АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-568/11 Головуючий у 1-й інстанції Савченко А.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2011 року м. Полтава

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М., суддів : Буленка О.О., Омельченко Л.М. при секретарі: Александрович Л.О., за участю адвоката - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» в особі відділення №21АТ «БМБанк» м. Полтава

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу про визнання недійсним договору дарування

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просила визнати недійсним договір дарування, укладений між нею та відповідачкою, повернути у її власність майно, набуте за договором дарування, а саме: квартиру №12, що знаходиться в будинку №9 по бульвару Боровиковського в місті Полтава та зобов»язати відповідача №2 зареєструвати право приватної власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2010 року вищевказані позовні вимоги задоволено.

Ухвалено: визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, нотаріально посвідчений 5 березня 2003 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №990 - недійсним.

Повернути у власність ОСОБА_3 майно, набуте за договором дарування, а саме: квартиру №12, що знаходиться в будинку №9 по бульвару Боровиковського в місті Полтава.

Зобов»язати Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати право приватної власності на квартиру №12, що знаходиться в будинку №9 по бульвару Боровиковського в місті Полтава за ОСОБА_3

Із вказаним рішенням не погодилося Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» в особі відділення №21 АТ «БМ Банк» м. Полтава, особа, яка не брала участь у справі, але вважає, що суду вирішив питання про його права та обов»язки. Оскільки відповідач ОСОБА_4 06 травня 2008 року передала в заставу оспорюване майно АТ «БМ Банк» (на підставі договору іпотеки №21/6/060508 від 06 травня 2008 року), суд першої інстанції повинен був залучити банк в якості третьої особи.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати оскаржуване ним рішення місцевого суду та направити справу на новий розгляд.

На апеляційну скаргу ПАТ «БМ Банк» своє заперечення подала представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, я якому просила скаргу залишити без задоволення а рішення місцевого суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 05 березня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №990.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що причиною укладення даного договору стало те, що позивачка є людиною похилого віку, непрацездатною, такою, що постійно хворіє, їй встановлена група інвалідності та на той час вона потребувала догляду та матеріальної допомоги, а тому перебувала в особливо тяжкому становищі. Єдиним її доходом була мінімальна пенсія, а лікування, догляд, придбання великої кількості медикаментів, оплата житла, харчування тощо потребували значних коштів, тому, згідно з домовленістю відповідачка зобов»язалась довічно доглядати її, забезпечувати продуктами харчування, ліками, здійснювати обов»язкові платежі за житло. Проте, через деякий час після укладення договору дарування, відповідачка припинила надавати позивачці допомогу, навіть коли та потребувала медичної допомоги та догляду.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що саме наявність збігу тяжких для позивачки життєвих обставин, які викликані похилим віком, наявністю хронічних захворювань на момент укладення договору дарування примусили її укласти дану угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Окрім того, беручи до уваги, що позивачка, будучи юридично необізнаною особою, в силу свого віку обмеженою у спілкуванні, не в повній мірі розуміючи зміст і наслідки вчинених дій, вважала, що у відповідачки після укладання спірного договору виникне обов»язок вчинити на її користь дії майнового та немайнового характеру, суд, з урахуванням положень ст. ст. 56, 57 ЦК України /в редакції 1963 року/, дійшов висновку, що угода між позивачкою та відповідачкою укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, обману зі сторони останньої та на вкрай невигідних для позивачки умовах, тому має бути визнана недійсною, а строк позовної давності поновлений в зв»язку з пропуском його з поважних причин.

Однак погодитися із таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дотримання вимог ст. 214 ЦПК України, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 ЦК України /в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин/, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що між сторонами: ОСОБА_3 - власником квартири №12, що знаходиться в будинку №9 по бульвару Боровиковського в м. Полтаві та ОСОБА_4 05 березня 2003 року був укладений договір дарування квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, договір дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №990 та за своєю формою і змістом відповідає вимогам закону. При його укладенні сторони були присутніми у нотаріальній конторі, їх дієздатність та добровільність волевиявлення перевірена /а. с. 7а/.

Позивачка у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України в ході судового розгляду справи не довела обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог у позовній заяві.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув, помилково поклавши в основу рішення обставини, викладені ОСОБА_3 у позові, без доведення їх позивачем належними доказами.

Таким чином не можна вважати правильним висновок місцевого суду щодо встановлення факту укладення угоди між сторонами внаслідок помилки, що має істотне значення, обману зі сторони відповідачки та на вкрай невигідних для позивачки умовах. Не є доведеним також і посилання позивачки на пропуск строку позовної давності з поважних причин.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 2, 3, 4 ч.І ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» в особі відділення №21АТ «БМБанк» м. Полтава задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/