АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: аліментні ОСОБА_1
Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказувала на те, що з 10 липня 1993 року вони з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З листопада 2010 року відповідач у сімї не проживає й матеріальної допомоги на утримання їхнього неповнолітнього сина їй не надає, хоча є працездатним, працює й отримує заробітну платню.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що її заробіток є недостатнім для самостійного утримання сина та забезпечення його навчання в ПП «Компютерна академія ШАГ», позивачка ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для осіб віком від 6 до 18 років, тобто в розмірі 997,00 грн. щомісяця до досягнення останнім повноліття, а крім того, зобовязати відповідача брати участь у додаткових витратах на сина, а саме на навчання останнього в ПП «Компютерна академія ШАГ», додатково стягнувши з відповідача на її користь по 830,00 грн. щомісячно до закінчення навчання, тобто до 01.06.2014 року.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені до нього позовні вимоги не визнав, та заперечуючи проти їх задоволення, посилався на те, що він не проживає з сімєю з вини позивачки, його дружини, яка виставила його з квартири, в звязку з чим він вимушений проживати разом зі своїми батьками.

Крім того, він вказував і на те, що незважаючи на зазначену обставину, він не ухиляється від свого батьківського обовязку та надає матеріальну допомогу своєму синові, оплативши в грудні 2010 року йому підготовчі курси ЦДП в Харківському національному університеті радіоелектроніки та щомісячно направляючи на імя останнього грошові перекази.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 травня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд стягнув з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання їхнього неповнолітнього сина в розмірі 150,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 травня 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

При цьому судом першої інстанції вирішено питання й щодо судових витрат по справі.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на не повне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що він добровільно щомісячно надає матеріальну допомогу своєму синові, надсилаючи йому грошові кошти поштовими переказами, але суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на вказану обставину уваги не звернув.

Крім того, його син ОСОБА_5 перебував на навчанні в ПП «Компютерна академія шаг», додаткові витрати на яке з нього вимагає позивачка, всього декілька днів і з 19 листопада 2010 року знаходиться в академічній відпустці, тобто необхідності нести витрати на його навчання в цій академії на теперішній час не має, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив заявлені позивачкою вимоги в цій частині та стягнув з нього додаткові грошові кошти на користь останньої за відсутності для цього обєктивних підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повній мірі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Як встановлено по справі, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (який зі слів останніх 16 серпня 2011 року вже розірвано в судовому порядку в період розгляду цієї справи) та мають спільну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає з матірю.

Обовязок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 СК України.

Відповідно до цієї правової норми батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька.

Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь і у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

При цьому в кожному випадку, як сама необхідність, тобто потреба в додаткових витратах на дитину, так і їх розмір повинні обєктивно бути доведеними перед судом, виходячи із принципу змагальності сторін, передбаченого ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в рахунок додаткових витрат на їхнього сина, позивачка ОСОБА_4 посилалась на потребу навчання останнього в ПП «Компютерна академія шаг», укладений нею з цим навчальним закладом 02.07.2010 року договір про навчання дитини, оплату нею завдатку в сумі 1 810,00 грн. при укладенні вказаного договору та необхідність подальшої оплати навчання дитини в розмірі 830,00 грн. щомісяця.

Однак, при цьому доводи відповідача стосовно того, що оплата завдатку за навчання їхнього сина в приватному навчальному закладі була проведена в липні 2010 року за спільні сімейні кошти подружжя в період їх сумісного проживання, а тому він не повинен ще й особисто нести витрати на цю оплату, позивачкою не спростовані.

Згідно офіційної довідки Харківської філії ТОВ «Компютерна Академія «Шаг» від 07 вересня 2011 року неповнолітній син сторін ОСОБА_5 проходив підготовку на стаціонарі в цьому навчальному закладі лише з 15 по 19 листопада 2010 року, тобто фактично всього 5 днів, і з того часу перебуває в академічній відпустці (а.с. 55).

Вказана обставина позивачкою ОСОБА_4 визнається й не заперечується, а будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження здійснення нею інших витрат, повязаних з навчанням дитини в зазначеному навчальному закладі, чи нагальної потреби у здійсненні таких витрат у майбутньому позивачкою не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що законні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 в судовому порядку обовязку брати участь у додаткових витратах, повязаних із навчанням його неповнолітнього сина ОСОБА_5 в Харківській філії ТОВ «Компютерна Академія «Шаг», в даному випадку відсутні, а заявлені позивачкою вимоги в цій частині є передчасними.

Таким чином, з огляду на викладене, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2011 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком правильним і справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

При цьому судова колегія вважає доцільним зазначити, що позивачка ОСОБА_4 не позбавлена права в подальшому знову звернутися до суду з позовом про стягнення з її колишнього чоловіка додаткових витрат на їхнього сина за наявності підстав, передбачених ст. 185 СК України, підтверджених відповідними доказами.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не врахував здійснених ним виплат на утримання свого неповнолітнього сина, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки добровільне виконання свого батьківського обовязку не є будь-яким дисконтом для відповідача при вирішенні зазначеного спору, а сплачені ним в добровільному порядку грошові кошти на утримання дитини за період з 19 травня 2011 року можуть бути враховані державним виконавцем під час виконання ухваленого по справі рішення.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180, 181, 185 СК України, ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2011 року - змінити, скасувавши це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь додаткових витрат на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_5, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

У решті рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2011 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: