АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8402 / 2010 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Мілінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі: ПАТ «ОТП Банк»), Приватної фірми «Харківське агентство нерухомості» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року позивачка ОСОБА_2 в особі свого вповноваженого представника звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувалося на те, що 22 листопада 2007 року між позивачкою та відповідачем по справі - ПАТ «ОТП Банк» (на той час ЗАТ «ОТП Банк») був укладений Кредитний договір № ML 701/1005/2007, згідно якого позивачці на придбання нерухомого майна було надано кредит в розмірі 54 681,04 дол. США з кінцевим строком його погашення до 22.11.2019 року та сплатою відповідних процентів за користування кредитними коштами.

Зазначений Кредитний договір від імені Банку підписаний та засвідчений печаткою повіреним - Приватною фірмою «Харківське агентство нерухомості» в особі ОСОБА_4, що діяла на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності.

Однак, на думку позивачки, вказаний Кредитний договір був укладений в порушення вимог чинного законодавства, а саме ст. 99 Конституції України, ст.ст. 524, 533 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та нормативних актів щодо валютного регулювання в Україні, оскільки містить положення про видачу кредитних коштів банківською установою, а також зобовязання позичальниці щодо повернення цих кредитних коштів - в іноземній валюті за відсутності у сторін індивідуальних ліцензій, виданих Національним банком України, на здійснення таких валютних операцій.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що Кредитний договір № ML 701/1005/2007 від 22.11.2007 року по своїй суті є несправедливим та був укладений нею внаслідок недобросовісної діяльності відповідача - ПАТ «ОТП Банк», позивачка ОСОБА_2 просила суд на підставі ст. 99 Конституції України, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України N 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 6 постанови НБУ від 30.05.2007 року № 200 «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України» визнати цей кредитний договір недійсним.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25 січня 2011 року було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_2 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2011 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в звязку з повторною неявкою позивачки в судове засідання.

В апеляційній скарзі представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали районного суду, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направлення справи до того ж суду першої інстанції для подальшого її розгляду по суті.

В обґрунтування своєї скарги апелянт вказує на те, що 24 березня 2011 року він як вповноважений представник позивачки ОСОБА_2 не зявився в призначене судом першої інстанції судове засідання з поважних причин, оскільки в цей час приймав участь у розгляді іншої справи в Жовтневому районному суді м. Харкова, про що заздалегідь попередив суд першої інстанції, подавши до канцелярії Київського районного суду м. Харкова відповідну письмову заяву з клопотанням про перенесення розгляду справи на іншу дату, але суд першої інстанції на вказану обставину належної уваги не звернув, у звязку з чим безпідставно залишив позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України суд апеляційної інстанції, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як зазначено у ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та закону України «Про міжнародне приватне право».

Право особи на судовий захист своїх прав, свобод, а також законних інтересів гарантується Конституцією України та безпосередньо передбачене ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права та обовязки осіб, які беруть участь у справі, визначені в ст. 27 ЦПК України, а процесуальні права та обовязки сторін, крім того, додатково визначені ще й у ст. 31 цього ж Кодексу.

При цьому в ч. 3 ст. 27 ЦПК України чітко зазначено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, передбачені ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 вказаної правової норми суд повинен відкласти розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі:

1) неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки;

2) першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У разі ж повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду ( частина 3 статті 169 ЦПК України).

Такі ж наслідки повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, передбачені й п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, 24 лютого 2011 року, а також повторно 24 березня 2011 року ні позивачка ОСОБА_2, ні її представник ОСОБА_3 в призначене судом першої інстанції судове засідання не зявилися, хоча належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, були повідомлені про час та місце розгляду справи судом, про що свідчать наявні в матеріалах цивільної справи розписки про вручення судових повісток та відповідні заяви представника позивачки ОСОБА_3 ( а.с. 14, 16, 19, 21, 38, 40, 42).

При цьому будь-яких заяв про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника до суду першої інстанції від останніх також не надходило.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано, на законних підставах залишив позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, а тому претензії апелянта щодо законності прийняття судом цього процесуального рішення, викладені ним в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів» поважність причин повторної неявки позивача в судове засідання будь-якого правового значення не має, а для прийняття судом рішення про залишення позовної заяви без розгляду достатньо одного лише факту неявки належно повідомленого позивача в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

При цьому судова колегія вважає доцільним також зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України постановлене судом першої інстанції по справі процесуальне судове рішення, яке є предметом апеляційного оскарження, не позбавляє позивачку ОСОБА_2 права повторно звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів шляхом подачі аналогічного позову в порядку, передбаченому діючим цивільним процесуальним законодавством.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: