Справа № 22Ц-1875/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 34 Доповідач: Матківська М. В.

У Х В А Л А
Апеляційного суду Вінницької області
від 08 червня 2011 року
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів : Медяного В.М., Сопруна В.В.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю : представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Староміського районного суду м. Вінницької області від 5 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В с т а н о в и л а :
У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка причинена пошкодженням автомобіля на суму 19 738,97 гр.
Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 5 травня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 19 738,97 гр. та судові витрати: по оплаті судового збору в розмірі 202,40 гр., 120 гр. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 500 гр.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і постановити нове, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог.

Зазначив, що рішення суду постановлено з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права, а також судом неправильно і неповно встановлені обставини, які мають істотне значення для справи, неправильно досліджені і оцінені докази по справі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив апеляційну скаргу, просить її відхилити і залишити без змін законне рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і матеріали архівної цивільної справи Староміського районного суду м. Вінниці № 2-52/10, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_4 на праві власності має автомобіль "Форд транзит" державний №АВ 3091 АТ. На момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля був ОСОБА_5 на підставі виданої довіреності. 30 грудня 2008 року біля 22.45 год. вечора внаслідок допущення водієм ОСОБА_3, який керував належним йому автомобілем НОМЕР_1, порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху в Україні сталося зіткнення із автомобілем "Форд транзит" під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобіль "Форд транзит" технічно пошкоджений та згідно висновку авто-товарознавчого дослідження № 28-09-а від 8 червня 2009 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей автомобіля складає 19 738,97 гр.

Відповідач ОСОБА_3 після скоєного зіткнення визнав свою вину у допущенні ним порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України..

Постановою судді Староміського районного суду м. Вінниці від 19 січня 2009 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гр. на користь держави (а. с. 6).

За правилами ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що шкоду позивачу завдано внаслідок зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки, а тому відповідальність за неї повинен нести володілець такого джерела підвищеної небезпеки, з вини якого сталася ДТП.

Особливості правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року (з послідуючими змінами) роз'яснив, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки відповідно до власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підставах (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

По справі встановлено, що власником транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 являється ОСОБА_3, який був за кермом цього автомобіля в момент зіткнення.

Тому відповідач ОСОБА_3 повинен нести відповідальність за причинену позивачі майнову шкоду.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір шкоди визначений висновком № 28-09-а від 8 червня 2009 року авто-товарознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей автомобіля в результаті його пошкодження станом на дату оцінки складає 19738,97 гр. (а. с. 7-19).

При розгляді справи у суді першої інстанції позивач як підставу своїх позовних вимог надав суду даний висновок авто-товарознавчого дослідження, яким обгрунтував розмір причиненої йому майнової шкоди.

Виходячи із правил ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечив розмір причиненої шкоди, визначеного авто-товарознавчим дослідженням, а отже визнав його таким. При цьому відповідач у заперечення розміру причиненої шкоди, не скористався наданим йому правом заявити клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи.

За правилами ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Тому, саме така сума підлягає до стягнення в задоволення заявлених позивачем вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на пояснення свідків та експерта ОСОБА_6, які давали показання у судовому засіданні при розгляді іншої цивільної справи, не являються по даній справі доказами, оскільки вони не відповідають вимогам глави 5 ЦПК України, а саме:

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Такі докази, на підставі яких встановлюються певні обставини мають бути надані при розгляді даної справи, а не іншої, за виключенням випадків, передбачених статтею 61 ЦПК України, зокрема, по відношенню до зазначених доводів апеляційної скарги частиною 3 цієї статті.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що тільки ті обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили.

За поданим у серпні 2009 року позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в сумі 19738,97 гр., були допитані свідки та експерт, про яких зазначено в апеляційній скарзі, проте ухвалою Староміського районного суд м. Вінниці від 2 червня 2010 року позовна заява ОСОБА_4 була залишена без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивач у судове засідання (архівна цивільна справа № 2-52/10).

Оскільки по даній архівній справі судовим рішення не були встановлені будь-які обставини, тому вони мають встановлюватися при розгляді даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент притягнення відповідача до адміністративної відповідальності він не міг знати всіх обставин скоєної ДТП, спростовуються тим, що на момент зіткнення ОСОБА_3 являвся водієм, а тому зобов'язаний чітко знати Правила дорожнього руху і чітко їх виконувати. При притягненні його до адміністративної відповідальності він повністю визнав, що допустив порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України за постановою суду, з якою погодився і не оскаржив.

За статтею 124 КпАП України до відповідальності може бути притягнено особу водія, за таке порушення, яке спричинило пошкодження транспортних засобів.

Доводи відповідача проте, що він не мав технічної можливості попередити зіткнення і що позивачу причинена шкода по вині водія ОСОБА_5 через допущене ним грубе порушення Правил дорожнього руху України, являються безпідставними, оскільки відповідач згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України не довів таких обставин на підставі відповідних доказів, визначених статтями 57-64 ЦПК України.

Незастосування судом першої інстанції положення статті 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням вини потерпілого не являється підставою для скасування судового рішення, оскільки у судовому засіданні визначеним процесуальним порядком не встановлено вину потерпілої особи ОСОБА_5 у причинені позивачу майнової шкоди.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і таким, що не підлягає до скасування, а доводи апеляційної скарги не спростовують його.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 5 травня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :