АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів: Котелевець А.В., Шаповал Н.М.,

при секретарі Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аліма-Т» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 1 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

28 березня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01 грудня 2009 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір комісії, відповідно до умов якого відповідач за дорученням позивачки зобов'язався за обумовлену сторонами винагороду вчинити правочин щодо купівлі об'єкту нерухомості від свого імені але за рахунок позивачки. Після виконання цього зобов'язання, відповідач мав передати придбане майно позивачці.

На виконання вимог договору позивачкою було передано відповідачу загалом 20 000,00 грн., а відповідач, в свою чергу, придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 15 грудня 2009р.АДРЕСА_1 в будинку літ. В-5 по вул. Тимурівців, 31 в м. Харкові.

Однак, в порушення положень договору комісії відповідач не передав позивачці придбану нерухомість, тому ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 1 квітня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру № 21 в будинку літ. В-5 по вул. Тимурівців, 31 у м. Харкові, загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м.

На рішення суду ТОВ «Аліма-Т», яке не брало участі у справі, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на ті обставини, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки, оскільки саме вони є власником спірної квартири, просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Приймаючи рішення про визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою районний суд виходив із того, що між сторонами був укладений договір комісії, відповідач за дорученням позивачки купив від свого імені обєкт нерухомості, за рахунок позивачки, а тому, остання набула право власності на квартиру.

Проте з такими висновками районного суду погодитися не можна.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із договору купівлі продажу від 15 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив, зокремаАДРЕСА_2, в будинку літ. В 5, по вул.. Тимурівців, 31 у м. Харкові. ( а.с. 9 12)

Згідно договору комісії від 01 грудня 2009 року ОСОБА_3 зобовязався від свого імені та за рахунок ОСОБА_2 укласти договір купівлі продажу вказаної квартири. ( а.с. 6-8)

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За змістом ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона ( комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони ( комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм слід зробити висновок, що при вирішенні вказаного спору суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню і помилково прийшов до висновку про визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру.

Перехід права власності на нерухоме майно на підставі договору комісії не передбачено чинним законодавством, а тому районний суд безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Судова колегія вважає, що вказаним рішенням порушуються права та інтереси ТОВ « Аліма Т », оскільки рішенням господарського суду Харківської області від 26 квітня 2011 року саме за ТОВ « Аліма Т» визнано право власності, зокрема, на спірну квартиру. ( а.с. 24 32)

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає за необхідне скасувати рішення районного суду і відмовити позивачці у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аліма-Т» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: