Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №1407/2-186/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2011 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Серебрякової Т.В.,

при секретарі судового засідання Фінько О.П., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В позовній заяві зазначено, що 15 грудня 2008 р. померла мати позивача ОСОБА_1- ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира №7 (сім) у будинку №1 (один), який розташований по вулиці Єлісєєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, що належала спадкодавцю за життя на праві власності на підставі Договору купівлі - продажу №189 від 17 листопада 1998 р, укладеного на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1574, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, у тому ж числі і квартиру №7 (сім), яка знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Єлісєєва, будинок №1 (один), заповідала в рівних частках сину ОСОБА_1 та онучці ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_1) І.Г.

Проте, при зверненні спадкоємця ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлої 15 грудня 2008 р. ОСОБА_7 державним нотаріусом останньому було відмовлено у оформлені спадкових прав, у звязку з наявністю в документах розбіжностей в написанні його прізвища та прізвища третьої особи ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_1) ОСОБА_9 того, при укладенні письмового договору купівлі - продажу обумовленої квартири не була дотримана обовязкова нотаріальна форма його посвідчення та в договорі членом біржі зазначена неповнолітня дитина.

Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав в державній нотаріальній конторі, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити, встановити факт належності правовстановлюючого документу, визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування на вищевказане спадкове майно. *

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2010 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_2.

Наступною ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, закрито, у звязку зі смертю ОСОБА_6, яка померла

16 липня 2006 р. в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. При цьому надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, направили на адресу суду письмові заяви, відповідно до яких позовні вимоги визнали та просили розглянути справу у їх відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно поданої до суду письмової заяви просила розглянути справу у її відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою суду справа розглянута у відсутність відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2008 р. померла ОСОБА_7, яка за життя на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений 09 жовтня 2000 р. ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №1574, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде належати їй за законом, у тому ж числі і квартиру №7 (сім), яка знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Єлісєєва, будинок №1 (один), заповідала в рівних частках своєму сину ОСОБА_1 та онучці ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_1) І.Г. (а.с.13,16).

Відповідно відповіді приватного нотаріусу Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_8 за №10/01-16 від 17 січня 2011 р., вищевказаний заповіт не змінений та не скасований.

Разом з тим, з Витягу із спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №25866292 від

17 січня 2011 р. вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя зроблено заповіт та посвідчено 06 лютого 2006 р. ОСОБА_10, державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №51, відповідно до якого належну останній на праві власності земельну ділянку, розташовану в с. Садове Нижньогірського району Кримської області, надану для ведення селянського (фермерського) господарства, заповідала у власність в рівних частках ОСОБА_11 та ОСОБА_5

З довідки Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області №1336/01-14 від 13 грудня 2010 р. видно, що після смерті ОСОБА_7, яка померла 15 грудня 2008 р., заведена спадкова справа №109/2009 за заявою про прийняття спадщини від сина померлої ОСОБА_1, за заявою про відмову від спадщини від онуки померлої ОСОБА_4 та за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_5

Проте, при зверненні позивача ОСОБА_1 до державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у паспорті позивача прізвище останнього записано як ОСОБА_1, тоді як в заповіті ОСОБА_7 заповідала Уг частку свого мана ОСОБА_12 ОСОБА_9 того, при укладенні письмового договору купівлі продажу обумовленої квартири не була дотримана обовязкова нотаріальна форма його посвідчення.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

При цьому, що стосується вимог позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що при виготовленні вказаного заповіту, посвідченого 09 жовтня 2000 р. ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №1574, була допущена помилка при написанні імені спадкоємців. Так, замість прізвища ОСОБА_1 вказано прізвище ОСОБА_12, що на даний час неможливо виправити в адміністративному порядку.

Проте, факт належності вказаного правовстановлюючого документу позивачу ОСОБА_13 та ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_13) І.Г., знайшов своє підтвердження в судовому засіданні відповідно до наступних письмових доказів: свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, паспорта громадянина України, виданого 31 жовтня 2000 року Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області на імя ОСОБА_1, довідки про присвоєння останньому ідентифікаційного номеру, довідки СГІРФО Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області (Форми -1), відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_4, Крим, був виданий 31 жовтня 2000 р. Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області паспорт, свідоцтва про народження дочки ОСОБА_1, виданого 03 травня 1984 року міським відділом ЗАГС м. Джанкой, свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_14, виданого 06 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, паспорта громадянина України, виданого 09 липня 2008 року Вознесенським МВ УМВС України в Миколаївській області на імя ОСОБА_4, довідки про присвоєння останній ідентифікаційного номеру, архівної довідки СГІРФО Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області (Форми -1), відповідно до якої ОСОБА_11Г, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, був виданий 13 липня 2001 р. Вознесенським МРВ УМВС України в Миколаївській області паспорт.

Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Враховуючи, що в адміністративному порядку неможливо виправити зазначену помилку в вищевказаному документі, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що встановлення факту належності вказаного документа, не суперечить п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, а також п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 р.

Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки, необхідно останньому для оформлення в спадкових правах.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7, за життя, придбала у ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діяла в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської Ради Миколаївської області за №152 від 06 листопада 1998 р. квартиру №7 (сім) у будинку №1 по вулиці Єлісєєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, про що 17 листопада 1998 р. було укладено письмовий договір купівлі - продажу вище зазначеної

квартири, який зареєстрований Універсальною Товарно-Сировинною Біржею, яка з 16 травня 2005 р. припинила свою діяльність.

Придбану за договором квартиру, покупець ОСОБА_7 зареєструвала на праві власності в Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації 13 грудня 1998 р. за р. №9929.

Враховуючи, що права і обов'язки сторін за вищевказаним договором купівлі - продажу нерухомого майна виникли до набрання чинності ЦК України, а суть позову складає недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, тому при вирішенні питання про визнання угоди дійсною, слід застосовувати правила кодексу, який діяв на момент укладення такого договору.

Ст.9 Житлового Кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Згідно ст.224 ЦК Української PCP (в редакції від 18 липня 1963 р.) за договором купівлі - продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплати за нього певну грошову суму.

За правилами ст.47 ЦК України Української PCP від 18 липня 1963 p., нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими 4.2 ст.48 цього Кодексу.

У відповідності зі ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений. Проте, в порушення вимог ст.227 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., що діяв на час укладення угоди, оформлення вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному . порядку не відбулося.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 p., якщо одна із сторін повністю виконала договір, а інша ухиляється від його оформлення нотаріально, то суд може визнати такий договір дійсним за заявою сторони, яка виконала договір.

Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу 1 добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір.

Ст.6 ЦК України (в редакції 1963 p.), ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, а тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права шляхом визнання угоди дійсною є вірним і може бути застосований судом, оскільки від цього залежить виникнення у нього права на спадкування.

Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавці передали продавцю квартиру, а остання передала продавцям визначену грошову суму, але в наступному сторони, які виконали угоду, ухилилися від її нотаріального посвідчення, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст.47 ЦК Української PCP від 18 липня 1963 р. позовні вимоги позивача в частині визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та законом за законом, суд виходить з наступного.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Разом з тим, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно, у тому числі і при розгляді справ про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом або за заповітом, необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі ст.ст. 1296,1287 Цивільного кодексу України, ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 р. за №3425-ХІІ „Про нотаріат видається державним нотаріусом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування в судовому порядку не

вбачається, тому в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити.

У відповідності до ст.88 ЦПК України судовий збір та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи сплачено при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10 ,11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_15 Васильовича до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_4 Крим, правовстановлюючого документа - заповіту, посвідченого 09 жовтня 2000 р. ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №1574.

Встановити факт належності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, правовстановлюючого документа - заповіту, посвідченого 09 жовтня 2000 р. ОСОБА_8, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №1574.

Визнати ДІЙСНИМ договір купівлі - продажу нерухомого майна за №189 квартири №7 (сім) у будинку №1 (один), що розташований по вулиці Єлісєєва в місті Вознесенськ Миколаївської області, який укладено на Універсальній Товарно - Сировинній Біржі 17 листопада 1998 р., між покупцем ОСОБА_7 та продавцями ОСОБА_3, ОСОБА_6, яка діяла в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Серебрякова