КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-419/11 р.
14.12.2011 року м.Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді ОСОБА_2,
при секретарі судового засідання -Спільній Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,
В березні 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, в якій просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKTGGK09440004 від 14.09.2006 р. в розмірі 247308,75 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м.Миколаїв, вул.Волгоградська, 11 шляхом продажу його ПАТ КБ «Приватбанком» з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з правом отримання: витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідачку, зареєстровану в спірному будинку, зі зняттям її з реєстраційого обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Миколаєва та стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 19.06.2009р. позов був задоволений в повному обсязі.
Ухвалою від 07.06.2010 року зазначене заочне рішення було скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявилася та не направила свого представника, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надала. Заяв про розгляд справи в її відсутність суду не надано.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі тих доказів, які надали сторони, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 19.09.2006р. між банком та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір, за умовами якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно- цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Миколаєві по вул.Волгоградській, будинок №11, житловою площею 23,90 кв.м, загальною площею 93,80 кв.м. Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 14.09.2006 за реєстровим № 2869, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером 1569981, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 15.09.2006р. та Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.09.2006 р. в реєстровій книзі 26 за номером запису 4018 та в ЄРПВНМ за реєстровим № 15956611.
Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 4626 та накладене заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, реєстровий № 4627/68.
Пунктом 13 Іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 202 000,0 гривень.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
-2246,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;
У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору.
Згідно ст.ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцям на праві власності, а передача в іпотеку майна, що є спільною власністю, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі або в частині, встановленої іпотечним договором, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Статтями 12, 33 цього Закону передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки. Це неналежне виконання боржником основного зобовязання та порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, в тому числі і дострокове виконання основного зобовязання. Реалізація предмету іпотеки здійснюється і за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах і в межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються поміж іншого і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.І ст.38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» містить перелік обовязкових записів, що повинні бути зазначенні в рішенні суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Одним з таких є зазначення початкової ціни продажу предмета іпотеки.
За приписами ч.б ст.38 зазначеного закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна.
У звязку з вищенаведеним суд вважає встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки не нижче, зазначеної в п.13 Іпотечного договору іпотечної вартості будинку в розмірі 202 000,0 гривень.
Суд вважає, що позивач довів своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак заявлена позовна вимога щодо надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в т.ч. отримання витягу з Державного реєстру прав власності на дане нерухоме майно, є безпідставною, оскільки повноваження іпотекодержателя за вищезазначеним способом реалізації предмета іпотеки, права та обовязки і процедура продажу визначені ст.38 Закону України „Про іпотеку та до компетенції суду не входить, а отже така вимога задоволенню не підлягає.
Що стосується позовних вимог щодо виселення відповідачки зі зняттям з реєстраційного обліку, суд прийшов до наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.
Зокрема частиною 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки визначено частинами 2 ст.40 цього ж закону: всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити вказане житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо встановлений законом або інший, погоджений сторонами строк, мешканці не звільняють житло добровільно, то їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Суд, вважає позовні вимоги щодо виселення відповідачки та зняття її з реєстраційного обліку такими, що заявлені передчасно, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачем порушуються, не визнаються або оспорюються права та свободи іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житла його мешканцями, а тому відмовляє в їх задоволенні.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам: судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати ІТЗ в розмірі 30 гривень.
Керуючись ст. ст. 10,11,209,212,214-215, 224-226 ЦПК України суд,
Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог, а саме: надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселення відповідачки та зняття її з реєстраційного обліку - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати: судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 30 гривень.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м.Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.Г.Циганоек