Справа № 2-51/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2011 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Монташевич С.М.,

секретаря - Гаврилюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно та позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на будинковолодіння по вул. Шевченка, 41 в с. Раків Долинського району.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.01.2010 року померла ОСОБА_6 У звязку з смертю відкрилася спадщина за заповітом, згідно якого все своє майно померла заповіла їй. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався. ОСОБА_5 скористався своїм законним правом та відмовився від прийняття обовязкової частки у спадщині.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідний витяг з реєстру прав власників на нерухоме майно, яке було на праві власності у ОСОБА_6 При зверненні в Івано- Франківське обласне бюро технічної інвентаризації їй виготовили технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. У видачі витягу з реєстру права власності на нерухоме майно їй відмовлено, оскільки померла за життя не оформила та не зареєструвала право власності на належне їй будинковолодіння. У звязку з цим вона позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом.

25.10.2010 року на адресу суду поступила позовна заява від ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій вони просять визнати за ними право власності відповідно до належних їм 1/2 часток на будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка в с. Раків Долинського району.

Свої вимоги мотивують тим, що разом з померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у будинку проживали їхні діти ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 Жоден з дітей від спадкового майна не відмовлялися, проте у встановленому законом порядку не оформили і не виготовили відповідної правовстановлюючої документації. На даний час вони мають намір отримати у спадщину і у свою власність належне померлому ОСОБА_7 майно. До складу спадкового майна входить нерухоме майно - будинковолодіння по вул. Шевченка, 41 в с. Раків Долинського району. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті першого спадкодавця в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини ніхто з них не звертався, але спадщину вони фактично прийняли і вступили у володіння спадковим майном після смерті спадкодавця. На даний час вони звернулися в нотаріальну контору, де їм усно було відмовлено, так як пройшли встановлені законом строки, а також тому, що ними не було представлено свідоцтво про право власності померлого ОСОБА_7 Після смерті їхнього батька і діда минуло уже близько 23 років, протягом яких вони фактично користувалися належним йому нерухомим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, додатково пояснили, що після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли його діти -син ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_6, які проживали з ним на день смерті і залишилися проживати і надалі у спадковому будинковолодіння. Будь-хто з інших спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не зверталися У 2002 році помер ОСОБА_10, який своєї сімї та дітей не мав. У будинку залишилася проживати ОСОБА_6, яка і прийняла спадщину після смерті брата. Дітей у сімї ОСОБА_6 не було. ОСОБА_1 пять років допомагала ОСОБА_6 Повністю вела все господарство. ОСОБА_6 склала на її імя заповіт. ОСОБА_12 своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 відмовився від обовязкової частки у спадковому майні.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради сільський голова ОСОБА_13 позов ОСОБА_1 визнав та пояснив, що на час смерті батька ОСОБА_7 у спірному будинковолодінні проживав його син, дочка та зять, а після смерті брата залишились проживати сестра ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком. Заповіт ОСОБА_6 у сільській раді посвічувався секретарем, підпис якої посвідчує дійсність заповіту. ОСОБА_6 була спадкоємицею, тому в довідці і будинковолодіння числиться за нею. Щодо того, що в погосподарській книзі головою господарства зазначений ОСОБА_5, то це не дає йому права власності на будинок, він тільки є особою, яку визначила сімя головою домогосподарства. Згідно по господарських книг головою домогосподарства був ОСОБА_7, а після його смерті - ОСОБА_5

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав, пояснив, що до померлої тітки він навідувався час від часу. У них були нормальні стосунки, поки не втрутилася ОСОБА_1 Він тримав сіно в її стодолі, за що платив гроші, ОСОБА_5 нічого в будинку не робив. Будинок побудував дідо з синами у 1959 році. На момент смерті діда вони не проживали у цьому будинку, у нотаріальну контору він не звертався, податки не сплачував. Його батько від спадщини не відмовлявся, проживав окремо, так як побудував інший будинок. Приблизно до 2009 року тітка говорила, що ніякого заповіту вона не складала. Тому вважає, що оскільки ОСОБА_1 є посторонньою особою, яка жодного відношення до їхнього родинного майна не мала, тому просив у задоволенні її позову відмовити, а їхній позов задоволити.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, пояснив, що він допомагав будувати спірне будинковолодіння, возив камінь, допомагав мурувати, проте у ньому не жив. З сестрою у них були нормальні стосунки. Не хоче, щоб чужа людина проживала у їхньому будинку. На заповіті почерк не його сестри. Він у будинку батька не проживав, у нотаріальну контору після його смерті не звертався, податки не сплачував. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Їхній позов задоволити.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, а позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнав. Пояснив, в будинку вони все робили з дружиною за власний рахунок. ОСОБА_7 помер у 1987 році. На той час у будинку проживав він, його дружина та її брат, який згодом теж помер. Ніхто за цих 20 років не приходив до них та не допомагав. Одного разу відповідач приходив до нього, щоб поміряти будинок для приватизації, але він його не допустив. У 2002 році, коли помер брат дружини, залишилися у будинку він та ОСОБА_6 Ніхто на будинок тоді не претендував. Після смерті батька дружина спадщину прийняла. Податок за землю платив він. Коли дружина уже не мала сили працювати, їй постійно допомагала ОСОБА_1, робила за неї всю роботу. Тому вони і вирішили скласти заповіт на неї.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідка, дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року вбачається, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з технічного паспорта, складеного 30.12.2009 року, будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка в с. Раків Долинського району складається з житлового будинку, стодоли, стайні, шопи, вбиральні, криниці, воріт та огорожі (а.с. 7-10).

Відповідно до довідки № 775 від 25.08.2010 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради, на домоволодіння по вул. Шевченка, 41 згідно записів у погосподарській книзі № 3 ОСОБА_2 сільської ради на 1986-1990 роки числилося за померлим ОСОБА_14 На день смерті ОСОБА_7 разом з ним в житловому будинку проживали та були зареєстровані: син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, - помер, дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, - померла, зять ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, - проживає на даний час. Від імені ОСОБА_7 у виконкомі ОСОБА_2 сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с. 47).

З оглянутих у судовому засіданні погосподарських книг № 3 за 1986 рік та за 1996-2000 роки вбачається, що до смерті головою домогосподарства № 41 по вул. Шевченка в с. Раків був ОСОБА_7, а після його смерті - ОСОБА_5 (а.с. 86-92).

Про те, що батьки ОСОБА_6 та її брат ОСОБА_10 померли, свідчать свідоцтва про смерть серії І-НМ № 104502 від 14.01.2010 року, серії І-НМ № 104501 від 14.01.2010 року, серії І-НМ № 106729 від 16.02.2010 року (а.с. 42, 44, 46).

Відповідно до долучених до матеріалів справи договорів про користування електричною енергією, проекту газивікації житлового будинку, договору про надання послуг за газопостачання, квитанцій про оплату комунальних послуг, страхові свідоцтва на будинок та тварин усі вони виготовлені на імя ОСОБА_5 (а.с. 114-134).

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 104585 від 08.01.2010 року ОСОБА_6 померла 07.01.2010 року, актовий запис № 2 (а.с. 4).

Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 277, від 02.10.2008 року ОСОБА_6, що проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5).

Факт реєстрації вказаного заповіту підтверджується копією сторінки з книги реєстрації нотаріальних дій 2008-2010 роки, початок 2011 року, на якій мається відповідний запис № 277 від 02.10.2008 року та копією квитанції на прийом неподаткових платежів (а.с. 103-104).

Відповідно до заяви про відмову від прийняття спадщини - обовязкової частки, нотаріально посвідченої і зареєстрованої за № 107 від 20.02.2010 року, ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини, де б вона не була і з чого б вона не складалася, в тому числі і обовязкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 (а.с. 13).

Згідно заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріально посвідченої та зареєстрованої за № 414, від 20.07.2010 року ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 (а.с. 14).

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що на час посвідчення заповіту вона працювала секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради та була наділена відповідними повноваженнями щодо посвідчення заповітів. У сільську раду приходила ОСОБА_6 з проханням скласти заповіт. Заповіт посвідчувався з дотриманням усіх вимог, зазначених в законі. ОСОБА_12 вчинила всі необхідні дії та провела відповідні записи. Памятає, що ОСОБА_6 розповідала, що має намір скласти заповіт на жінку, яка допомагає їй по господарству.

В судовому засіданні встановлено, що на день смерті ОСОБА_7 у його будинку були зареєстровані та проживали його син ОСОБА_10, дочка ОСОБА_6 та зять ОСОБА_5, а тому вони були такими, що згідно ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину. У 2002 році помер ОСОБА_10 У будинку після його смерті залишилися проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка таким чином була такою, що прийняла спадщину. Будь-хто з інших братів померлого ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не претендували на спадкове майно після смерті брата, з ними не проживали, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. За час життя ОСОБА_6 та її чоловік утримували будинковолодіння та земельну ділянку у належнму стані, сплачували податки, комунальні послуги, дбали про майно. Коли стан здоровя померлої погіршився їй допомагала по господарству позивачка, на імя якої ОСОБА_6 склала заповіт. Даний заповіт незмінений і нескасований. Від спадщини ОСОБА_1 не відмовлялася, звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом строк та бажає оформити її прийняття. ОСОБА_5 який має право на обовязкову частку у спадковому майні, від її прийняття відмовився. До спадкового майна входить будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка в с. Раків Долинського району. А тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити, визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, то в судовому засіданні ними не була представлено належних доказів про те, що вони є спадкоємцями майна ОСОБА_6, ОСОБА_10 чи ОСОБА_7, які прийняли спадщину та вступили у володіння та користування спадковим майном у встановленому законом порядку. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори вони не зверталися, у спадковому будинку не проживали та не проживають на даний час. Крім того, є заповіт, посвідчений секретарем сільської ради та складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 Даний заповіт незмінений і нескасований та є дійсним на сьогоднішній день. А тому саме ОСОБА_1 як особа, визначена у заповіті, має право на спадщину. Таким чином у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 слід відмовити за недоведеністю позовний вимог.

На підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), ст.ст. 392, 1233-1235, 1241, 1251, 1268-1270, 1273, 1275 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння, що знаходиться в с. Раків по вул. Шевченка, 41 Долинського району Івано-Франківської області, яке складається з житлового будинку, стодоли, стайні, шопи, вбиральні, воріт з хвірткою, огорожі.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: