АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3105/11 Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. Полтава

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі: головуючого судді: Бондаревської С.М., суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М. при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про узаконення самочинних споруд та визнання права власності на них.

Колегія судців, заслухавши доповідь судці-доповідача апеляційного суду,

ВСТАНОВИЛА: У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про узаконення самочинних споруд та визнання права власності на них. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому відповідно до договору купівлі-продажу від 30 січня 2001 року належать промислові споруди за адресою: м. Полтава, вул.. Червонофлотська, 37. У звязку з відсутністю в цих приміщеннях кімнати для розміщення бухгалтерії та підсобних приміщень, він збудував самовільно, без належного дозволу та належним чином затвердженого проекту, до існуючої промислової будівлі, приміщення № З площею 21,1 кв.м., № 4 площею 4.1 кв.м., № 5 площею 9,4 кв.м., № 6 площею 8,7 кв.м., № 7 площею 5,7 кв.м. Також позивач вказуючи, що самочинно збудовані приміщення відповідають будівельно-технічним нормам, просив визнати за ним право власності на вказані обєкти та зареєструвати їх у ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2011 року визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані приміщення по вулиці Червонофлотській, 37 в м. Полтаві, а саме: приміщення № 3 площею 21,1 кв.м., № 4 площею 4,1 кв.м., № 5 площею 9,4 кв.м., № 6 площею 8,7 кв.м, № 7 площею 5,7 кв.м. Вирішено зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудовані приміщення по вулиці Червонофлотській, 37 в м. Полтаві, а саме: приміщення № 3 площею 21,1 кв.м., № 4 площею 4,1 кв.м., № 5 площею 9,4 кв.м., № 6 площею 8,7 кв.м, № 7 площею 5,7 кв.м.

З рішенням суду не погодився виконавчий комітет Полтавської міської ради та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, що на підставі договору кулівлі-продажу від ЗО січня 2001 року позивач є власником промислової споруди за адресою: м. Полтава, вул. Червонофлотська, 37.

Вказаний договір був зареєстрований у ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор».

Згідно даних технічного паспорту вказані споруди мають самовільно збудовані приміщення № 3 площею 21,1 кв.м., № 4 площею 4,1 кв.м., № 5 площею 9,4 кв.м., № 6 площею 8,7 кв.м, № 7 площею 5,7 кв.м..

Відповідно до висновку експертного будівельно - технічного дослідження спеціаліста від 22 вересня 2010 року судом встановлено, що технічний стан конструйованих та прибудованих приміщень до виробничої будівлі задовільний... виробнича будівля має 100% готовності і придатна для подальшої експлуатації, відповідає вимогам СНиП 2.09.02085 «Производственньїе здания», Громадські будинки та споруди ДБН В.2.2.-9099 в частині обємно планувального рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 376 ЦК України, а також ст. 120 Земельного кодексу України, та вказував на те, що у звязку з договором купівлі-продажу спірної будівлі до позивача у користування перейшла і земельна ділянка на якій вона розташована, та яка потрібна для її обслуговування. Окрім того, суд виходив з того, що позивач здійснив самочинну добудову в межах придбаної ним будівлі та не використовував додаткову земельну ділянку для її здійснення.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Так, відповідно до положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що до повноважень місцевих рад належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження обєктів містобудування незалежно від форм власності, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 28 Закону України Про архітектурну діяльність передбачено, що власники та користувачі обєктів архітектури зобовязані отримувати у встановленому порядку дозвіл на виконання робіт, повязаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом обєкта архітектури.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що будівництво ( нове будівництво , реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт у відповідності до ст. 29 Закону України Про планування і забудову територій надається інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

З 01 січня 2009 року порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів встановлений постановою КМУ Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів від 08 жовтня 2008 року № 923 та відповідає порядку, зазначеному у ст. 30 Закону України Про планування і забудову територій.

В свою чергу, позивачем не надано доказів про те, що він у передбаченому законом порядку звертався до Інспекції з держаного архітектурно-будівельного контролю за прийняттям закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, або що у видачі сертифіката відповідності закінченого будівництва державним будівельним нормам, стандартам і правилам їм відмовлено.

Відповідно до частини 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Проте, вказані обставини не були предметом розгляду компетентного державного органу.

Висновки суду про те, що згідно висновку спеціаліста обєкт відповідає державним будівельним нормам не узгоджуються з чинним законодавством, оскільки вказаний документ не є висновком відповідного державного органу.

Згідно ст. 30 Закону України Про планування і забудову територій документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта державним будівельним нормам, стандартам і правилам, є сертифікат відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

При цьому, судом не залучений до участі у справі належний відповідач - власник земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно- Полтавська міська рада.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно ст. 331 ЦК України, визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації.

Також, за змістом ст. ст. 11, 12 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» державній санітарно-епідеміологічній експертизі підляже проектна документація на відведення земельних ділянок, техніко- економічні обґрунтування і розрахунки, проекти будівництва, розширення, реконструкції обєктів будь-якого призначення, за винятком тих, для затвердження проектів будівництва яких висновок державної експертизи не є обовязковим.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

З огляду на вказане, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору.

На підставі вищенаведеного, враховуючи відсутність у справі даних про звернення позивача з питанням щодо узаконення самочинних споруд та визнання права власності на них до відповідного компетентного державного органу, а також відсутність у позивача передбачених законодавством дозволів та висновків експертних установ, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про визнання за позивачем права власності на спірне майно.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2011 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2011 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про узаконення самочинних споруд та визнання права власності на них - відмовити в повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючийсуддя:/підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: