АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15 листопада 2011 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 рік листопад 15 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Бараннік О.П.,

суддів Глущенко Н.Г., Городничої B.C.,

при секретарі Лещинській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року по справі за позовом прокурора Криничанського району Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Аульської селищної ради, Служба у справах дітей Криничанської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року прокурор Криничанського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до матері дитини ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що ОСОБА_2, згідно характеристики з місця проживання, зарекомендувала себе з негативної сторони, маючи малолітнього сина належного догляду за ним не здійснює, не займається його вихованням, не створює належних умов для навчання та утримання сина.

Дитина проживає у рідних дідуся ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

Батько малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер.

Мати неодноразово попереджалась стосовно наслідків невиконання нею своїх батьківських обов'язків, закріплених ст. 150 СК України, але попередження були проігноровані і не взяті до уваги, і як наслідком не виконання батьками своїх обов'язків, на думку прокурора стало те, що виконавчим комітетом Аульської селищної ради було прийнято рішення № 15 від 22 березня 2011 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав».

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цим же рішенням суду з ОСОБА_2 на користь Органу опіки та піклування Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин зі всіх видів заробітку, а саму дитину передано для подальшого влаштування Органу опіки і піклування Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповно з'ясовані обставини справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції

обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог прокурора Криничанського району Дніпропетровській області відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з послідуючою постановкою нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора, виходячи з наступного.

Позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує своїх обов'язків по піклуванню за своєю дитиною, якого у зв'язку з цим утримують дід та бабуся ОСОБА_2, та відповідно з чим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2010 року ОСОБА_2 відмовлено у відібранні дитини з тих причин, що на думку суду, повернення дитини її матері, за таких обставин, буде суперечити інтересам дитини.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово та односторонньо, без належного з'ясування всіх обставин справи, в матеріалах якої відсутні будь-які докази на підтвердження саме свідомого ухилення відповідачки від свого обов'язку по утриманню та виховуванню дитини.

Так, намагання відповідачки забрати свого сина до себе на виховання, вже після того, ж вона перестала вживати спиртні напої, залишилося поза увагою суду, як залишилося без належної правової оцінки і те, що їй було відмовлено, як в задоволенні позову про відібрання дитини у батьків свого колишнього чоловіка, які дитині про матір говорять погано, безпідставно утримують онука та відносини з якими є неприязними, так і в неодноразових клопотаннях ОСОБА_2 про встановлення днів побачень з дитиною, відносно якої вона не була позбавлена батьківських прав, що свідчить про порушення особистих прав матері щодо своєї дитини та наявність у матері дитини і при таких обставинах батьківського піклування .

Поклавши в основу свого рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 лише рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2010 року щодо відмови у відібранні малолітнього ОСОБА_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції не звернув уваги ні на те, що переважне право на особисте виховання належить саме батькам, а дід та баба мають право тільки брати учать у вихованні, а не виховувати дитину, тим більш, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не являлись опікунами малолітнього ОСОБА_3, ні на те, що неналежне матеріальне забезпечення відповідачки викликане перш за все тим, що знайти постійну роботу у сільській місцевості на сьогодні вкрай тяжко і ця обставина, сама по собі, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав осіб, які відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, несуть основну відповідальність за забезпечення дитини в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Наявні ж в матеріалах справи акти обстежень умов проживання відповідачки про.те, в якому стані знаходиться предмет обстеження, а саме її житловий будинок, його стан та стан подвір'я і земельної ділянки, ніяких відповідей в собі на ці питання не містять, як не містять і матеріали справи в цілому відповіді на те, чи виконувались місцевою владою положення тієї ж статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року щодо вжиття необхідних заходів для надання матеріальної допомоги відповідачці, на вихованні якої знаходиться ще старший син від першого шлюбу, за обставин відсутності можливості працевлаштування у сільській місцевості.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, і питання про застосування крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, що по даній справі в порушення ст. 213 ЦПК України судом першої інстанції виконано не було, рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з послідуючим ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову прокурора Криничанського району, як необгрунтованого.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, п.1 ст. 309, ст.ст. 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року - скасувати.

У задоволенні позову прокурора Криничанського району Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Аульської селищної ради, Служба у справах дітей Криничанської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: