Справа № 22Ц-2025/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 44 Доповідач: Медяний В. М.

У Х В А Л А
Апеляційного суду Вінницької області
від 06 липня 2011року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2011 року м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого судді: Медяного В.М.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
при секретарі: Сніжко О.А.,
за участю сторін у справі: позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2011 року, -
в с т а н о в и л а :
В лютому 2011 року ОСОБА_2 звернуся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №26 в будинку №37 по проспекту Юності в м. Вінниці. Посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира №26, що розташована в будинку №37 по проспекту Юності в м. Вінниці. В спірній квартирі зареєстровані та проживають: він (ОСОБА_2Г.), його дружина - ОСОБА_4, його дочка - ОСОБА_3, його онука - ОСОБА_5, а також його зять - ОСОБА_3
24.04.2010 року відповідач ОСОБА_3, залишивши доньку з дружиною, переїхав на інше постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Більше року в зазначеній квартирі відповідач не проживає та не сплачує за комунальні послуги та квартплату, в звязку з чим позивач несе додаткові витрати. Добровільно виписатись ОСОБА_3 не бажає.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 березня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 квітня 2011 року зазначене заочне рішення за заявою ОСОБА_3 скасовано.
В подальшому рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №26 по проспекту Юності, 37 в м. Вінниці.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, який зявився до суду та заперечував проти задоволення апеляційної скарги через її безпідставність та необґрунтованість, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст.10, 57, 60, 213, 308 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №4020 та реєстраційного посвідчення, виданого 24.10.2007 року КП ВООБТІ належить Ѕ частка спірної двокімнатної квартири за №26, що розташована в будинку №37 в м. Вінниці по проспекту Юності. Де колишнім власником, відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу являлись відповідач та його батьки. В спірній квартирі відповідно до довідки від 25.01.2011 року за №84 наданої ОСОБА_2 ПП «Майстер-КП»зареєстровані: позивач ОСОБА_6, ОСОБА_4 - дружина, яка також являється власником Ѕ частки даної квартири, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_5 - онука та відповідач у справі ОСОБА_3 На сьогоднішній день в зазначеній квартирі проживають: позивач з дружиною, донькою та онукою. Відповідач ОСОБА_3 з квітня 2004 року тобто протягом більше шести місяців в спірній квартирі не проживає, речей його в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує. За весь період, який відповідач не проживає у даній квартирі, не підтримує родинних стосунків і не відноситься до спірного житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання.
Суд першої інстанції, задовольняючи даний позов, виходив з того, що відповідно до ст..ст.317, 319, 346 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна і з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу. Продавець ОСОБА_3 втратив право користування вказаною квартирою. Доказів щодо періодичного проживання, ремонтування електричної проводки в квартирі відповідачем надано не було, а реєстрація в спірній квартирі порушує права позивача, як власника та покладає на нього додаткові витрати зі сплати коштів за житлово-комунальні послуги.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, припинення сімейних відносин та втрата ОСОБА_3 статусу сімї власника квартири, не набуття самостійного права на житло з підстав, передбачених законом свідчить про відсутність у нього будь-якого права на проживання та реєстрацію у спірній квартирі.
Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В даному випадку співвласниками.
Питання проживання не членів сім'ї власника житла, в тому числі й колишніх членів його сім'ї, врегульовано Главою 59 (ст. ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення.
Згідно ст.ст. 810, 811 ЦК України власник житла (наймодавець) передає наймачеві житло для проживання на певний строк і за плату на підставі договору найму (оренди), який укладається в письмовій формі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не укладав з власниками житла (позивачем по справі) договору найму спірної квартири, чи її частини. А отже відповідач, безпідставно проживаючи в спірній квартирі, тим самим, чинить перешкоди позивачу в користуванні і розпорядженні власністю.
Відповідно до вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положенням ч. 1 ст.71 ЖК України за наймачем або членами його сімї при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що під час розгляду справи не було надано покази свідком ОСОБА_7, оскільки дане твердження повністю спростовуються в матеріалах справи журналом судового засідання від 04.05.2011 року (а.с.34), де чітко зазначено, підписання ним присяги свідка та надання пояснень на запитання судді (а.с.35).
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне врахувати також і те, що інший співвласник 1/2 частини спірної квартири ОСОБА_4 подала до суду заяву якою підтримала позовні вимоги свого чоловіка ОСОБА_2
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 4, 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М.Медяний

Судді: М.В. Матківська

ОСОБА_8