АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22 - ц - 501/2011 р. Головуючий 1 інст. Назаренко О.В.
Категорія: право власності
в порядку спадкування Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2011р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Кружиліної О.А.,

при секретарі Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садового товариства «Акація», про визнання не дійсним рішення, державного акту про право власності на земельну ділянку, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, стягнення суми, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

16 серпня 2006р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, садового товариства «Акація» про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно матері ОСОБА_3, померлої 2 серпня 1994р., позивачка посилалася на те, що за життя її матері в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, ними було придбано будинок і земельну ділянку у садовому кооперативі «Акація» та автомобіль ВАЗ 21061, державний номер Т9583 ХА, а також на грошові кошти на ім'я матері ОСОБА_3 на рахунку у банку.

Таке майно є спільною власністю подружжя, незважаючи на те, що правовстановлюючі документи видані на ім'я відповідача ОСОБА_2, і після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина спадкоємцями якої в рівних долях є вона та відповідач ОСОБА_2, - чоловік померлої.

Після смерті її матері автомобіль реалізований особисто ОСОБА_2, незважаючи на те, що він входив до складу спадкового майна. Відповідач ОСОБА_2, перешкоджав оформленню її права власності на спадкове майно, оскільки тривалий час не реєстрував садовий будиночок, а згодом приватизував земельну ділянку лише на себе.

Позивачка неодноразово доповнювала і уточнювала позовні вимоги, остаточно просила:

- визнати недійсною угоду купівлі продажу автомобіля ВАЗ 21061 державний номер Т9583 ХА відповідачем ОСОБА_2, стягнути з відповідача подвійну вартість ? частини автомобіля;

- визнати за ОСОБА_1 право на спадкування ? частини вкладу 1986р., який знаходиться в ощадбанку Комінтернівського району м. Харкова рахунок №13517 на імя ОСОБА_3;

- скасувати рішення Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області № 83 від 11.03.2008 року в частині визнання за відповідачем права власності на садовий будинок №29 в садівничому кооперативі "Акація" та визнати недійсним свідоцтво про право власності на цей будинок;

- визнати недійсним державний акт ЯД № 029843 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на якій розташований садовий будинок №29 в садівничому кооперативі "Акація" та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину цієї земельної ділянки;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину садового будинку №29 в садівничому кооперативі "Акація";

- стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000гривен.

В судовому засіданні першої інстанції позивачка підтримала свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 8 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у позові, при цьому виходить з наступного.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР 1963 р., чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_3 померла 2 серпня 1994р. Позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відповідач ОСОБА_2 - фактично. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Таким чином законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 став власником земельної ділянки у садівничому кооперативі "Акація" на підставі розпорядження Харківської РДА від 11.09.2007р., що підтверджується копією Державного акту (а.с.202), будинок у садовому кооперативі «Акація» був зведений до набрання чинності Закону України "Про власність" та зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Покотилівської селищної ради від 11.03.208р. за №83.

За правилами ст. 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, не вправі розпоряджатися цим будинком (продавати, дарувати, здавати в найом тощо) оскільки він не є обєктом права власності.

За загальним правилом, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

За встановлених обставин земельна ділянка та садовий будинок не входили до складу спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що спірне майно: автомобіль ВАЗ 21061 державний номер Т9583 ХА, придбано за час шлюбу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та є їх спільною сумісною власністю.

ЦК 1963 р. не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з вимогами ст. 552 ЦК відповідач ОСОБА_2 був не вправі розпоряджатися спадковим майном протягом шести місяців після смерті дружини.

Доводи апеляційної скарги, що про порушення свого права позивачці стало відомо в 2005р. з дня продажу автомобіля, - безпідставні.

Згідно статей 71, 76 ЦК УРСР 1963 року, положення яких підлягає застосуванню з огляду на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 своєчасно прийнявши спадщину та будучи власником спадкового майна, у відповідності до вимог ст.562 ЦК УРСР 1963 року, з позовом по поділ спадкового майна в судовому порядку не зверталася, спірним спадковим майном не користувалась.

За статтею 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Закон не визначає переліку причин пропуску строку на звернення до суду, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі позову протягом визначеного законом строку в зв'язку з наявністю об'єктивних перешкод для звернення до суду; при цьому суб'єктивні причини та особисті мотиви позивача самі по собі не можуть вважатися перешкодами для звернення до суду.

З клопотанням про поновлення строку на звернення до суду з позовом про захист порушеного права позивачка не зверталась, з позовом до суду звернулась через 12 років з дня відкриття спадщини, об'єктивних перешкод для подачі позову які б існували для позивачки тривалий час судом не встановлено.

В даному випадку за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернулася до суду за межами строку, встановленого ст. 71 ЦК УРСР 1963 року.

Щодо вимог позову про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування ? частини вкладу 1986р., який знаходиться в ощадбанку Комінтернівського району м. Харкова рахунок №13517 на імя спадкодавці ОСОБА_3, судова колегія зазначає, що згідно зі ст. 564 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що вклад, щодо якого вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, після його смерті переходить до спадкоємців за законом на загальних підставах і на нього видається свідоцтво про право на спадщину.

Таке право набувається шляхом одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за письмовою заявою спадкоємців. Пленум Верховного Суду України у ч. 2 п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7, роз'яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що після смерті ОСОБА_3, вона як спадкоємиця подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а. с. 18).

За таких обставин позивачка не позбавлена можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на вклад.

Судова колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на вимоги ст.. 346, 11 ЦК України 2003 року, оскільки даний матеріальний закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права, з огляду на це та відповідно до ст. 308 ЦПК України підстав для скасування судового рішення не має.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 8 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді