Справа № 22Ц-559/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Матківська М. В.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від 23 лютого 2011 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів : Сопруна В.В., Медяного В.М.

При секретарі : Сніжко О.А.

За участю :представника позивача ОСОБА_2 і представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_3

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2010 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2010 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4, ОСОБА_5 перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № МКК-009 від 08.05.2008 року в сумі 61 418,29 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_5 нежитлову будівлю магазину загальною площею 99,6 кв. м., яка розташована по провулку Кондрацького, 10 у м. Козятині Вінницької області, шляхом продажу вказаної будівлі магазину на публічних торгах. Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1 700 гр. судового збору та 120 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1 820 гр.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, необгрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідачів підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив апеляційну скаргу, просить відхилити її, а рішення суду залишити без зміни.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_4 8 травня 2008 року укладений кредитний договір № МКК-009, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит для споживчих потреб в сумі 50 000 доларів США на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені договором терміни. Договором визначено термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 10.05.2018 року (а. с . 51-56). Згідно графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди здійснюється позичальником щомісячно до 10, в деяких місяцях до 11 чи 12 числа кожного місяця ( а. с. 57-59) зі сплатою 18% річних. Загальна сума щомісячного внеску згідно графіка 912 доларів США (а. с. 57-59).

Взяті на себе зобов'язання за даним договором банк виконав, видавши ОСОБА_4 50 000 доларів США.

В забезпечення виконання кредитного договору ПАТ КБ "Приватбанк" 8 травня 2008 року уклав із ОСОБА_4 договір застави товару в обороті № МКК-009/2 (предметом застави являється товар в обороті дитячий одяг, коляски, велосипеди, загальною ринковою вартістю 33 000 гр.) (а. с. 46-50); 6 травня 2008 року уклав із ОСОБА_5 договір поруки №МКК-009/3, за умовами якого останній зобов'язався солідарно, у повному обсязі, відповідати за своєчасне та повне виконання зобов'язання ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором № МКК-009 від 8.05.2008 року (а. с. 45); 8 травня 2008 року уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки № МКК-009/1 (нежилої нерухомості), за умовами якого ОСОБА_5 надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю будівлю магазину, загальною площею 99,6 кв. м., що розташована у м. Козятині по провулку Кондрацького, № 10 Вінницької області, в забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_4, що випливають із кредитного договору №МКК-009 від 8.05.2008 року, в силу чого банк має право в разі невиконання ОСОБА_4 зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна (а. с. 60-63).

Починаючи з першого місяця погашення кредиту і сплати відсотків солідарні відповідачі не дотримувалися графіка погашення, сплачуючи значно менші суми, ніж передбачено графіком, який являється додатком № 1 до кредитного договору № МКК-009 від 08.05.2008 року.

Оскільки взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 та за договором поруки ОСОБА_5 не виконували належно, у них виникла заборгованість, яка станом на 27.05.2010 року склала 61 418,29 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 48 332,40 доларів США; заборгованості по оплаті процентів за користування кредитом 9395,10 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 736,01 долар США, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 31,61 долар США штраф (фіксована частина) і 2923,18 доларів США штраф (процентна складова) (а. с. 3-5, 42).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глави 71 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то згідно вимог ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.2.3.3.а) кредитного договору при настанні будь-якої події, зокрема: порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту, банк за своїм розсудом вправі змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення.

Згідно п.18.8. договору іпотеки (нежилої нерухомості) банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (п. 18.8.1); звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору (п.18.8.3). Сторони дійшли згоди, що банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобов'язань на момент розірвання або внесення змін (п. 18.9 договору іпотеки).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодер-жатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За правилами статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Така вимога не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається крім іншого: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Виходячи із встановлених судом обставин, вимог закону і умов кредитного договору, договору поруки й договору іпотеки, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Відповідачі згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України не довели на підставі відповідних доказів тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень, зокрема, що банк, порушивши вимоги ст. 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" не мав права здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Такі доводи апеляційної скарги відповідачів спростовуються наявністю дозволу № 22-2, виданого Національним банком України Закритому акціонерному товариству Комерційному банку "Приватбанк", зареєстрованому НБУ 19 березня 1992 року за № 92, який має банківську ліцензію за № 22, видану НБУ 4 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до цього дозволу. Після зміни, з відповідною реєстрацією 17.07.2009 року найменування юридичної особи ЗАТ КБ "Приватбанк" на ПАТ КБ "Приватбанк", останньому 29.07.2009 року видана банківська ліцензія № 22 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

За таких обставин рішення суду першої інстанції являється законним, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на висновки суду та спростовуються вищенаведеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :