Справа № 22Ц-1430/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 34 Доповідач: Медяний В. М.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 15 червня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Матківської М.В., Чорного В.І.,
При секретарі : Сніжко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПП «Чумацький шлях»ОСОБА_2
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2011 року у цивільній справі
за позовом Приватного підприємства «Чумацький шлях»до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення шкоди,
У квітні 2010 року позивач ПП «Чумацький шлях»звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької обл?асті від 03 серпня 2011 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20.11.2009 року близько 17 год. 40 хв. на автошляху Стрий Кіровоград Знамянка на обїзній дорозі м. Вінниці в районі 381 км. + 400 м. сталося зіткнення між автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в напрямку м. Умань, автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який рухався в тому ж напрямку та мав намір перестроїтись в праву смугу, та автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5, який рухався позаду автомобіля «ТОYОТА Corolla»в тому ж напрямку.
Відповідач ОСОБА_3 відповідно до наказу №26/к - 09 від 05.10.2009 р. прийнятий на роботу у ПП «Чумацький? шлях»на посаду водія.
Крім трудового договору, між ПП «Чумацький шлях»та ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 05.10.2009 р. У відповідності до п. 1 даного договору працівник, який займає посаду водія, яка безпосередньо пов'язана із збереженням матеріальних цінностей, в тому числі транспортного засобу «NISSAN Serena», д.н. НОМЕР_4, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей.
Згідно із актом приймання від 05.10.2009 року водій ОСОБА_3 прийняв даний автомобіль технічно справний і укомплектований. Також у даному акті зазначив, що йому відомо те, що він несе відповіда?льність за технічний стан і схоронність прийнятого автомобіля, за правильне ним керування.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 працював на час ДТП у позивача на посаді водія, уклав договір про повну матеріальну відповідальність та керував даним автомобілем за актом приймання-передачі автомобіля, а тому він має відповідати за пошкодження керованого ним автомобіля. Так як відповідач добровільно відмовляється відшкодувати позивачу вартість ремонту автомобіля, тому позивач, посилаючись на вищевикладене та норми ст.ст. 130,134,135-1 КЗпП України та ст.ст. 16, 22 ЦК України, звернувся до суду з да?ним позовом.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2011 року в задоволенні позову ПП «Чумацький шлях»до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПП «Чумацький шлях»ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПП «Чумацький шлях»задовольнити. Зазначає, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, тому дана справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60, 213, 308 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову ПП «Чумацький шлях», суд першої інстанції встановив та виходив з того, що відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, для відшкодування завданої шкоди позивачу відповідачем необхідна наявність його вини у відшкодуванні шкоди, а також належність на відповідній правовій підставі майна позивачеві. Необхідність вини для відшкодування працівником шкоди в повному обсязі також встановлена ст. 134 КЗпП України.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 2130, 2131 від 21.12.2010 року, встановити чи мав автомобіль НОМЕР_6 на час ДТП технічні несправності приладів освітлення, а також чи знаходились ці прилади у ввімкненому стані, встановити неможливо, а в діях відповідача вбачається порушення Правил дорожнього руху України лише за умови, що він рухався без включеної світлової сигналізації.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 09.03.2010 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 було закрито в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Даною постановою встановлено, що пояснення ОСОБА_3, що він керував транспортним засобом на час зіткнення із ввімкненими задніми габаритними вогнями, не спростовані.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку про те що висновки апеляційного суду згідно ст. 61 ЦПК України відносно відповідних дій відповідача ОСОБА_3, що 20.11.2009 року він керував справним автомобілем із ввімкненими габаритними вогнями, та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, є обовязковими.

Щодо наявності заподіяння шкоди законним правам позивача, позивач вказує, що володіє пошкодженим автомобілем автомобілем згідно укладеного в простій письмовій формі договору безоплатного користування № 1 Тр від 15.05.2009 року, згідно якого ОСОБА_6 на підставі генеральної довіреності від 21.11.2007 року від власника автомобіля ОСОБА_7 передала в безоплатне користування автомобіль ПП «Чумацький шлях».

Суд вважає, що укладений договір безоплатного користування № 1 Тр від 15.05.2009 року, є договором позички, оскільки одна сторона передала безоплатно іншій стороні автомобіль для користування на певний строк, що відповідає ст. 827 ЦК України, однією із сторін якого є ОСОБА_6 як фізична особа. Однак, згідно вимог ст. 828 ЦК України даний договір повинен бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, що не було зроблено, атому згідно ст.ст. 215,220 ЦК України є нікчемним та згідно ст. 216 ЦК України не створив для позивача відповідних юридичних наслідків, якими він б?и міг претендувати на відшкодування шкоди, завданої автомобілю.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки не доведено наявності вини в діях відповідача в завданні шко?ди автомобілю та законного права позивача претендувати на відшкодування такої шкоди.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права..

Так, зокрема колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що автомобіль «NISSAN Serena»д.з. АВ 4267 АС відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АВС 049818 від 15.11.2007 р. є власністю ОСОБА_8 (а.с.7).

На підставі генеральної довіреності від 21 листопада 2007 р., посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 власник автомобіля ОСОБА_8 передав даний автомобіль у користування ОСОБА_6 (а.с.12), яка в с?вою чергу, відповідно до договору безоплатного користування №1Тр від 15.05.2009 р. та акту здачі-прийому від 15.05.2009 р. передала даний автомобіль в користування ПП «Чумацький шлях»(а.с.13,14,15).

Відповідно до наказу №26/к - 09 від 05.10.2009 р. ОСОБА_3 був прий?нятий на роботу у ПП «Чумацький шлях»на посаду водія (а.с18).

Крім трудового договору, між ПП «Чумацький шлях»та ОСОБА_3 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 05.10.2009 р. (а.с. 16). У відповідності до п. 1 даного договору працівник, який займає посаду водія»яка безпосередньо пов'язана із збереженням матеріальних цінностей, в тому числі транспортного засобу «NISSAN Serena»(АВ 4267 АС), приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей.

Згідно із актом приймання від 05.10.2009 року водій ОСОБА_3 прийняв автомобіль НОМЕР_7 технічно справний і укомплектований (а.с. 17). В акті приймання ОСОБА_3 зазначив, що йому відомо те, що він несе відповідальність за техніч?ний стан і схоронність прийня того автомобіля, за правильне ним керування.

У відповідності до висновку технічної експертизи пошкоджень та оцінки вартості відновлювальних робіт, виготовленого ФОП ОСОБА_10, загальна вартість відновлювальних робіт автомобіля НОМЕР_8 становить 30440,00 грн. (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні даного позову, судом першої інстанції не було враховано те, що позивачу ПП «Чумацький шлях»завдано шкоду в наслідок порушення ОСОБА_3 своїх трудових обов'язків. Наявність вини у такій справі призумується і не вимагає додаткового доведення. Відповідачу було передано в управління справний автомобіль за актом приймання-передачі, під час управління яким він допустив його пошкодження, а тому повинен відшкодувати позивачу вартість відновлювальних робіт автомобіля.

Наявність постанови апеляційного суду Вінницької області від 09.03.2010 року, якою було закрито провадження в адміністративній справі відносно відповідача ОСОБА_3 в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення не звільняє його від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану роботодавцю внаслідок порушення ним своїх трудових обов'язків.

Виходячи з цього та ви?мог ст.ст. 130,134,1351 КЗпП України, згідно з якими працівники, які заподіяли шкоду підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, у випадку, коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе повної матеріально відповідальності за незабезпечення цілості майна, несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню..

Так, у частинах 1 та 2 ст. 130 КЗпП України законодавець акцентує увагу на протиправності діяння працівника, його дії або бездіяльності. Це випливає із спеціальних обов'язків працівника щодо дбайливого ставлення до майна підприємства, установи, організації і вжиття заходів до запобігання шкоді, які закріплені у ч. 2 ст. 131 КЗпП України.

Заподіяна роботодавцеві шкода - це результат винної протиправної поведінки працівника та відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода (ч. 2 ст. 130 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто, викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Предметом дисциплінарного матеріального правопорушення є конкретне майно роботодавця, тобто засоби, що використовуються на підприємстві, установі, організації для досягнення ними статутних цілей або засоби, які використовує працівник у роботодавця-фізичної особи для виконання трудової функції. До цих засобів слід зараховувати: будівлі і приміщення, технологічне обладнання, верстати, машини, транспортні засоби, вимірювальні прилади, спеціальний одяг, матеріали, вироби, продукцію, паливо, енергію, грошові цінності тощо.

Підставою для такого твердження є аналіз глави IX КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", згідно яких увага зосереджена не на посяганні на право власності роботодавця (як у цивільному законодавстві), а на посяганні на конкретне майно роботодавця, що використовується для досягнення підприємствами, установами, організаціями статутних завдань (ст.ст. 133, 134 і 135-3 КЗпП України), пункти 4, 5, 6 зазначеної Постанови).

При визначенні розміру відшкодування колегія суддів вважає слід врахувати ступінь вини працівника та конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками").

Розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації визначається відповідно до ст. 135-3 КЗпП України та інших нормативних актів, які встановлюють порядок визначення розміру шкоди, заподіяної працівником. Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Визначаючи розмір шкоди, колегія суддів вважає, що слід виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у цій місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для відповідних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на додану вартість, ак?цизний збір тощо.

Порядок покриття шкоди, заподіяної працівником визначається ст. 136 КЗпП України. Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця. У решті випадків покриття шкоди провалиться шляхом подання роботодавцем позову до районного, районного у місті, міського чи місь?крайонного суду.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України обов'язок доказу?вання наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на роботодавця. Трудове законодавство передбачає випадки відходу від принципу презумпції невинуватості працівника. Так зокрема, у разі укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність, працівник повинен довести відсутність його вини в заподіянні роботодавцеві шкоди. Це обумовлюється тим, що працівник бере на себе додаткові обов'язки із збереження майна роботодавця, що ґрунтуються на взаємній довірі сторін трудового договору.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку про те, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні даного позову, судом першої інстанції не було враховано те, що позивачу ПП «Чумацький шлях»завдано шкоду в наслідок порушення відповідачем ОСОБА_3 трудових обов'язків. Відповідачу було передано в управління справний автомобіль за актом приймання-передачі. Під час управління даним автомобілем він допустив його пошкодження, тому зобов'язаний відповідати за свої діяння. В даному випадку не має значення суб'єкт права власності на автомобіль НОМЕР_8, оскільки відповідач ОСОБА_3 отримав його від роботодавця ПП «Чумацький шлях», а тому зобовязаний був дбати про його збереження.

За таких підстав судове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні даного позову.

Усунення позивачем виявлених колегією суддів порушень вимог законодавства не позбавляє його права на звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника? ПП «Чумацький шлях»ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного с?уду Вінницької області від 17 березня 2011 року скасувати.

Позов Приватного підприємства «Чумацький шлях»до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Чумацький шлях»завдану майнову шкоду в сумі 30440 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства «Чумацький шлях» понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в сумі 456 грн.20 коп. та оплаті витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 240 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М.Медяний

Судді: М.В.Матківська

ОСОБА_11