Справа №22ц-1123/11
Категорія: 67 Головуючий в І-й інстанції Стамбула М.І.
Доповідач Закарян К.Г.

Р І Ш Е Н Н Я
2011 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: Закарян К.Г.
суддів: Фурман Т.Г.
при секретарі: Третьяковій І.В.
з участю прокурора: Пуляєва І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 червня 2008 року в справі за заявою ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, заінтересована особа - ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України з 1991 р., -
в с т а н о в и л а:
У травні 2008 року ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1991 року, зазначаючи що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, її батько ОСОБА_2 Хай з 1987 року приїхав в Україну і працював на Херсонському комбайновому заводі (на сьогодні ЗАТ «Херсонський машинобудівний завод»). В 1991 році заявниця приїхала до батька по запрошенню в гості та наприкінці 2003 року поїхала до м. Одеси і там оселилась. На даний час з листопада 2007 року заявниця зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Для вирішення питання про набуття громадянства за територіальним походженням йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України: 24 серпня 1991 року. Просив встановити зазначений факт у судовому порядку.
Рішенням суду від 11 червня 2008 року постановлено встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 24 серпня 1991 року на території України.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленої вимоги, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлену ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 вимогу, суд виходив з того, що вона належним чином підтвердив своє постійне проживання на території України до 24 серпня 1991 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявницею питання.

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявницею не надано доказів на підтвердження того, що вона на законних підставах постійно проживала на території України з 1991 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5.

Батько заявниці знаходився на території України з 1987 року відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року. Метою його приїзду була робота і підвищення кваліфікації на протязі пяти років. Заявник приїхав до батька по запрошенню в гості. Згідно довідки, виданої ЖКВ ВАТ «Херсонські комбайни»ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після розпаду СРСР заявниця залишилась проживати в України, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України, так само як і доказів про отримання посвідки на постійне проживання в Україні в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, він суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 перебувала на території України на законних підставах, але тимчасово.

До того ж, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суд, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, повинен був встановити той факт, чи подав заявник до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Таким чином, оскільки, ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, будучи громадянкою ОСОБА_5 не надала суду належних доказів про те, що вона станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, і про те, що вона звернулась до органів МВС України за місцем проживання з відповідною заявою - зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_5 і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявниці юридичне значення і про те що цей факт у зазначений нею період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заявленої вимоги з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Херсонської області від 11 червня 2008 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді:

Справа №22ц-1123/11

Категорія: 67 Головуючий в І-й інстанції Стамбула М.І.

Доповідач Закарян К.Г.

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2011 року березня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Закарян К.Г.

суддів: Фурман Т.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Третьяковій І.В.

з участю прокурора: Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 червня 2008 року в справі за заявою ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, заінтересована особа - ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України з 1991 р., -

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1991 року, зазначаючи що у відповідності до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року, її батько ОСОБА_2 Хай з 1987 року приїхав в Україну і працював на Херсонському комбайновому заводі (на сьогодні ЗАТ «Херсонський машинобудівний завод»). В 1991 році заявниця приїхала до батька по запрошенню в гості та наприкінці 2003 року поїхала до м. Одеси і там оселилась. На даний час з листопада 2007 року заявниця зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Для вирішення питання про набуття громадянства за територіальним походженням йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України: 24 серпня 1991 року. Просив встановити зазначений факт у судовому порядку.

Рішенням суду від 11 червня 2008 року постановлено встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 24 серпня 1991 року на території України.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленої вимоги, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заявлену ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 вимогу, суд виходив з того, що вона належним чином підтвердив своє постійне проживання на території України до 24 серпня 1991 року і цей факт має юридичне значення, оскільки з ним повязано набуття громадянства за територіальним походженням.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного заявницею питання.

Так за змістом ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, від якого відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України»залежить вирішення питання про набуття громадянства України за територіальним походженням особою, яка на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991р.) постійно проживала на території України є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку колегії суддів, заявницею не надано доказів на підтвердження того, що вона на законних підставах постійно проживала на території України з 1991 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5.

Батько заявниці знаходився на території України з 1987 року відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 про направлення та прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02 квітня 1981 року. Метою його приїзду була робота і підвищення кваліфікації на протязі пяти років. Заявник приїхав до батька по запрошенню в гості. Згідно довідки, виданої ЖКВ ВАТ «Херсонські комбайни»ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після розпаду СРСР заявниця залишилась проживати в України, однак доказів про отримання дозволу на постійне проживання на території України, так само як і доказів про отримання посвідки на постійне проживання в Україні в установлених Законом України «Про імміграцію»порядку та строк, він суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 перебувала на території України на законних підставах, але тимчасово.

До того ж, при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суд, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, повинен був встановити той факт, чи подав заявник до компетентного органу зобовязання припинити іноземне громадянство письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянство (підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Таким чином, оскільки, ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3, будучи громадянкою ОСОБА_5 не надала суду належних доказів про те, що вона станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, і про те, що вона звернулась до органів МВС України за місцем проживання з відповідною заявою - зобовязанням про припинення громадянства ОСОБА_5 і суд зазначену обставину при розгляді даної справи не досліджував і не встановив, його висновки про те, що факт проживання на території України має для заявниці юридичне значення і про те що цей факт у зазначений нею період часу підлягає встановленню судом, є помилковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені заявленої вимоги з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, ст.8 Закону України «Про громадянство України», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави в особі ВГІРФО УМВС України в Херсонській області, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Херсонської області від 11 червня 2008 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 Тхі ОСОБА_3 у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: