АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: кредитні відносини Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого - Кіпенка І.С., суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В., при секретарі Міхно І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит») до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації місця проживання та виселення з квартири, -

встановила:

15 червня 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації місця проживання та виселення з квартири.

В обґрунтування позову вказував, що 03.03.2007р. між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № М-1/021-07-МФ-02 (далі Договір), згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 41000 доларів США, з остаточним строком повернення до 03.03.2022р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,5 % річних у гривні та 15% річних у доларах США, а відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані відсотки у строки та в сумах встановлених Договором.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2, за Договором, 03.03.2007р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № М-1/021-07-П-02, від 03.03.2007р. згідно п.1.1 якого останній зобовязався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 за Договором.

На порушення взятих на себе зобовязань ОСОБА_2 отримані кредитні кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом, просили суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором у загальному розмірі - 46689, 45 дол. США, що за курсом, встановленим НБУ на 2З.03.2010 р. складає 371386 грн. 56 коп. та 123745 грн. 32 коп. та судові витрати. Також просили про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації місця проживання та виселення з квартири.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він погашає суму заборгованості, але в менших сумах.

Справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 21вересня 2010р. позов задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі - 46689, 45 дол. США, що за курсом, встановленим НБУ на 2З.03.2010 р. складає 371386 грн. 56 коп. та 123745грн. 32к.

Суд стягнув з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Банку у рівних долях з кожного по 850грн. судового збору та по 60,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості та судових витрата та постановити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позову. Вказує, що Банк в порушення п. 3.1 договору поруки не повідомив його про невиконання зобовязань боржником. Крім того не реалізовано предмет іпотеки і стягнення боргу з поручителя є передчасним.

Інші особи, що приймали участь у розгляді справи рішення суду не оскаржили.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Судовим розглядом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2, за кредитним Договором, 03.03.2007р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № М-1/021-07-П-02, від 03.03.2007р. згідно п.1.1 якого останній зобовязався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 за Договором.

Взятих не себе зобовязань, щодо повернення кредитних коштів у відповідності до строків зазначених у договорі ОСОБА_2, не виконав, в звязку з чим виникла заборгованість перед банком за кредит, строк сплати якої минув.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доводи апеляційної скарги, щодо передчасності стягнення суми боргу солідарно з поручителя, порушення порядку дій кредитора у разі невиконання зобовязань боржником, - безпідставні.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор / Банк / протягом шести місяців від настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦКУ, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, а договір поруки №М-1/021-07-П-02, від 03.03.2007р. не містить строк дії договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер і приписи наведеної норми передбачають, що кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Позивачем вказана вимога закону дотримана, оскільки банк звернувся з відповідним позовом 15 червня 2010р., до настання строку виконання основного зобов'язання - повернення кредиту, визначеного договором кредитування, - до 03.03.2022р. У судовому засіданні апеляційної інстанції представником позивача надано для огляду оригінали поштових повідомлень про вручення боржнику та поручителю повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору від 16.04.2009р. з підписами відповідачів про їх отримання.

З врахуванням наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК Україна, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: