Апеляційний суд Житомирської області
Справа 22-ц/0690/2238/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Снітка С.О., Худякова А.М.

при секретарі судового

засіданняЖовновської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокурора м.Житомира в її інтересах на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, прокурора м.Житомира в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нікчемним,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2011 року у задоволені позову ОСОБА_1 та прокурору в її інтересах до ОСОБА_2 про визнання договору дарування нікчемним відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 та прокурор в її інтересах, в апеляційних скаргах просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши участників процесу, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити.

Відповідно до ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності вимог про порушення публічного порядку укладання договору.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду, а також вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом ( нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Правочини поділяються за ступенем недійсності на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність договору без дотримання вимог цієї норми, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Судом встановлено, що 31.08.2005 року укладено договір дарування відповідно до якого ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_2 житловий будинок №35 та земельну ділянку площею 976 кв.м. по вул.Підїздній в м.Житомирі .Договір вчинено в письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 14405.

З уточненої позовної заяви (а.с.18-19,28-22) вбачається, що позивачем заявлені вимоги про визнання договору дарування, укладеного між її батьком ОСОБА_3 та братом ОСОБА_2 вищезазначеного житлового будинку нікчемним відповідно до ст.228 ЦК України, оскільки такий договір порушує її та її членів сімї конституційні права на житло, а саме на житловий будинок 335 по вул.Підїздній в м.Житомирі і саме в цьому є порушення публічного порядку.

Разом з тим, належних доказів тому всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано.

Також суд першої інстанції при відмові в задоволенні позову вірно врахував, що правовідносини випливають з договору дарування , який його сторонами не був оспорений і в якому позивачі не є стороною.

Безпідставними є доводи позивачів як на порушення при укладанні вищевказаних правочинів публічного порядку розбіжність указаних прізвищ сторін у договорі та у правоустановчих документах, та передачу останніх обдарованому.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи. Підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокурора м.Житомира в її інтересах відхилити, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді