АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-221 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: комунальні послуги ОСОБА_1 Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі : Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2010 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Харківгаз» (далі: ВАТ «Харківгаз») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з газопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2008 року ВАТ «Харківгаз» звернулося до суду з позовом, у подальшому уточненим, про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 заборгованості за послуги з газопостачання.

В обгрунтування своїх вимог ВАТ «Харківгаз» вказувало на те, що відповідачка ОСОБА_2, проживає у приватному житловому будинку по вул. Петровського, 66 у м. Дергачі Харківської області та є споживачем послуг з газопостачання, що надаються позивачем на підставі відповідного договору, укладеного між сторонами в січні 2006 року.

За умовами цього договору ВАТ «Харківгаз» в особі його Дергачівської філії зобовязалося забезпечувати безперервне постачання природного газу споживачці, а остання зобовязувалася своєчасно розраховуватися за спожитий природний газ за роздрібними цінами, встановленими законодавством для населення.

Однак, надані їй послуги з газопостачання відповідно до роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, відповідачка ОСОБА_2 оплачує не в повному обсязі, в звязку з чим за період з 01 січня 2008 року по 29 жовтня 2010 року утворилася значна заборгованість, загальний розмір якої становить 2 695,57 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ВАТ «Харківгаз» просило суд у примусовому порядку стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь заборгованість по сплаті наданих послуг з газопостачання у вищезазначеному розмірі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги й наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 заявлені до неї позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність.

При цьому остання пояснила, що надані їй позивачем послуги з газопостачання оплачує в повному обсязі, а тому ніякої заборгованості по їх оплаті перед газопостачальним підприємством вона не має.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2010 року позовні вимоги ВАТ «Харківгаз» задоволено.

Суд стягнув з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ВАТ «Харківгаз» 2 695 грн. 57 коп. в рахунок заборгованості за спожитий газ, а також 81 грн. судових витрат, понесених позивачем по справі на сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених ВАТ «Харківгаз» позовних вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на не повне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що в 2006 році між нею та ВАТ «Харківгаз» було укладено два окремі договори на постачання природного газу за її адресою для забезпечення природним газом різних обєктів газоспоживання: житлового будинку з метою його опалення та приготування їжі, а також опалення теплиці, розташованої на території садиби.

Розрахунки за спожитий газ вона здійснювала своєчасно та в повному обсязі по двох особистих рахунках, відкритих на підставі укладених з позивачем договорів, за показаннями лічильників використаного природного газу щодо кожного обєкта газоспоживання окремо,

Але, ВАТ «Харківгаз безпідставно підсумував та обєднав показання обох газових лічильників, визначивши вартість спожитого нею газу, виходячи із загального сукупного обсягу його споживання, що призвело до виникнення штучної заборгованості, яка насправді відсутня.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, районний суд, вирішуючи цивільно-правовий спір, повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобовязання передбачені статтею 526 ЦК України.

Згідно цієї правової норми зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договроу та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV.

Згідно статті 4 вказаного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно статтей 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачуватижитлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2006 року N 1697 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення механізму забезпечення природним газом вітчизняних споживачів» затверджено «Тимчасовий порядок установлення роздрібних цін на природний газ для населення».

Згідно з пунктами 3, 8 зазначеного Порядку роздрібною ціною на природний газ - є ціна, за якою населення сплачує вартість природного газу залежно від обсягу споживання. Роздрібні ціни на природний газ встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Постановами НКРЕ України № 1672 від 19.12.2006 року, № 934 від 07.08.2008 року, № 1239 від 25.10.2008 року та № 812 від 13.07.2010 року були затверджені роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 затверджені «Правила надання населенню послуг з газопостачання», які регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами - споживачами газу (далі: Правила).

Відповідно до пункту 2 вказаних Правил газопостачання - це послуга, яка передбачає реалізацію природного або скрапленого газу шляхом транспортування його до споживача. Обєктом споживача - є територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Згідно з абз. 1-4 пункту 10 Правил розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу фактичного використання природного газу (зафіксованого на кожному особовому рахунку споживача) у попередньому році.

У разі розміщення за однією поштовою адресою кількох обєктів, що належать споживачеві, загальний обсяг споживання природного газу для застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, визначається як сума показників приладів обліку, встановлених на таких обєктах.

Відповідно до пункту 17 Правил розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

Обовязок споживача своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання передбачений пунктом 29 Правил.

Згідно з абз. 9 пункту 10 Правил газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 1 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу фактичного використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року фактичне використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема:

у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році, споживач зобовязаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості;

у раз зменшення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році, різниця у вартості газу залишається на особовому рахунку споживача і зараховується в рахунок майбутніх платежів.

Такий перерахунок здійснюється до 1 лютого поточного року.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 є власником домоволодіння по вул. Петровського, 66 у м. Дергачі Харківської області та споживачем послуг з газопостачання, які надаються ВАТ «Харківгаз» на підставі відповідних договорів про надання цих послуг, укладених між сторонами 23 січня 2006 року (а.с. 4-5, 94-95).

Згідно цих договорів обєктами споживача є газифікований приватний житловий будинок та газифікована теплиця, що розташовані на присадибній земельній ділянці за вказаною адресою та обладнані окремими газовими лічильниками.

У січні 2008 року газопостачальним підприємством - ВАТ «Харківгаз» споживачці ОСОБА_3 проведено перерахунок оплати вартості використаного в 2007 році природного газу відповідно до роздрібної ціни, диференційованої в залежності від загального річного обсягу фактичного споживання та донараховано до сплати за спожитий у 2007 році природний газ відповідну грошову суму, яка споживачкою сплачена не в повному обсязі.

Згідно з розрахунком, наданим ВАТ «Харківгаз», загальна сума заборгованості споживачки ОСОБА_2 з оплати наданих їй послуг з газопостачання, в тому числі й що стосується поточних платежів, станом на 29 жовтня 2010 року становить 2695 грн. 57 коп. (а.с. 76, 79).

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ВАТ «Харківгаз» та стягнув з відповідачки ОСОБА_2 на користь останнього заборгованість з оплати послуг з газопостачання, яка має місце.

Доводи ж апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про те, що розрахунки за спожитий природний газ вона здійснювала своєчасно та в повному обсязі за двома особистими рахунками та показаннями газових лічильників щодо кожного належного їй обєкта газоспоживання окремо, а ВАТ «Харківгаз» безпідставно підсумував та обєднав показання обох газових лічильників, визначивши вартість спожитого нею газу, виходячи із загального сукупного обсягу його споживання, що призвело до виникнення штучної заборгованості, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки, визначаючи вартість спожитого відповідачкою природного газу з урахуванням загального сукупного обсягу фактично спожитого нею газу, ВАТ «Харківгаз» діяв у відповідності з Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, а наявність у відповідачки двох відокремлених обєктів газоспоживання, розташованих за однією адресою та обладнаних самостійними газовими лічильниками, не надає останній будь-яких переваг, пільг чи преференцій з оплати наданих послуг.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: