АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1541/11 Справа № 22ц-9475/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Козлова С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним. Позивач вказував на те, що 02 жовтня 2006 року між ними був укладений договір позики з майновим забезпеченням, за умовами якого він передав відповідачеві 757 500 грн., що еквівалентно 150 000 доларам США, а останній зобовязався повернути вказану суму протягом 30 днів від дня предявлення його за письмової вимоги.

В якості забезпечення виконання взятих зобовязань щодо повернення суми позики ОСОБА_4 надав йому майнове забезпечення у вигляді 1/2 частини домоволодіння по вул. Великолуцькій,48 в м.Дніпропетровську, яка залишилася в користуванні відповідача.

Пунктом 10 вказаного договору передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобовязань боржником, позикодавець має право за рахунок заставленого майна задовольнити свої вимоги, в тому числі шляхом одержання цього майна у власність.

01 жовтня 2008 року ним надано відповідачу письмову вимогу про повернення позики, проте взяте на себе зобовязання останній не виконав.

Посилаючись на те, що при укладенні вказаного договору не було додержано нотаріальної форми вчинення правочину, що позбавляє його права звернення стягнення на майно, позивач просив визнати цей договір дійсним.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2009 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, вказуючи на вирішення судом питання про її права, як власника домоволодіння по вул. Великолуцькій,48 в м.Дніпропетровську, без залучення до участі в справі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

За правилами зазначеної статті визнання дійсним договору можливе лише за відсутності передбачених законом обмежень для його укладення та в разі наявності письмових доказів про узгодження сторонами усіх істотних умов договору; при цьому повинно мати місце ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що представник відповідача позов визнав, а також з того, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

При цьому суд не прийняв до уваги розяснення Пленум Верховного Суду України викладені в п.4 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року про те, що у разі визнання відповідачем позову можливе ухвалення рішення про задоволення позову. Проте, якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи.

Розглядаючи справу суд не зясував чи мало місце ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення договору, чи володіє він заставленим майном та чи має документи, які підтверджують його право власності на це майно.

З матеріалів справи (а.с.72) вбачається, що 12 жовтня 2006 року відповідач за договором дарування здійснив відчуження заставленого майна на користь ОСОБА_2

Вирішуючи спір, суд не встановив даного факту і, в порушення вимог ст.33 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення, не залучив до участі в справі ОСОБА_2, чим позбавив її можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями, основу яких становлять ст.ст. 55, 59 Конституції України.

При викладених обставинах ухвалене у справі рішення без змін залишатися не може і підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2009 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: