Дата документу 05.07.2011
Справа N 2-1229/2011 р
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2011 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Зимогляд В.В.

при секретарі Давиденко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним, визнання дійсним укладеного договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль, та звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною заявою та просить визнати довіреність, посвідчену 05.03.2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 (реєстраційний номер 1001) удаваним правочином; визнати, що 05.03.2008 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу автомобіля вантажного автопідйомника марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1; визнати за ним право власності на автомобіль - вантажний автопідйомник марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС 065988, виданого Мелітопольським ВРЕР УМВС України в Запорізькій області 04.03.2008 року; звільнити з-під арешту автомобіль - вантажний автопідйомник марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, накладеного ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 12.04.2010 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягає на заявлених позовних вимогах, пояснюючи тим, що на момент купівлі-продажу автомобіля вантажного автопідйомника марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, у ОСОБА_1Ю, були відсутні кошти на його оформлення відповідно до Закону, а коли вирішив оформити на себе право власності, дізнався, що на придбаний ним по довіреності автомобіль накладено арешт. Крім того, зі слів його довірителя дружина відповідача була присутня під час продажу автомобіля, тобто вона знала про наявну угоду, оскільки з заявами про анулювання довіреності не зверталася.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача, просить задовольнити його в повному обсязі, пояснюючи тим, що дійсно ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль вантажний автопідйомник марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, за 45 тисяч гривень, про що була надана розписка. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що його дружина ОСОБА_5 була присутня під час продажу вказаного автомобіля. У завязку з відсутністю коштів у позивача, продаж автомобіля був здійснений по довіреності. До теперішнього часу ніхто довіреність не анулював, та вона була видана на двох, щоб у подальшому було можливо оформити право власності без присутності власника. Крім того, дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на той час перебували у шлюбі, проте дружині було відомо про продаж автомобіля, оскільки її довіритель купував автомобілі по довіреності, надалі ремонтував їх, а потім продавав їх.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні не підтримала позовні вимоги позивача та просить відмовити у їх задоволенні, пояснюючи тим, що автомобіль вантажний автопідйомник марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, є сумісна власність подружжя, тобто її та позивача, оскільки автомобіль був придбаний за час перебування їх у шлюбі, крім того на даний час у суді розглядається цивільна справа за її позовом про поділ майна подружжя, де серед спільного майна зазначений спірний автомобіль. Її, як дружину, під час продажу по довіреності вказаного автомобіля ніхто не повідомляв, про його продаж дізналася з позову позивача.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

05.03.2008 року ОСОБА_2 відповідач по справі надав довіреність ОСОБА_1 позивачу по справі та ОСОБА_6 на управління та розпорядження (продавати, обмінювати, здавати в оренду, страхувати, заставляти, бути майновим поручителем) належним йому на підставі про реєстрацію ТЗ АРС 065 988 автомобілем - вантажним автопідйомником марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1 /а.с. 9/.

Відповідач по справі за зазначену довіреність отримав 45 тисяч гривень від ОСОБА_1 позивача по справі за продаж вказаного автомобіля, про що свідчить розписка від 05.03.2008 року, надана позивачем /а.с. 11/.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, третя особа ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідач по справі на час видачі спірної довіреності від 05.03.2008 року перебували у шлюбі.

Зазначений факт не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно вимог ст.. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.. 65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається з наданої довіреності /а.с. 9/, яка відповідно до Закону нотаріально засвідчена, відсутня необхідна згода дружини ОСОБА_2 ОСОБА_5, про що відсутній відповідний запис.

Доказів, щоб засвідчували факт згоди ОСОБА_5 на продаж спірного автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_6 позивачем суду не надано.

Аналізуючи ствердження представників як позивача, так і відповідача про те, що дружина ОСОБА_2 ОСОБА_5 знала про намір відповідача та надала згоду на продаж, суд оцінює їх критично, оскільки документально, як того виключає ст.. 65 СК України, не підтверджено.

Крім того, третя особа ОСОБА_5 засвідчила, що про існуючу довіреність та про продаж автомобіля - вантажного автопідйомника марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1, їй не було відомо.

Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що довіреність від 05.03.2008 року про передачу ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з правом управління та розпорядження (продавати, обмінювати, здавати в оренду, страхувати, заставляти, бути майновим поручителем) належного йому автомобіль - вантажного автопідйомника марки АП 18 на шасі ГАЗ 3307, випуску 1995 року, д.н. НОМЕР_1 /а.с. 9/, була укладена без згоди ОСОБА_5, чим порушено її право, а тому не може бути визнана удаваним правочином.

Тому, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, судом не встановлено законних підстав для задоволення позовних вимог і тому, вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позові.

Керуючись ст.ст. 15, 57, 58, 59, 60, 89, 107, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 65 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним, визнання дійсним укладеного договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на автомобіль, та звільнення майна з-під арешту відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: