АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: трудове Доповідач: Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судці - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В.,Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 лютого 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Світло Шахтаря» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Світло Шахтаря» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтуванні позову позивач вказував, що працював у ВАТ «Світло Шахтаря» на посаді столяра-модельщика. Останні півтора року на підприємстві не було роботи, тому за домовленістю з роботодавцем, раз у два тижні він виходив на роботу. Влітку 2010 року він позивач взяв відпустку за свій рахунок, однак 21 липня 2010 року його було звільнено з підприємства на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Крім того, до цього часу йому не надано ані копії наказу про звільнення, ані трудової книжки.

Тому позивач просив суд поновити його на роботі у відповідача на посаді столяра модельного цеху, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник ВАТ «Світло Шахтаря» проти задоволення позову заперечував, вказував, що з літа 2009 року позивач фактично прогулював роботу, виходив на неї лише на кілька днів, що є підставою для звільнення. Простоїв на підприємстві не було, в той же час позивач виконував роботу за сумісництвом, не бажаючи зявлятися на підприємстві. Просив залишити позовну заяву без задоволення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Стягнуто з позивача на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про поновлення позивача на роботі.

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 були дотриманні вимоги ст. ст.40,43 КЗпП України. Крім того, позивач не надав достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 з 2001 року працював у ВАТ «Світло Шахтаря» (а.с.16, 38). Наказом ВАТ Харківський машинобудівельний завод «Світло шахтаря» від 21.07.2010 року ОСОБА_2 звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України(а.с.17).

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно довідки про режим роботи ВАТ «Світло шахтаря» за період з травня 2009 року по грудень 2010 року включно простоїв на товаристві за ініціативою адміністрації заводу не було (а.с.34).

Крім того, позивач не заперечує факту прогулу в робочий час за період літа 2009 року (а.с.19).

Матеріали справи не містять заяви ОСОБА_2 про надання йому відпусток.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Виходячи з наведеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки при звільненні ОСОБА_2 були дотриманні норми трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги матеріалів справи не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.1ч.1ст.307, ст.308,313 п.іч.1 ст. 314,315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Кочах огли- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 лютого 2011 року - залишити без

змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді