Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-445/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Іваненка В.Д.

суддів Скіця М.І., Качана О.В.

при секретарі Бурдуковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» філія «Черкаський аукціонний центр», Підрозділ примусового виконання рішень суду Головного управління юстиції в Черкаській області, Орган опіки та піклування Придніпровського районного виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, -,

встановила:

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» філія «Черкаський аукціонний центр», Підрозділ примусового виконання рішень суду Головного управління юстиції в Черкаській області, Орган опіки та піклування Придніпровського районного виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 4 лютого 2004 року вона взяла в борг у ОСОБА_4 58671 грн. В забезпечення виконання зобов'язання був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності відповідно до договору дарування від 21 листопада 2011 року.

Згодом вона знову взяла у ОСОБА_4 в борг кошти і по даному факту була складена додаткова угода, сума кредиту збільшилася до 101 000 грн. В зв'язку зі скрутним матеріальним станом вона не змогла повернути борг і тоді приватний нотаріус ОСОБА_5 вчинила нотаріальний напис, згідно з яким засвідчила право звернути стягнення на спірну квартиру.

Вважає, що договір іпотеки від 04 лютого 2004 року та додаткова угода від 30 листопада 2005 року є незаконними, суперечать законодавству, спрямованому на захист дітей. Зокрема, при укладенні даних договорів нотаріус ОСОБА_5 порушила вимоги законів про захист прав неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на момент укладання договору іпотеки та додаткової угоди проживав та користувався спірною квартирою. Також правочин був укладений без згоди органів опіки та піклування, нотаріус при його посвідченні не витребував їх згоди. Про порушення житловій прав її сина вона дізналася після вчинення нотаріусом виконавчого напису в квітні 2007 року.

Посилаючись на викладене, просила визнати договір іпотеки від 4 лютого 2004 року та додаткову угоду до нього від 30 листопада 2005 року недійсними.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 листопада 2010 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 на дане рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заборонити вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_2.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності та правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Так відповідно до ст. З ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до процесуального закону, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України та ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюю: відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнані недійсними іпотечного договору та додаткової угоди до нього районний суд виходив з тог що Закон України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульні дітей" від 02.06.2005 року набрав чинності з 01.01.2006 року, а договір іпотеки сторонам укладено 04.02.2004 року.

Згідно матеріалів справи, на підставі доказів, які подали суду сторони, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що виконавчий напис нотаріус було вчинено 30.03.2007 року, коли сину позивачки вже виповнилось 19 років ( ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2) і відповідно його права як неповнолітнього не були порушені.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання апелянта про те, що при нотаріальному посвідченні договору іпотеки були суттєво порушені положення Закону України «Про.охорону дитинства» від 26.04.2001 року грунтуються на невірному тлумаченні законодавства.

Наведене свідчить, що судове рішення є законним і обгрунтованим, а тому не може бути скасоване за наведеними в апеляційній скарзі доводами, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та на підставі закону, що регулює їх.

У судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судово засіданні, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або може призвести до неправильного вирішення справи, носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 листопада 2010 року справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» філія «Черкаський аукціонний центр», Підрозділ примусового виконання рішень суду Головного управління юстиції Черкаській області, Орган опіки та піклування Придніпровського районного виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді