Справа № 2-19/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2011 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - Остроголова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_1 оксани Анатоліївни, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача : Плосківська сільська рада Острозького району, острозька районна державна нотаріальна контора про визнання відмови від спадщини недійсною,

ВСТАНОВИВ:

В Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3, про визнання визнання відмови від спадщини недійсною, звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивуючи свою заяву тим , що вони з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулися в Плосківську сільську Раду , де секретарем сільської Ради були введені в оману , так як остання їм пояснила ,що спадщину потрібно оформити на відповідача по справі ,а потім він відпише для них їх частки майна.

У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги в повному обємі і просять суд визнати недійсними їх відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла 18 березня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив , що будь якого обману з його сторони ,а також зі сторони секретаря Плосківської сільської ради не було. Позивачі самі викликали його та його батька до сільської ради , пояснивши , що потрібно вирішити питання спадщини. Однак так як ОСОБА_1 за життя покійної нині ОСОБА_4 переоформила 1/2 частини хати шляхом укладення договору дарування , то в сільській раді пояснила ,що вона на другу половину хати не претендує . При цьому секретарем Плосківської сільської Ради для ОСОБА_1 було розяснено її право на написання заяви про відмову від спадщини та наслідки такої заяви , а для ОСОБА_2 розяснено право на отримання обовязкової частки . Після чого обидві позивачки виходили із кабінету секретаря сільської ради та довго радились між собою , а потім пояснили про своє бажання написати заяви про відмову від спадщини. В дійсності спір не стосується хати , а стосується земельних ділянок ,які вписані в заповіті і на що він в усеній домовленості погоджувався щоб після оформлення спадщини відчужити на користь позивачів земельні ділянки, які заповіла їм спадкодавець , однак під час оформлення спадщини в нотаріальній конторі вияснилося ,що на земельні ділянки у спадкодавця не було правовстановлюючих документів , а тому нотаріус не може їх оформити як спадкове майно.

Представник Плосківської сільської Ради в судове засідання не зявився , проте подав суду заяву , що проти позовних вимог не заперечує. Разом з тим своєї правової позиції не обґрунтував.

Представник Острозької державної нотаріальної контори при розгляді позову покладається на розсуд суду.

Суд вивчивши матеріали справи , заслухавши сторони по справі рахує , що позов не обґрунтований та не підлягає до задоволення із слідкуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 1994 року в Плосківській сільській раді від імені ОСОБА_4 було посвідчено заповіт , згідно якого вона розпорядилася двома жилими будинками з надвірними будівлями та трьома земельними ділянками .

18 березня 2010 року ОСОБА_4 померла у віці 82 роки , що підтверджується дублікатом свідоцтва про її смерть від 18.12.2010 року серії 1-ГЮ №105717.

Термін прийняття спадщини спливав 18 вересня 2010 року.

З цих причин всі спадкоємці котрі були внесені в заповіт спадкодавицею 17 серпня 2010 року , зявилися в Плосківську сільську Раду для того , щоб вирішити свою позицію відносно спадкового майна .

При цьому абсолютно не має значення хто з них кому дзвонив і яким чином вони домовлялися про зустріч ( позивачі в судовому засідані намагалися довести ,що в сільську раду їх запросив відповідач , а відповідач в свою чергу стверджував ,що його туди запросили позивачі по справі).

Згідно заповіту позивачка ОСОБА_1 (по заповіту Родіна) О.А. та ОСОБА_3 могли претендувати на жилий будинок з надвірними будівлями в с. Завидів по вул. Завидівська №15. При цьому треба звернути увагу ,що юридична адреса цього будинку в заповіті не вказана ( замісь адреси записано : - будинок в якому я проживаю) . Крім того для ОСОБА_3 спадкодавець рівно як і для ОСОБА_5 заповіла дві земельних ділянки розміром по 0,25 га кожному , без зазначення їх юридичної адреси.

Однак після оформлення спадкодавицею вищевказаного заповіту - 17 листопада 1997 року в Плосківській сільській раді було посвідчено договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями , що знаходиться в с. Завидів по вул. Завидівська №15. Разом з тим будь яких змін до заповіту не було внесено.

А тому логічно ,що після смерті ОСОБА_4 друга половина вищевказаного будинку в порядку спадкування мала бути поділена між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто по 1/4 частині кожному.

Це питання і стало між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 предметом обговорення та домовленості ,з ціллю виконати волю померлої. З цією ціллю ОСОБА_1 надала для ознайомлення секретареві Плосківської сільської ради договір дарування для неї 1/2 частини спадкової хати.

При таких обставинах секретарем сільської ради обґрунтовано було розяснено її право відмовитися від спадщини , бо при інших обставинах ОСОБА_3 не міг би отримати в спадщину по заповіту другу половину спадкової хати. Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_6І. не претендували на другу половину спадкового будинку з надвірними будівлями ,то цілком логічно , що одна з них оформила заву на відмову від спадщини по заповіту ,а інша заяву про відмову від права на обовязкову частку в спадковому майні.

Даний факт, крім наявних в матеріалах справи заяв позивачок та договору дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, підтвердила свідок ОСОБА_7 , котра на той час працювала секретарем Плосківської сільської ради.

Зокрема ОСОБА_7 пояснила ,що приблизно за місяць до спливу терміну на прийняття спадщині після смерті ОСОБА_4 в Плосківську сільську раду приїхали ОСОБА_2 ,її дочка ОСОБА_1 разом із чоловіком , та ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_8. ОСОБА_1 особисто показала для неї договір дарування частини будинку , пояснивши що на другу частину будинку вона не претендує , так як свою частину спадщини отримала за життя баби. Вона розяснила для неї право відмови від спадщини та наслідки такої відмови. Так як ОСОБА_2 на той час мала право на обовязкову частку в спадковому майні , то вона розяснила для неї і її права. Про те обоє позивачок заявили ,що на другу половину хати не претендують , радилися між собою , а потім заявили про своє бажання оформити заяви на відмову від своїх прав на спадкове майно.

Звинувачення , що до того ,що заяви були заздалегідь заготовлені відкидає ,так як не могла на перед знати про дату звернення сторін в сільську раду та про прийняте ними рішення , щодо своїх прав. Заяви друкувалися на компютері в день звернення сторін із використанням тексту шаблонів , які розроблені нотаріальною конторою. Крім того вона розяснювала позивачам ,що до спливу шестимісячного строку вони мають право відізвати свої заяви.

Свідки зі сторони позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ствердили той факт ,що відразу після підписання заяв про відмову від спадщини позивачки для них говорили про те що їх обманули в сільській раді і вони можуть нічого не отримати.

Таким чином , в разі сумнівів з їх сторони правомірності відмови від спадщини , ніщо не позбавляло позивачок їх права, протягом місяця часу до сплину шестимісячного терміну , відізвати з нотаріальної контори свої заяви.

Про те по сплинові шестимісячного терміну було вияснено ,що спадкодавець не має правовстановлюючих документів на землю ,що не дає змоги нотаріусу видати право на спадщину для відповідача на 0,50 га землі , а той для того щоб були належним чином виконані умови заповіту , в свою чергу не може 0,25 га землі відчужити для ОСОБА_13 Цей факт і став причиною конфлікту між сторонами. Однак така обставина не може розцінюватися судом як обман відповідачем позивачів . Таким чином підстав визначених в ст..ст.225,229-231,233 ЦК України , на які посилаються позивачі, для визнання їх відмови від прийняття спадщини не дійсною , не має.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З пояснень в судовому засіданні позивачів ОСОБА_1,ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 свідка ОСОБА_7 вбачається, що сторони у справі під час вирішення своїх спадкових прав досягли всіх істотних умов спадкування, позивачі бажали подати заяву про відмову свого права на спадщину та подали її. Своїм правом на відкликання своїх заяв протягом наступного місяця часу не скористалися.

Враховуючи викладене та керуючись ст.230, ч.5 ст.1274 ЦК України , ст. ст. 3,15,30,62,75, 209, 212-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні відповідача : Плосківська сільська рада Острозького району , Острозька районна державна нотаріальна контора про визнання їх відмови від спадщини після померлої ОСОБА_4 недійсною, відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення цього строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Поліщук Т.М.