АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

за участю адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Відділення АТ «ОТП Банк» в м. Кременчуці

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 серпня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» відповідно до якого просила визнати недійсним споживчий кредитний договір № ML-D03/013/2007 від 11 грудня 2007 року на суму 48000 доларів США, укладений між нею та відповідачем. Просила зобов`язати ПАТ «ОТП Банк» прийняти від позивача суму кредиту в розмірі 242400 грн. (48000 доларів США x 5.05 грн.) з розстрочкою платежів (реструктуризація) на 180 місяців до 11 грудня 2025 року за таких умов, щомісячний платіж буде складати 1346,67 грн. та у зв`язку з недійсністю кредитного договору визнати недійсним договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-D03/013/2007 від 11.12.2007 року, укладений Банком з ОСОБА_4 та нею, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 62,7 кв. м. Договір іпотеки засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 Також просила визнати недійсним договір поруки № SR-D03/013/2007 від 11грудня 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_4. Окрім того, просила зобов»язати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна записи про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна позивача, яке було передане до іпотеки.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що договір споживчого кредиту № ML-D03/013/2007 від 11 грудня 2007 року є недійсним, у зв`язку з відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної ліцензії НБУ, яка передбачена п.п. «г», «п» ст. 4, ст. 4, п. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх обов`язків за кредитним договором. Недійсність основного кредитного зобов`язання тягне недійсність договору іпотеки № РМL-D03/013/2007 від 11.12.2007 року, чим порушуються права позивача та третьої особи ОСОБА_4 співвласника квартири, як сторін недійсного забезпечувального зобов`язаня. Також позивачка стверджує, що вона несе ризик позбавлення її права власності на належне їй майно, передане в іпотеку, у разі звернення відповідачем ПАТ ОТП «Банк» стягнення на майно.

Вказувала, що укладений відповідачем ПАТ «ОТП Банк» з нею договір містить положення, які значно погіршили її становище за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України. А саме: відповідач, надавши кредит в доларах США порушив норми ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК, ст.ст. 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. 3 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 6, 7 Постанови НБУ №200 від 30.05.2007 р. «Про затвердження правил використання іноземної валюти на території України», тому вважати, що використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесенням у кредитний договір умови, яка є дискримінаційною (такою, що в супереч принципу добросовісності має наслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача), що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем надавачем фінансових послуг, що надає позивачеві право вимагати визнання в цілому кредитних договорів недійсними відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», також відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім того, вказувала, що неодноразово надсилала на адресу Банку листи в яких просила внести зміни в кредитний договір, перерахувавши суму 48000 доларів на гривні за курсом 5,05, який був на момент укладення договору, визначивши суму кредиту в розмірі 242400 грн. і зарахувати сплачені нею суми в доларах США в рахунок погашення кредитних зобов»язань, однак відповідач на запропоновані зміни умов договору не відреагував.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 серпня 2011 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті недійсним задоволено.

Визнано споживчий кредитний договір № ML-D03/013/2007 від 11 грудня 2007 року на суму 48000 доларів США, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, недійсним.

Визнано договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-D03/013/2007 від 11 грудня 2007 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 Миколаєвичем, ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером в реєстрі №13683 і номером заборони 13684 недійсним.

Зобов`язано ПАТ «ОТП Банк» прийняти від ОСОБА_3 суму кредиту в розмірі 242400 грн. (48000 доларів х 5,05 грн.) з розстрочкою платежів (реструктуризацією) на 180 місяців до 11 грудня 2025 року за таких умов, що місячний платіж буде складати 1346,67 грн.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_3 сплачену нею суму 28204,28 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_3 сплачені на інформаційно-технічне забезпечення при розгляді 37 грн.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь держави держмито в розмірі 1700 грн.

З рішенням суду не погодилося ПАТ «ОТП Банк» в особі Відділення АТ «ОТП Банк» в м. Кременчуціта подало на нього апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за умов неповного з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 подали своє заперечення в якому просили скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Виходячи з положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір споживчого кредиту № ML-D03/013/2007 на суму 48000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору були укладені договір іпотеки та договір поруки.

За договором іпотеки № РМL-D03/013/2007 від 11.12.2007 року,зареєстрованим приватним нотаріусом ОСОБА_5, позивач передала в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу за спірним договором та використання доларів США як засобу платежу при сплаті процентів за ним, що передбачено нормами Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Нормами статті 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року (далі - Декрет КМУ).

Окрім того, нормами статті 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша, фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської Ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Згідно вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з тим, на законодавчому рівні межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті не визначені до цього часу.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування, індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою, підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 99-100), відповідач мав на час укладення спірного договору банківську ліцензію на право здійснення ним банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки ті банківську діяльність, а також дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність.

За таких обставин не ґрунтується на вимогах матеріального права висновок місцевого суду про те, що за відсутності в ПАТ «ОТП Банк» індивідуальної ліцензії спірний договір споживчого кредиту не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним, внаслідок чого є недійсним і договір іпотеки.

З урахуванням викладеного, оскаржуване у справі судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Відділення АТ «ОТП Банк» в м. Кременчуці задовольнити.

Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 серпня 2011 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання споживчого кредитного договору в іноземній валюті та договору іпотеки недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: