Справа № 22Ц-2162/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 46 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 13 липня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого : Матківської М.В.
Суддів : Кучевського П.В., Оніщука В.В.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю : представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Замостянького районного суду м. Вінниці від 1 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на утримання, -
В с т а н о в и л а :
У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на утримання, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15.03.2010 року із нього на користь відповідача стягнено аліменти в розмірі 300 гр. щомісячно на період догляду за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до 30.08.2012 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справа апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2010 року зменшено розмір стягнутого на користь ОСОБА_3 утримання до досягнення дитиною трьох років з 300 гр. до 200гр. щомісячно.
Розгляд цієї справи відбувався в той період, коли ОСОБА_3 не працювала і перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. У вересні 2010 року ОСОБА_3 вийшла з відпустки по догляду за дитиною і на даний час працює вчителем в НВК школі коледжі № 29 м. Вінниці. Тому, позивач вважає, що оскільки відповідач має постійне місце роботи із стабільною заробітною платою, а також отримує дохід від зайняття репетиторством, вона в подальшому не потребує від нього матеріальної допомоги і таку допомогу він не в змозі надавати, оскільки його заробітна плата складає трохи більше 1000 гр. на місяць, а інших доходів він не має, він являється студентом і сплачує за навчання 2200 гр. в рік, проживаючи разом із матір'ю інвалідом третьої групи, бере участь у її утриманні та сплачує згідно рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 04.03.2010 року аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку, що складає біля 300 гр. в місяць. Позивач вважає, що відповідач з вересня 2010 року втратила право на утримання, оскільки вийшла із відпустки по догляду за дитиною, а матеріальну допомогу їй надавати він не може, оскільки має низький рівень доходів, не має у власності нерухомого майна і автомобілів та зобов'язаний брати участь в утриманні спільної дитини, непрацездатної матері і оплачувати своє навчання. Тому, на підставі ч. 3 ст. 82 СК України він просив ухвалити рішення, яким припинити право відповідача на отримання аліментів із нього на її утримання та стягнути з відповідача на його користь 400 гр. неправомірно отриманих від нього на її утримання. По ходу розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на його користь неправомірно отримані аліменти в сумі 800 гр.
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 червня 2011 року позов задоволено частково.

Припинено право ОСОБА_3 на отримання від ОСОБА_4 аліментів в розмірі 200 гр., щомісячно на її утримання, до досягнення донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначила, що рішення суду є незаконним і не справедливим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити, скасувати рішення і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про припинення права на утримання.

Представник позивача заперечила апеляційну скаргу, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що являється підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового.

Так, судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 15 березня 2010 року ОСОБА_4 зобов'язаний до сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 300 гр. щомісячно на період догляду за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 12 січня 2010 року до досягнення дочкою трирічного віку до 30 серпня 2012 року (а. с. 32-33, 6).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2010 року рішення змінено, зменшено розмір стягнутого на користь ОСОБА_3 утримання з 300 гр. щомісячно до 200 гр. щомісячно (а. с. 34).

Також на виконання рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 04.03.2010 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по ј частині всіх доходів, щомісячно, до повноліття дитини.

До вересня 2010 року відповідач ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до 30.08.2012 року. У вересні 2010 року вона вийшла на роботу: працює і отримує заробітну плату в межах від 1775 гр. до 2167 гр. в місяць.

Позивач працює, стабільно отримує заробітну плату, яка в загальному розмірі не являється меншою ніж була до ухвалення судових рішень про стягнення аліментів.

Свої вимоги про припинення стягнення утримання на користь ОСОБА_3 позивач мотивував тим, що згідно положень ч. 3 ст. 82 СК України відповідач не потребує від нього матеріальної допомоги на своє утримання, а він не в змозі надавати їй таку допомогу.

При цьому вказав, що всі інші зазначені ним факти в обґрунтування даного позову залишилися такими ж самими, які були враховані судовими рішеннями про стягнення з нього такого утримання станом на травень 2010 року. Змінилося лише матеріальне положення ОСОБА_3, а саме: вона вийшла на роботу, працює, отримує заробітну плату в більшому розмірі ніж він, а після вирахування з нього аліментів на користь доньки, сплати аліментів на утримання бувшої дружини, оплати за навчання і надання матеріальної допомоги своїй матері все це було враховано судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення 18 травня 2010 року, у нього залишається значно менша сума, ніж та, яку має відповідач: її заробітна плата, отримані від нього аліменти і утримання та доходи від зайняття репетиторством.

Відповідно до частини 4, 6 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Отже, вихід відповідача на роботу із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та її краще матеріальне становище не являється законною підставою для припинення утримання.

Можливість надання чоловіком матеріальної допомоги на утримання була досліджена судом і реальна можливість надання утримання саме у такому розмірі встановлена судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання, по якій 18 травня 2010 року ухвалено рішення апеляційним судом Вінницької області (а. с. 34).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З часу встановлення таких обставин 18 травня 2010 року матеріальне положення ОСОБА_4 і інші обставини, які дають змогу сплачувати таке утримання, у нього не змінилися, що було встановлено судом із його пояснень і пояснень його представника та підтверджено матеріалами справи.

Інших підстав для припинення права дружини на утримання, що визначені ст. 85 СК України, позивачем не зазначено і судом не встановлено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, тобто не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України являється підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про припинення права на утримання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 84, 85 СК України, ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 1 червня 2011 року в частині припинення права на утримання скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на утримання відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :