Справа № 22-ц-3378/11 Головуючий у 1 інстанції: Савуляк Р.В.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2011 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючий суддя : Шумська Н.Л.

судді: Бермес І.В., Шандра М.М..

секретар: Гордій У.

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою директора пп фірми Вікторна рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до пп Віктор, ПАТ Страхова група ТАС, третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 26.08.2003року про стягнення 9022,06грн. майнової шкоди та 20 000грн. моральної шкоди, відшкодувати судові витрати.

Рішення суду, після перегляду судом апеляційної інстанції та повернення на новий розгляд, від 30.11.2010року позов задоволено частково, стягнено з відповідача пп Вікторна користь позивача ОСОБА_2 9022,06коп. майнової шкоди та 1000грн. моральної шкоди, відшкодовано судові витрати в розмірі 600грн. за оцінку вартості ремонту, 90грн.судових витратта 120грн. за ІТЗ.

Рішення оскаржено директором пп ВікторОСОБА_3 У апеляційній скарзі ОСОБА_3 від 09.12.2010року вказує про незаконність рішення, яке просить скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах позову, апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення скарги.

У рішенні суду першої інстанції суд дійшов висновку про доведеність обставин, за якими діями водія ОСОБА_3 внаслідок діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, завдано шкоди позивачу, що полягає у майновій шкоді 9022,06грн. та моральній 1000грн.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується, оскільки висновки суду ґрунтуються на повно та всебічно зясованих обставинах справи, належних доказах, їх достатності та взаємному звязку в їх сукупності.

Судом правильно застосовано норми матеріального права ЦК УРСР 1963року, що втратив чинність, оскільки на час ДТП у 2003році діяв цей закон.

Згідно ст.440 ЦК УРСР шкода, заподіяна особі або майну, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, в повному обсязі. Той, хто заподіяв шкоду звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, настає у відповідності до вимог ст. 450 ЦК УРСР, за якою організації і громадяни, діяльність яких повязана з підвищеною небезпекою для оточення ( власники автомобілів) зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тому колегія суддів вважає, що відповідачем, на якому лежить обовязок доказування на підставі вказаної норми матеріального права, не доведено на підставі належних та допустимих доказів, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу позивача.

Згідно ч.2ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У апеляційній інстанції апелянт ставив під сумнів належність доказів, а саме протоколу про адміністративний проступок від 28.02.2003року та матеріалів справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП. Однак такі твердження носять характер припущень, що не може бути основою доказування, згідно вимог ст.60 ЦПК. Відповідачем не представлено та судом не було здобуто доказів незаконності дій посадових осіб при складанні процесуальних документів, фіксування ДТП та оформлення справи про адміністративне правопорушення. Відсутні також у матеріалах справи висновки органів та посадових осіб, уповноважених на проведення перевірки законності дій ДАІ, щодо наявності таких порушень.

Тому колегія суддів твердження відповідача в обґрунтування заперечень позову про незаконність дій посадових осіб ДАІ вважає недоведеними, такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, обставини, зафіксовані у протоколі про скоєння адмінправопорушення від 28.02.2003року не були спростовані судом при розгляді адміністративної справи та при ухваленні постанов про закриття провадження у справі на підставі ст..38 КУпАП, тобто за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, а не за відсутності у його діях складу проступку за ст.124 КУпАП. Згідно принципу судочинства у цій категорії справ, суд закриває провадження у справі, застосовуючи строки лише у випадку доведеності винних дій правопорушника.

Цей принцип також було застосовано апеляційним судом в ухвалі від 02.10.2006року (а.с.86) при перегляді рішення суду по цій справі. Зокрема, колегія суддів, скасовуючи рішення суду від 23.06.2006року, вказувала, що закриття судом справи із застосуванням строків притягнення за ст.38 КУпАП, допускається лише за умови доведеності вини особи у вчиненні правопорушення.

З підстав неправильного застосування строків притягнення до адмінвідповідальності поставу суду у адмінсправі не було скасовано як незаконну. Згідно матеріалів адміністративної справи №3-3377/07 Червоноградського міського суду Львівської області, постанову суду від 15.11.2007року залишено без змін.

У цій постанові зазначається, що відповідно до ст.38 КУпАП, у разі відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи, але при наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття.

Згідно ч.3,4ст. 61 ЦПК, обставини, встановлені судовим рішенням (вироком, постановою) у цивільній, господарській, адміністративній, кримінальній або справі про адміністративне правопорушення, що набрало законої сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено рішення (вирок, постанова) з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вини цією особою.

Крім того, у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.6.2003року (справа №3-3377/07), яка набула чинності та ніким не оскаржувалась, встановлено, що 28.02.2003року ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить пп Вікторрухався по автодорозі з м.Львова до м.Червоноград. Проїхавши населений пункт смт ОСОБА_4, водій ОСОБА_3, не переконавшись в тому, що жоден з водіїв ТЗ, які рухаються за ним, не розпочали обгону, здійснив маневр обгін автомобіля, який рухався в попутному напрямку, а в той час водій автомобіля НОМЕР_2, водій ОСОБА_5, здійснював маневр обгону вказаного автомобіля ОСОБА_3. Щоб уникнути зіткнення з автомобілем Форд-Фокус водій БМВ ОСОБА_5 прийняв міри екстреного гальмування, звернув вліво на узбіччя дороги, але зупинити автомобіль не зміг, так як узбіччя було мокре, зїхав у кювет та перекинувся.

Тому колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції з посиланням на матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 про доведеність його вини у заподіянні шкоди позивачу. Розмір шкоди також визначено правильно та ніким не спростовано, в розмірі 9022,06грн.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим рішення суду про стягнення на користь позивача 1000грн. моральної шкоди, що передбачено ст.440-1 ЦК УРСР. Доводи скарги не ставлять під сумнів висновки суду щодо отримання моральної шкоди позивачем, яка полягала у стражданнях внаслідок участі у ДТП та пошкодженні автомобіля, вимушеності змін у житті та необхідності проведення його ремонту, додаткових зусиль для організації життя. Розмір відшкодування правильно визначено з врахуванням принципів цивільного судочинства, тому колегія суддів погоджується з визначеним у 1000грн. її розміром, оскільки визначена позивачем у розмірі 20 000 грн. моральна шкода є значно завищеною, належно не мотивованою.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому колегія суддів, виходячи з положень ст.308 ЦПК, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства- фірми Віктор відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30.11.2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до пп Віктор, ПАТ Страхова група ТАС, третьої особи ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом 20-ти днів з часу набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованеого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Шумська Н.Л.

С у д д і: ОСОБА_6 ОСОБА_7