справа № 2-90/11
04 травня 2011 року сел. Приазовське
Приазовський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Ковальової Ю.В.
при секретарі Гажевій І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом
Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України»до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки;
У березні 2011 р. ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 79 від 18 липня 2008 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 18 липня 2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», далі Позивач і ОСОБА_1, далі відповідач був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 79, на підставі якого Відповідачу був наданий кредит.
18 липня 2008р. в якості забезпечення повернення кредиту з Відповідачем був укладений іпотечний договір № 79, на підставі якого в іпотеку банку була передана нерухомість, а саме:
- земельна ділянка площею 0, 1500 га. з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, розташована на території Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області;
Іпотечний договір № 79 від 18.07.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстраційним номером 1988.
На теперішній час відсотки і кредит Відповідачем належним чином не сплачуються. Прострочена заборгованість по кредиту становить 369151 (триста шістдесят дев'ять сто п'ятдесят одна) гривня 73 коп.
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо,він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Пунктом 1.5.1.3. договору відновлюваної кредитної лінії № 79 від 18 липня 2008р. передбачено, що Відповідач зобов'язується сплачувати проценти за користування Кредитом щомісячно до 29 числа кожного місяця.
Згідно з п. 3.2.2. договору відновлюваної кредитної лінії № 79 від 18 липня 2008р. при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим Договором Позивач має право вимагати від Відповідача дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та має право стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
В зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 15.05.2009р. позивачем було вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 1195.
У відповідності з нормами цивільного законодавства Позивачем були зроблені розрахунки заборгованості, які додані до позову. Згідно з цими розрахунками борг Відповідача становить 369151 (триста шістдесят дев'ять тисяч сто п'ятдесят одна) гривня 73 коп.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про заставу»в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за рішенням суду.
Також відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
1. ОСОБА_1;
2. ОСОБА_3;
3. ОСОБА_4.
Просить звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухомість, а саме:
- земельну ділянку площею 0,1500 га, розташовану на території Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 993855, виданого Приазовською селищною радою від14.05.07 року;
Також просить визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права ВАТ «Державний ощадний банк України»на продаж цього предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на власний розсуд за початковою ціною 369151 (триста шістдесят дев'ять сто п'ятдесят одна) гривня 73 коп. з усіма правами, наданими актами чинного законодавства продавцю, зокрема, правом укладати від свого імені договір купівлі-продажу предмету іпотеки. На період до реалізації предмету іпотеки просить передати його в управління Позивачу.
В судовому засіданні представник позивача ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_5 позовні вимоги банку підтримав в повному обсязі. Просить суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 про час і місце судових засідань повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про одержання нею судових повісток, причину своєї неявки суду не повідомила.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 18 липня 2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 79, на підставі якого Відповідачу був наданий кредит в розмірі 240000,00 грн. строком до 18 липня 2015 року.
Відповідно до п.п. 1.1. договору відновлюваної кредитної лінії, процентна ставка за користування кредитом дорівнює 21,00 процентів річних.
Пунктом 1.5.1.3. договору відновлюваної кредитної лінії № 79 від 18 липня 2008р. передбачено, що Відповідач зобов'язується сплачувати проценти за користування Кредитом щомісячно до 29 числа кожного місяця.
Згідно з п. 3.2.2. договору відновлюваної кредитної лінії № 79 від 18 липня 2008р. при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим Договором Позивач має право вимагати від Відповідача 1 дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та має право стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
Всі умови договору в повному обсязі доведені до сторін договору при його підписанні та 18 липня 2008 року року договір належним чином був оформлений та підписаний сторонами, грошові кошти в сумі 240000,00 гривень передані відповідачу та отримані ним, а тому договір відновлюваної кредитної лінії вважається укладеним.
Як вбачається із позовної заяви, розрахунку заборгованості за кредитним договором свої зобовязання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідач ОСОБА_1 систематично не виконує з листопада 2008 року.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
У відповідності до вимог ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичним особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
18 липня 2008р. в якості забезпечення повернення кредиту з Відповідачем був укладений іпотечний договір, на підставі якого в іпотеку банку була передана нерухомість, а саме:
- земельна ділянка площею 0, 1500 га. з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, розташована на території Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області;
Іпотечний договір від 18.07.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстраційним номером 1990.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
У відповідності до вимог ч. 1. 2 ст. 589 ЦК України, вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
У відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2011 року позивачем надіслано відповідачу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк, у якій зазначено зміст порушених зобовязань та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, про що свідчить копія самої вимоги та квитанція про відправлення поштової кореспонденції. Будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відповідачка не вчинила.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Зокрема, в цій статті вказано, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону тощо.
Щодо визначення початкової ціни, то згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
В іпотечному договорі вартість майна зазначено 352044,00 гривень та 185588,00 грн відповідно, вказано, що сторони домовились, що для цілей даного договору загальна вартість предмета іпотеки станом на 18.07.2008 року становить 382000,00 грн., що вартість майна визначена суб»єктами оціночної дяльності. Позивачем всупереч нормам ч. 3 ст. 10 ЦПК не доведено інший розмір майна, зокрема 369151, 73 грн, про що зазначено у позові, клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи заявлено не було.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за початковою ціною у 382000,00 грн.
Щодо позовної вимоги передати предмет іпотеки на період до його реалізації в управління позивачу, то згідно змісту ст.. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Позивачем не обґрунтовано зазначену вимогу, не зазначено жодної підстави для передання предмета іпотеки в його управління, що унеможливлює задоволення даної вимоги.
Що стосується позовної вимоги про виселення та зняття з реєстрації відповідачки та інших осіб з будинку, який є предметом іпотеки, суд не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Статтею 39 Закону № 898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.
Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV.
Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону № 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.
Таким чином, зазначену позовну вимогу суд вважає необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208-210, 224 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 533, 536, 549-551, 572, 575, 589, 590, 611,625 ЦК України, ст. ст. 3, 33,34, 36, 35, 38,39, 40 Закону України «Про іпотеку», суд, -
Позов Відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України»до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Реалізацію предмету іпотеки визначити шляхом відчуждження у спосіб і в порядку, встановлених статтею 38 Закону України „Про іпотеку, надавши Відкритому акціонерному товариству „Державний ощадний банк України» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Початкову ціну предмета іпотеки визначити у 382000,00 (триста вісімдесят дві тисячі) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.В.Ковальова