСОБА_4 є власне, зареєстроване на її ім'я, майно, що належить на праві приватної власності та на яке може бути звернено стягнення за зобов'язанням.

Представник також зазначила, що 12 жовтня 2010 р. у простій письмовій було укладено угоду про розірвання договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі, якою було розірвано зазначений договір і розподілено майно, що було придбано у період сумісного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Отже, звернення за судовим рішенням повинно відбутися на розподілене за угодою на ОСОБА_4 майно.

Представник відповідача ПАТ «Інпромбанк» позов визнав в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості розміром 4 500 000 гривень за надані їй адвокатські послуги ОСОБА_3 у повному об'ємі. Окрім представник ПАТ „Інпромбанк" пояснив, що факт сумісного проживання відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 юридично не встановлено. Договір про надання правової допомоги було укладено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 21.08.2009р., а договір про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією родиною, але не перебувають у шлюбі, визнано дійсним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2009р. у справі № 2-10204/09. Отже, кошти, які зобов'язаний

сплатити ПАТ «Інпромбанк» ОСОБА_5 відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 2-8319 17 грудня 2009р., яке вступило в законну силу 17 вересня 2010р., не належать ОСОБА_4 JI.C. і ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та на них не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями ОСОБА_4С, що виникли до визнання дійсним договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією родиною, але не перебувають у шлюбі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ПАТ «Інпромбанк» про визнання та виділ частки в натурі у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, та звернення на неї стягнення задоволено частково.

Стягнуто зі співвідповідачів ОСОБА_4С та ОСОБА_5 солідарно, на користь ОСОБА_3 в якості заборгованості за зобов'язанням - договором про надання правової допомоги від 21.08.2008р., додатком № 1 від 21.08.2009р. до вказаного договору, - грошові кошти у розмірі 4 500 000 гривень, а також судові витрати у сумі 1820 гривень, а разом 4 501 820 (чотири мільйони п'ятсот одна тисяча вісімсот двадцять) гривень 00 копійок.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмолено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 діюча в його інтересах за довіреністю - ОСОБА_6, а в судому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 особисто підтримавши викладені доводи та підстави цієї скарги, просили рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не зявилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, надала до суду заяви про розгляд справи у її відсутність та про визнання позовних ОСОБА_3 в повному обємі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином виконав свої зобовязання за договором про надання юридичної допомоги ОСОБА_4, яка при укладенні договору та додатку до нього з позивачем діяла тільки в інтересах спільного сумісного майна з ОСОБА_5. Правова допомога адвоката. ОСОБА_3 стосувалася спільного сумісного майна - грошей, яких подружжя було протиправно позбавлене, що було предметом іншого судового процесу, рішення по якому вже набуло чинності та ухвалене на їх користь подружжя.

Тому суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_4С та ОСОБА_5 солідарно, на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 4 500 000 грн. в якості заборгованості за зобов'язанням.

Однак з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується частково.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 21 серпня 2009 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги з додатком № 1.. та встановлено розмір гонорару за надання правової допомоги в 4 500 000 гривень. Правовими наслідками надання правової допомоги передбачено було постановления судового рішення, що набрало законної сили про стягнення на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» грошей у сумі 16 645 835 гривень та відшкодування у судовому порядку збитків, спричинених не законним утриманням грошей на поточних рахунках, карткових рахунках ОСОБА_5 достроковим розірванням договорів

банківського вкладу з ініціативи ПАТ «Інпромбанк» незаконним здійсненням банківських операцій по перерахуванню грошових.

В укладеному додатку до договору зазначено, що з 2004 року спільно проживала із ОСОБА_2 однією родиною, але при цьому вона не перебувала з ним у шлюбі. 10.08.2004 р. вони підписали договір про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією родиною, але не перебувають у шлюбі, яким визначили правовий режим їхнього майна/майнових прав і обов'язків на час сумісного проживання та на випадок його припинення.

Факт сумісного проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у термін із 10 серпня 2004 року до 15 травня 2009 року встановлено ухваленим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.11.2009 року, яке набрало законної чинності та ніким не скасовано.

12 жовтня 2010 року договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю , але не перебувають у шлюбі - було розірвано

Згідно до умов цієї угоди був визначений порядок розподілу майна у звязку з припиненням сумісного проживання, а саме: усе майно( у тому числі і грошові внески), яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 залишається йому, а усе майно, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 - залишається ОСОБА_4 у порядку розподілу майна.

Згідно до ч.2 ст.367 ЦК України - у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно до ч.З ст.367 ЦК України - договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вищевказаною угодою передбачено, що спільне майно між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вже поділено в натурі за їх домовленістю. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З вище вказаного вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім'єю проживали до 15 травня 2009 року, вищевказаний договір про надання правових послуг був укладений відповідачкою ОСОБА_4 вже після припинення сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_2А, відповідач ОСОБА_5 ніякого письмового договору про надання юридичної допомоги з позивачем ОСОБА_3 не укладав, не давав письмової згоди ОСОБА_4 на укладання вищевказаного договору з позивачем ОСОБА_3, тобто у нього немає ніяких грошових зобов'язань перед позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечувалось сторонами що договір про надання правової допомоги було укладено 21.08.2009р. тільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, та за їх власноручними підписами, строк дії цього договору ними було визначено до 21 серпня 2012 року.

Згідно ч.2 ст.74 Сімейного кодексу України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Згідно ч.2 ст.9 Сімейного кодексу України, особи, які проживають однією сім'єю можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст, 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Застосовуючи до правовідносин сторін зазначені правові норми суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вони регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній спільної сумісної власності подружжя, а не відносини жінки та

чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, і не стосуються права одного із відповідачів по справі на укладення цивільно-правових угод щодо отримання послуг, зокрема на отримання правової допомоги

Предметом договору про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 21.08.2009 року є надання послуг у вигляді правової допомоги, а саме:

1)Установлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі та визнання укладеним і діючим договору про врегулювання сімейних і майнових відносин чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі;

2)Визнання недійсними договорів поруки, учасником яких безпосередньо чи у опосередкованій формі є Замовник (тобто ОСОБА_4С.);

3)Визнання незаконним здійснення банківських операцій по перерахуванню грошових коштів, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Таким чином, вказаний договір не передбачав для ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ніякого одержання майна, а відтак, і виникнення будь-яких обовязків у ОСОБА_5 перед ОСОБА_3

Відповідно до ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Таким чином, договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є угодою про отримання замовником послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності й не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для ОСОБА_4, як сторони договору (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобовязаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, крім того, у порушення норм ст. 213. 214 ЦПК України не встановив, у чому саме полягають ці порушення прав ОСОБА_3 ОСОБА_5, зважаючи на те, що договір про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений 21.08.2009 року, а спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 припинили 15.05.2009 року, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.12.2009 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, вищевказаний договір про надання правової допомоги був укладений ОСОБА_4 після припинення спільного проживання з ОСОБА_5 15 травня 2009 року

Згідно ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обовязків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми(договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 ніякого письмового договору про надання правової допомоги з ОСОБА_3 не укладав та не надавав письмової згоди ОСОБА_4 на укладення такого договору з адвокатом, відтак, у

ОСОБА_5 немає ніяких грошових зобовязань перед ОСОБА_3

За таких обставин, судова колегія вважає для відповідача ОСОБА_5 вище вказаний договір не має жодних правових наслідків, тобто у нього немає ніяких грошових зобов'язань перед позивачем.

Згідно до ч.2 ст. 636 ЦК України - виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Судом першої інстанції стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь позивача проведено в порушення зазначених вимог, оскільки не передбачено право виконавця вимагати виконання договору від 3-ї особи.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Закон України «Про адвокатуру» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобовязань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України.

Правила адвокатської етики, схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року протокол від 1 - 2 жовтня 1999 року № 6/VI, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії по наданню правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, чч. 1-6 ст. 33 Правил адвокатської етики в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний із факторів, указаних у ч. З цієї статті, не має самостійного значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозвязку стосовно обставин кожного конкретного випадку. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі, тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

При цьому представник відповідача ПАТ «Інпромбанк» та т ОСОБА_2 в ході розгляду справи в апеляційному суді зазначили, що рішенням колегії суддів Верховного Суду України від 16 лютого 2001 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2009 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2010 року скасовано та у задоволені позову ОСОБА_5 до ПАТ «Інпромбанк» про визнання договорів поруки недійсними, дій банку по перерахуванню коштів незаконними та повернення коштів - відмовлено.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час представлення інтересів ОСОБА_4С, адвокат ОСОБА_3 не витратив багато робочого й особистого часу та не приклав значних професійних зусиль, оскільки на його думку він лише насправді домовився з ОСОБА_4 та направив свої дії на стягнення саме з нього суми у розмірі 4 500 000 грн..

ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду стверджує, що позову до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми у розмірі 4 500 000 грн. не заявляв, щодо позовних вимог про проведення звернення за зобов'язанням на визначену Ta виділену у спільній сумісній власності частку ОСОБА_4, то в судовому засіданні апеляційної інстанції він їх не підтримує.

Щодо усного клопотання ОСОБА_3 про відмову в позові в частині звернення за зобов'язанням на визначену та виділену у спільній сумісній власності частку ОСОБА_4, то в цій частині в позові йому відмовлено і рішення суду першої інстанції, як ним так і за змістом апеляційної скарги ОСОБА_2 не оскаржувались

Судом першої інстанції ОСОБА_2 був залучений в якості, відповідача в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про визначення та виділу частки в натурі майна, що належить на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінки, які проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу.

З вищевказаного вбачається, що суд при розгляді даної справи вийшов за межі позовних вимог та на свій розсуд та з власної ініціативи стягнув з відповідача ОСОБА_2А солідарно з ОСОБА_4 суму у розмірі 4 500 000 гривень, тим самим порушив вимоги ст.10 ЦПК України.

За такими обставинами рішення суду першої інстанції у частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 суми у розмірі 4 500 000 грн. ухвалено судом першої інстанції всупереч нормам матеріального та процесуального права та порушує законні права та інтереси відповідача ОСОБА_2.

Тому судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення грошових коштів солідарно з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 з ухваленням судом апеляційної інстанції в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Керуючись ст.ст.303,304, п.З ч.І ст.307,ст.ст. 313,п.п.3,4 ч.1,ч.З ст.309, п.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319,324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7, публічно акціонерного товариства «Інпромбанк» про стягнення з ОСОБА_7 солідарно заборгованості за зобовязанням, договором про надання правової допомоги від 21.08.2008р., додатком № 1 від 21.08.2009р. до вказаного договору, - грошових коштів у розмірі 4 500 000(чотирьох мільйонів пять сот тисяч) гривень, а також судові витрати у сумі 1820(однієї тисячі гривень, а разом 4 501 820 (чотири мільйони п'ятсот одна тисяча вісімсот двадцять) грн. 00 коп. - скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення 4 500 000(чотирьох мільйонів пятсот тисяч) за договором про надання правової допомоги від 21,08.2008р.. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: