Справа №2-90/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2011 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Прокулевича В.С.

при секретарі Крисюк Л.Л.

за участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частину жилого будинку за заповітом та за позовом ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання заповіту складеного 22.08.2008 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №6357 - недійсним.

ОСОБА_4 заявлений позов ОСОБА_5 не визнала та звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 38/300 часток жилого будинку по вулиці Кулика №9 м.Умані у звязку із спадкуванням за заповітом від 22 серпня 2008 року.

ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, також звернулася до суду з позовом ОСОБА_4 про визнання заповіту складеного 22.08.2008 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №6357 - недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтримав заявлені ним позовні вимоги і просив суд його позовні вимоги задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_4, не визнав і просив суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні її позовних вимог, посилаючись на те, що 18.09.2009 року померла його мати ОСОБА_9, яка проживала в квартирі №44, по вулиці Тищика 17. Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме і нерухоме майно. Дану спадщину він прийняв, як єдиний спадкоємець першої черги після смерті матері, але після спливу 6-ти місячного терміну він звернувся в Уманську міську державну нотконтору за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, де йому повідомили, що все належне покійній матері майно вона заповіла зовсім сторонній людині - ОСОБА_4 Даний заповіт був посвідчений 22.08.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_8. Він вважає вказаний заповіт не дійсним, оскільки на час складання заповіту його матері виповнилося 67 років, але ще задовго до смерті мати хворіла психічним захворюванням, в звязку з чим перебувала на лікуванні в Уманській ПНЛ, вона була інвалідом 2-ї групи, мала вади слуху і зору, хворіла цукровим діабетом, декілька разів перенесла інсульт. Мати постійно вживала заспокійливі медичні препарати та транквілізатори. Поведінка матері, за останні десять років перед смертю внаслідок прогресування психічного захворювання, була незрозумілою по відношенню до оточуючих. На час посвідчення заповіту дії матері були неадекватними.

Крім того ОСОБА_4, на підтвердження своїх позовних вимог, не надала доказу про те, що нотаріальна контора відмовила їй в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому просив суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні її позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їхні позовні вимоги задовольнити та пояснила, що її син ОСОБА_7 є спадкоємцем за законом після смерті його батька ОСОБА_10, померлого 15.03.2007 року у віці 35ти років. 18 вересня 2009 року померла ОСОБА_9, яка була бабусею її неповнолітнього сина ОСОБА_7. Спадкоємцями першої черги після її смерті були її онук ОСОБА_5 та її син ОСОБА_7. Під час звернення з заявою до нотаріальної контори для отримання свідоцтва на право на спадщину вони дізналися, що все своє майно ОСОБА_9 заповіла ОСОБА_4. Це стало для них несподіванкою, оскільки та обіцяла заповісти все своє майно її сину та онуку, про що знали всі їхні родичі. Тут же і зясувалося, що особу заповідача ОСОБА_6І, нотаріус встановлював на підставі паспорта серії НС 557513від 20.11.1998 року виданого Уманським МВ УМВС, який на момент посвідчення заповіту був не дійсний. Отже особа заповідача нотаріусом при посвідченні заповіту так і не була встановлена і тому дуже сумнівно, що саме ОСОБА_9, а не інша особа складала цей заповіт. Також ОСОБА_9 мала вади зору і слуху, а нотаріус при посвідчені заповіту не залучив свідків, чим порушив вимоги ст.1253 ЦК України.

Просила суд визнати не дійсним заповіт складений 22.08.2008 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №6357.

В судовому засіданні представник відповідачки-позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_11 первісний позов та позов ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 не визнав, позов ОСОБА_4 підтримав і пояснив, що їх родина знайома з сімєю ОСОБА_7 протягом 35 років. Було два етапи їх відносин до 2007 року і після. До 2007 року це була звичайна сімя, а після смерті ОСОБА_12, цивільного чоловіка ОСОБА_13, між ОСОБА_5 і матірю виник конфлікт, оскільки ОСОБА_5 вивіз з квартири ОСОБА_14 все майно. При житті, ОСОБА_9 попросила ОСОБА_14 зробити заповіт на сина ОСОБА_15, що той і зробив. Після смерті ОСОБА_10, стосунки ОСОБА_9 і ОСОБА_5 зіпсувалися. ОСОБА_15 погрожував матері, викрав у неї з серванту всі її документи і сказав що все буде належати йому. Після того ОСОБА_9 звернулася до суду за захистом своїх майнових прав. ОСОБА_5 почав збирати інформацію що мати неадекватна, з цим питанням підходив до ОСОБА_4, просив щоб та свідчила про те, що ОСОБА_9 неадекватна. ОСОБА_4 відмовилася про це свідчити, так як ОСОБА_6ІВ. була нормальною, адекватною людиною.

Літом 2008 року ОСОБА_9 прийшла до моєї матирі, так як вони товаришували, у неї була перевязана рука, ОСОБА_13 плакала і жалілася їм, що ОСОБА_5 прийшов до неї додому, пнув об стіну головою декілька разів, викручував руки, розбив телефон. ОСОБА_13 почала кричати і ОСОБА_5 втік. ОСОБА_16 розповідала їм, що ОСОБА_5 погрожує їй, вимагає забрати позови з суду. Після рішення суду в 2008 році, ОСОБА_13 з представником БТІ пішли на вулицю Кулика 9, щоб виконати рішення суду. Коли вони підійшли, то ОСОБА_5 випустив великого собаку, працівник БТІ злякався і пішов звідти. ОСОБА_17 наздогнав ОСОБА_13, вдарив її, вона впала. Після того ОСОБА_13 прийшла до них в крові, того дня ночувала в них, бо боялася йти додому.

Від таких дій ОСОБА_5 покійна прийняла рішення про розрив стосунків з сином.

В 2008 році ОСОБА_13 прийняла самостійно рішення і 22.08.2008 року посвідчила спірний заповіт у нотаріуса. При цьому ОСОБА_9 перебувала в здоровому глузді та ясній памяті, діяла вільно, без примусу, усвідомлюючи свої дії. На момент смерті заповідачки, їй належала на праві власності частка будинку по вулиці Кулика 9, міста Умані, розміром 19/300, інша частина будинку належала її батькові ОСОБА_18. Після смерті батька ОСОБА_13 прийняла спадщину, що складається з 19/300 часток спірного будинку, що підтверджується рішенням суду. Остаточно оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на частку будинку після смерті батька вона не змогла, бо син чинив їй перешкоди. Таким чином на момент смерті ОСОБА_9 їй належало 38/300 часток будинку, які повинні належати ОСОБА_4 як спадкоємиці. ОСОБА_5О хоронив матір не за власні кошти, у неї на електронній картці були кошти 5800 грн., ОСОБА_5 зняв їх на поховання.

Оскільки ОСОБА_5 заперечує законність прав ОСОБА_4 на одержання спадщини, то за захистом своїх прав вона змушена звернутись до суду з позовом і просив суд визнати за нею право власності на 38/300 часток жилого будинку по вулиці Кулика 9, міста Умані у звязку із спадкуванням за заповітом від 22 серпня 2008 року.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_8 суду пояснила, що вона, як приватний нотаріус посвідчувала заповіт, складений ОСОБА_9. Вона знала цю жінку і раніше, та разів з десять приходила до неї на консультацію та за порадою з приводу того як розпорядитися своїм майном. ОСОБА_9 розповідала їй, що хоче подарувати належне їй майно своїй подрузі, яка у всьому їй допомагає. Розповідала також, що з сином у неї неприязні стосунки. Вона відмовила ОСОБА_9 робити договір дарування, порадила краще укласти договір довічного утримання, але ОСОБА_9 відмовилася, пояснивши, що її не потрібно доглядати. Після декількох візитів, ОСОБА_9 прийшла до неї з паспортом і зробила заповіт на свою подругу ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона знала ОСОБА_9 на протязі 20 років. За фахом вона є перукар і тому ходила до покійної підстригати її три рази в рік і двічі на рік робила їй хімічну завивку. Вони добре спілкувалися з ОСОБА_9 Психічних вад чи розладів за нею вона не помічала і не бачила особливих проблем з зором у ОСОБА_9. Зі слухом у покійної були невеликі проблеми, вона недочувала, потрібно було голосно з нею розмовляти. Знає, що ОСОБА_9 хворіла на цукровий діабет, але все розумно і адекватно сприймала. ОСОБА_9 виписувала газети, вона бачила в неї вдома і газети і книги. Весною 2009 року востаннє стригла ОСОБА_9, та їй розповідала про стосунки з сином, що в сімї у них проблеми, дуже важкі відносини з сином, які виникли через майнові питання. У ОСОБА_9 з сином були негативні стосунки, він застосовував до неї фізичну силу.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_9 вона знала на протязі 25 років, та знайома її батьків, вони проживали в одному підїзді, спілкувалися. В 2007 2009 роках вона спілкувалася з покійною по-сусідськи, ОСОБА_13 не проявляла ознак неадекватності, була нормальна людина як і всі. ОСОБА_9 трохи не дочувала, треба було з нею розмовляти голосніше, ніж звичайно, а вад зору вона не помічала, та добре бачила, ходила без окулярів, всіх впізнавала. ОСОБА_13 виписувала газету «Бабушка». Про те, що у ОСОБА_13 з сином ОСОБА_5 були негативні відносини, знає весь їх будинок. Ходили про це чутки. Зі слів сусідів їй були відомі факти застосування насилля з боку ОСОБА_5 до ОСОБА_13.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що ОСОБА_9 знала на протязі 40 років, вони спілкувалися, були в хороших відносинах, покійна любила спілкуватися. Вона не помічала за ОСОБА_9 дивної поведінки чи неадекватних проявів. Вади зору за ОСОБА_13 не помічала, вона сама ходила, не носила постійно окуляри, читала в окулярах. В 2008 році вона спілкувалася з ОСОБА_13, та їй розповідала, що сама найближча її людина це подруга Катя, яка постійно до неї приходила, і ОСОБА_13 теж ходила до Каті. У ОСОБА_9 з сином ОСОБА_15 були погані стосунки, чому, їй не відомо, це чужа сімя. Один раз ОСОБА_9 їй пожалілася, що ОСОБА_5 погано до неї відноситься, плакала.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона є невісткою ОСОБА_4. Покійну ОСОБА_9 і її родину вона знала більше 13 років. Це спочатку була звичайна родина, ОСОБА_13 приходила до її свекрухи часто в гості, бо та була її найкращою подругою. Проблеми в сімї ОСОБА_13 почалися в кінці 2007 року, коли помер її цивільний чоловік ОСОБА_14, який зробив заповіт на сина ОСОБА_13 ОСОБА_5. Тоді ОСОБА_5 забрав у матері ключі, вивіз всі речі з квартири. В лютому помер молодший син ОСОБА_13 ОСОБА_10. Після його похоронів почали шукати документи на будинок, що по вулиці Кулика, і не знайшли, всі вони зникли. Всі зрозуміли, що документи забрав ОСОБА_5, ОСОБА_13 просила сина повернути документи, але той не віддавав. ОСОБА_9 була розумна, адекватна жінка. Весною 2008 року ОСОБА_5 прийшов в квартиру до ОСОБА_13, вчинив там скандал, вдарив матір головою в стіну, розбив настінний телефонний апарат на кухні. Потім ОСОБА_5 почав викручувати матері руки, а вона почала кричати, кликати на допомогу, ОСОБА_5 злякався і втік. Після цього ОСОБА_13 прийшла до них, розповідала про те, що сталося, жалілася і плакала. У неї була забинтована рука, вона казала, що боїться сина. Після того ОСОБА_13 звернулася в суд з позовом про витребування документів, за рішенням суду їй повернули правовстановлюючі документи.

Літом 2008 року ОСОБА_13 з працівником БТІ пішли до будинку на вулиці Кулика, щоб виконати якісь заміри, ОСОБА_5 спустив на них собаку. Працівник БТІ відмовився далі йти і пішов, а ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_13 на вулиці, вдарив її кулаком по носі, вона впала, він пнув її ногою. Після цього ОСОБА_13 прийшла до них додому вся окровавлена і розповіла про інцидент з сином. Після цього ОСОБА_9 почала сильно боятися ОСОБА_5.

Вона не помічала у ОСОБА_13 в 2008 році фізичних чи психічних розладів, та була адекватна, розумна жінка, відповідала за кожне своє слово. В 2008 році ОСОБА_13 не вважала ОСОБА_5 за свого сина, він бив її, погрожував, тому вона їм казала, що сина в неї більше немає.

Їй відомо, що ОСОБА_9 хворіла на цукровий діабет, душевних хвороб у неї не було, вона вживала лише пігулки від діабету, інших ліків в неї не бачила. Про те, що ОСОБА_13 зробила заповіт на ОСОБА_4 їм стало відомо вже в серпні 2009 року, ОСОБА_13 розповіла мені про це по телефону, вона сама ходила до нотаріуса і посвідчувала заповіт, коли саме це було їй не відомо.

В судовому засіданні встановлено, що 22.08.2008 року ОСОБА_9 складений заповіт на усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також на все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру № 44, що знаходиться в м. Умань по вулиці Тищика, буд.17 на користь ОСОБА_4 який посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №6357.

18 вересня 2009 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії1-СР № 120004 від 21 вересня 2009 року виданого ВРАЦС по місту Умані.

З ОСОБА_11 № 81 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи Амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії КЗ «Черкаської обласної психіатричної лікарні» від 15 лютого 2011 року відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 19.09.2009 року, у відношенні якої вирішувалося питання щодо здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на 22.08.2008 року вбачається, що на момент вчинення правочину, а саме на момент складання заповіту 22.08.2008 року ОСОБА_9 ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу або тимчасового розладу психічної діяльності психотропного рівня не виявляла і була здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 позови до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту від 22.08.2008 року не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що на момент вчинення заповіту 28 серпня 2008 року ОСОБА_9 була попередньо ознайомлена з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлювала природу цього правочину та значення своїх дій перебувала при здоровому розумінні та ясній памяті, діяла вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждала на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не була обмежена у встановленому порядку у праві укладати правочини виявила свою волю та заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також на все те, на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру № 44, що знаходиться в м. Умань по вулиці Тищика, буд.17 на користь ОСОБА_4 ОСОБА_23.

Те, що ОСОБА_9 усвідомлювала природу цього правочину та значення своїх дій, перебувала при здоровому розумінні та ясній памяті, діяла вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждала на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього правочину, не була обмежена у встановленому порядку у праві укладати правочини підтверджується ОСОБА_11 № 81 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи Амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії КЗ «Черкаської обласної психіатричної лікарні» від 15 лютого 2011 року з якого вбачається, що на момент вчинення правочину, а саме на момент складання заповіту 22.08.2008 року ОСОБА_9 ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу або тимчасового розладу психічної діяльності психотропного рівня не виявляла і була здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 38/300 часток жилого будинку по вулиці Кулика №9 м.Умані у звязку із спадкуванням за заповітом від 22 серпня 2008 року також не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою та її представником не надано суду доказів про те, що ОСОБА_4, згідно діючого законодавства - ст.ст.1297, 1298, 1299 ЦК України, зверталася в нотаріальну контору з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і нотаріальною конторою відмовлено їй у видачі свідоцтва про спадщину.

На підставі ст.ст.202-209,215,1220-1223,1233,1234,1236,1248, 1257,1268 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання заповіту складеного 22.08.2008 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №6357 - недійсним відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 38/300 часток жилого будинку по вулиці Кулика №9 м.Умані у звязку із спадкуванням за заповітом від 22 серпня 2008 року відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_4 про визнання заповіту складеного 22.08.2008 року ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №6357 - недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, через Уманський міськрайонний суд, протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Головуючий В.С. Прокулевич