АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/514/11 Справа № 22ц-8281/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченко Е.І.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року та ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» про визнання права, зобов'язання виконати певні дії, визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди та судових витрат, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до МКВП «Дніпроводоканал» про визнання права, зобов'язання виконати певні дії, визнання дій неправомірними, відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року зауваження ОСОБА_2 на предмет неправильності та неповноти записів журналів судового засідання за 10 травня 2011 року та 19 травня 2011 року відхилено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправомірність та необґрунтованість рішення суду та просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доповненнями до апеляційної скарга ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування оплати за водопостачання та водовідведення в його квартирі здійснюється згідно показників лічильника.

28 вересня 2009 року під час звернення позивача до підприємства «Водозбут» з проханням про взятгя лічильника холодної води на абонентський облік він був повідомлений про наявність заборгованості по сплаті послуг водопостачання.

01 жовтня 2009 року позивач звернувся до підприємства «Водозбут» МКВП «Дніпроводоканал» з заявою, в якій просив назвати прізвище, ім'я, по-батькові посадової особи підприємства, уповноваженої на розгляд спору про забезпечення його сім'ї водопостачанням, вказати час, дні та місце прийому громадян; повідомити за якою адресою, в які дні та час здійснюється прийом громадян керівництвом підприємства «Водозбут» та МКВП «Дніпроводоканал» /а.с. 4/.

Листом від 22 жовтня 2009 року за № П-781 МКВП «Дніпроводоканал» повідомило ОСОБА_2 про існування станом на 01 жовтня 2009 року за квартирою, де він проживає, заборгованості в сумі 646,08 грн., що утворилася в зв'язку зі змінами тарифів на послуги водопостачання та водовідведення, роз'яснило розміри встановлених тарифів на послуги водопостачання та відведення, а також обов'язки споживачів питної води відповідно до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Крім того, цим листом відповідач запропонував позивачу для більш детального розгляду заборгованості звернутися до районної дільниці за адресою вул. С.Ковалевської,78, зазначивши номер телефону, та повідомив позивача про місце розгляду скарг щодо виниклої заборгованості, при цьому в листі вказав прізвище та ініціали виконуючого обов'язки начальника Управління «Водозбут», його телефонний номер, а також номер телефону приймальної начальника Управління МКВП «Дніпроводоканал». В цьому листі МКВП «Дніпроводоканал» повідомило позивача про те, що залишає за собою право припинити водопостачання та водовідведення до повного погашення заборгованості /а.с. 6-7/.

19 жовтня 2009 року позивач звернувся з заявою до МКВП «Дніпроводоканал», в якій просив повідомити йому інформацію чи є підприємство «Водозбут» юридичною особою, повідомити його адресу місцезнаходження, в яких відносинах воно знаходиться з МКВП «Дніпроводоканал» та які йому надані повноваження у разі, якщо воно є підрозділом МКВП «Дніпроводоканал». Також позивач в заяві просив повідомити прізвища, ім'я та по-батькові керівників підприємства «Водозбуд» в Амур-Нижньодніпровському районі м, Дніпропетровська за адресою вул. С.Ковалевської, 78 /а.с. 8/.

Листом від 12 листопада 2009 року №П-781 відповідач на звернення позивача повідомив, що згідно ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення однім і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного ж питання, якщо перше вирішено по суті. Крім того було роз'яснено, що для детального розгляду заборгованості позивачу пропонується звернутися до районної дільниці підприємства за адресою вул. С.Ковалевської 78, та зазначено номер телефону дільниці, дата години прийому, прізвище начальника абонентської дільниці. Цим листом позивача було повідомлено про те, що МКВП «Дніпроводоканал» залишає за собою право припинити водопостачання та водовідведення до повного погашення заборгованості, та позивачу роз'яснено право на укладення угоди на реструктуризацію існуючої заборгованості використану воду/а.с. 10/.

Листом від 05 листопада 2009 року за № 11423, адресованим позивачу та прокурору АНД району м. Дніпропетровська, МКВП «Дніпроводоканал» повідомляло, що в зв'язку великою сумою заборгованості по водопостачанню та водовідведенню мешканців будинку №4 по пров. Л.Мокієвської має намір вжити заходи щодо обмеження надання послуг абонентам боржникам. Але відключення та обмеження послуг з водопостачання та водовідведення мешканців будинку №4 по пров. Л.Мокієвської в м. Дніпропетровську МКВП «Дніпроводоканал» в 2009 році та на час розгляду справи, судом здійснювалося /а.с. 9,11/.

У судовому засіданні позивачем були надані оголошення від 26 жовтня 2009 року де МКВП «Дніпроводокнал» повідомило про намір відключити квартири злісних неплатників від водопостачання та водовідведення, та оголошення з пропозицією мешканцям будинку № 4 по пров. Л.Мокієвської в м. Дніпропетровську погасити заборгованість за надані послуги та попередженням про можливість обмеження послуг з водопостачання злісним неплатникам.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині заборони МКВП "Дніпроводоканал" виконувати будь-які дії по обмеженню або припиненню водопостачання та водовідведення в будинку 4 пров. Л.Мокієвської м. Дніпропетровська, зокрема у квартирі позивача - № 92 задоволенню не підлягають.

При цьому судом вірно вказано, що згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи, право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Доводи позивача про можливе порушення його прав з боку відповідача щодо обмеження або припинення водопостачання та водовідведення у будинку та в квартирі, де він проживає, є припущенням, не підтвердженими беззаперечними доказами.

Що стосується вимог позивача про визнання у нього права на безпечні для здоров'я і життя питну воду, умови побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище, на безпечне для життя і здоров'я довкілля і сприятливі умови життєдіяльності, то як вірно зазначив суд позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідачем при наданні послуг по водопостачанню та відведенню до квартири, де проживає ОСОБА_2, порушуються вищезазначені права позивача.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відмовляючи в задоволенні цих вимог суд першої інстанції правильно керувався Законом України «Про захист прав споживачів» та роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і вірно прийшов до висновку про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів того, що будь-які дії відповідача створили ситуацію, яка могла стати небезпечною для його життя і здоров'я.

Але з висновком про відмову в задоволенні вимог про визнання неправомірними дій МКВП «Дніпроводоканал» щодо ненадання ОСОБА_2 запитуваної ним у заявах від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року інформації та зобов'язання відповідача надати позивачу в повному обсязі запитувану ним у заявах інформацію погодитися не можна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач на заяви ОСОБА_2 від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року надав не повну інформацію.

Так у листі МКВП «Дніпроводоканал» № П-781 від 22 жовтня 2009 року позивачу не була надана наступна інформація, яка була ним запитана у заяві від 01 жовтня 2009 року; місце, дні та час прийому громадян особою яка уповноважена на розгляд спору про забезпечення водопостачання; місце, дні та час прийому громадян керівництвом Підприємства «Водозбуд» та МКВП «Дніпроводоканал».

У листі МКВП «Дніпроводоканал» №П-781 від 12 листопада 2009 року позивачу не була надана наступна інформація, яка була ним запитана у заяві від 19 жовтня 2009 року: чи являється Підприємство «Водозбуд» юридичною особою; місцезнаходження Підприємства «Водозбуд»; які повноваження надані Підприємству «Водозбуд», якщо воно є підрозділом МКВП «Дніпроводоканал».

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про інформацію» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Як вбачається зі змісту заяв ОСОБА_2 від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року, адресованих відповідачу, інформація яку позивач просив повідомити, відповідно положень ст. 28 Закону України «Про інформацію» є відкритою інформацією.

Відповідно положень ст. 29 Закону України «Про інформацію» доступ до відкритої інформації забезпечується у тому числі шляхом безпосереднього її надання заінтересованим громадянам, державним органам та юридичним особам. Обмеження права на одержання відкритої інформації забороняється законом.

Згідно ст. 45 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім учасникам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт права на інформацію може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднання громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову.

Відповідно ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Отже не надавши на заяви позивача відповіді з повною інформацією, яка була запитана, відповідач порушив положення Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», а тому вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій МКВП «Дніпроводоканал» щодо ненадання запитуваної у заявах від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року інформації та зобов'язання відповідача надати позивачу в повному обсязі запитувану ним у заявах інформацію підлягають задоволенню, а рішення в цій частині у відповідність до ст. 309 ЦПК України повинно бути скасовано.

Що стосується оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року, то колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в цій частині, вважає за необхідне її відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 надав суду письмові зауваження журналів судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року зауваження ОСОБА_2 на предмет неправильності та неповноти записів журналів судового засідання за 10 травня 2011 року та 19 травня 2011 року відхилено.

Згідноч.1 ст. 199 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, журналом судового засідання та протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив зауваження ОСОБА_2, оскільки в журналах судового засідання містяться всі істотні моменти розгляду справи, передбачені ч.2 ст.198 ЦПК України, в тій послідовності, в якій вони мали місце в судовому засіданні. Повне фіксування судового засідання здійснено звукозаписувальним технічним засобом.

Крім того, що стосується відсутності журналу судового засідання в яке учасники судового процесу не з'явились, то судом вірно зазначено, що у відповідність положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у. справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року є законною і її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року скасувати частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії міського комунального виробничого підприємства «Дніпроводоканал» щодо ненадання ОСОБА_2 запитуваної ним у заявах від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року інформації неправомірними.

Зобов'язати міське комунальне виробниче підприємство «Дніпроводоканал» надати ОСОБА_2 в повному обсязі Запитувану ним у заявах від 01 жовтня 2009 року та від 19 жовтня 2009 року інформацію.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді