Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-5720/2011 Головуючий у 1-й інстанції: Шудрика А.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Бондаря М.С.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: шоста державна нотаріальна контора м. Запоріжжя про визнання права власності на ? частину спадкового майна, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа : шоста Запорізька державна Нотаріальна контора про визнання право власності на 3/4 частки спадкового майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

21 червня 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, в якому після уточнення зазначає, що під час відпочинку на морі 17 липня в 2009 році трагічно загинув (потонув) її син ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири № 15 і гаражу по вул. Б. Хмельницького № 33 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, земельної ділянки розміром 0,0713 га по вул. Гоголя № 35 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, спадкоємцями якого за законом є вони, його мати - ОСОБА_5 (Ярош, ОСОБА_3) ОСОБА_7 і його дружина - ОСОБА_3. У встановлений строк в 6-у держнотаріальну контору Комунарівського району м. Запоріжжя нею було подана заява про прийняття спадщини. Кожному із спадкоємців належить по ? частині спірного домоволодіння.

В 1986 році вона за свої кошти придбала будинок із земельною ділянкою по вул. Гоголя № 35 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області і зразу подарувала (переоформила) на її сина - ОСОБА_6, який він в 2008 році приватизував на себе. Зазначений будинок із-за старості будівлі і не проведених вчасно ремонтних робіт само зруйнувався і зараз залишилась лише земельна ділянка.

В 1993 році її сину - ОСОБА_6 від «Експериментального» заводу в порядку черги в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області видали квартиру АДРЕСА_1, яку він в 2003 році приватизував тільки на себе.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_8, уточнив позовні вимоги, де ставить питання про виділення також ? частки земельної ділянки площею 24 м. кв. під гаражем, а також ? частка гаража який побудований на земельній ділянці , розташованих за адресою вулиця Б.Хмельницького 33 в смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області.

Відповідач ОСОБА_3, та представник відповідача - ОСОБА_9 в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що позивач має право тільки на 1/4 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2; та на 1/4 частки земельної ділянки розміром 0,0713 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вулиця Гоголя, № 35. Що до земельної ділянки 24 м.кв. та гаража не визнає повністью.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3, вказується, що вона проживала разом із ОСОБА_6, до його смерті, тобто до 17.08.2009 року. Під час їх сумісного проживання вони у вересні 1992 році отримали однокімнатну квартиру 3 № 15 у будинку № 33 по вулиці Б.Хмельницького в смт. Комишуваза Оріхівського району Запорізької області, а по вулиці Гоголя 35 придбали земельну ділянку площею 0,0713 га.

Наприкінці 2003 року вони переїхали жити в м. Запоріжжя де проживали в гуртожитку за адресою вул. Космічна 118-а кім. 41.

Після смерті чоловіка ОСОБА_3, звернулась в нотаріальну контору щоб отримати спадщину, але їй було відмовлено так як вона не могла надати документи про те, що квартира є спільно нажитим майном подружжя.

Про те, що квартира була приватизована чоловіком ОСОБА_3П, не знала, а тому вважає приватизацію не законною.

Вона як дружина має право на ? частку вказаної квартири АДРЕСА_3, а також ? частку померлого чоловіка ОСОБА_6, а тому її частка складає ? частки спадкового майна квартири та земельної ділянки. Тому вона наполягає на своїх позовних вимогах.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Зустрічні позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно в розмірі 1/2 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2; на ? частки земельної ділянки розміром 0,0713 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вулиця Гоголя, № 35; які належать ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 330067, та державного акту № 485009 який помер 17 липня 2009 року.

В іншій частині вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на спадкове майно в розмірі 1/2 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2; на ? частки земельної ділянки розміром 0,0713 га, яка розташована за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вулиця Гоголя, № 35; які належать ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 330067, та державного акту № 485009 який помер 17 липня 2009 року.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить його скасувати, та ухвалити нове яким її позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо за нотаріально посвідченою письмовою угодою спадкоємці не змінили розмір частки у спадщині когось із них.

Як встановлено судом першої інстанції, 17.07.2009р. помер ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про його смерть (а.с.т.1, а.с.5).

До складу спадкового майна, що залишилося після його смерті, входить квартира АДРЕСА_4 та земельна ділянка, розміром 0,0713 га, розташована за адресою: Запорізька область Оріхівський район смт. Камишуваха вул. Гоголя, 35. Наявність вказаного спадкового майна і реєстрація права власності на нього за спадкодавцем ОСОБА_6 підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.12.2003року та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим Комишувахською селищною радою Оріхівського району Запорізької області 27 квітня 2009року(а.с.12,а.с.14).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є: мати ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_3

Відповідно до вимог цивільного законодавства визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо: 1) постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), 2) він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкування нерухомого майна оформлюється свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, для чого спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса.

Під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус зясовує ряд обставин, з якими повязано виникнення права на спадкування, для чого вимагає відповідні докази.

В межах шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, спадкоємці першої черги мати - ОСОБА_5 та дружина - ОСОБА_3 звернулись до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами прийняття спадщини (а.с.30,31).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2010 року ОСОБА_3 звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності відповідно до ст.71 Закону України «Про нотаріат» на ? частки квартири АДРЕСА_5.

Постановою про відмову у вчиненні дії за №1073/02-31 від 27.03.2010 року Державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частки квартири АДРЕСА_6 з посиланням на положення ст.ст.1,3,6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження органу приватизації №153 від 13.11.2003 року, в якому не зазначені імена членів сім»ї та роз»яснено порядок оскарження відмови (а.с.46,44).

Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні дії за №1073/02-31 від 27.03.2010 року ОСОБА_3 не оскаржила.

В обґрунтування позову про визнання права власності на ? частки спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_7, яка бала приватизована ОСОБА_6 у 2003 році та земельної ділянки, розміром 0,0713 га, розташованої за адресою: Запорізька область Оріхівський район смт.Камишуваха вул.Гоголя, 35, яка була приватизована ОСОБА_6 у 2009 році, ОСОБА_3 посилалась на норми ст.ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України зі змінами та доповнення внесеними до ст. 61 СК України на підставі Закону України №2913-VI від 11.01.2011року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу ст. 22 КпШС України; квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сімї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Проте, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 проживала з 1992 року, за місцем проживання мала прописку.

При цьому слід врахувати те, що при здійсненні приватизації спірної квартири приймав участь лише ОСОБА_6, як наймач житлового приміщення. Крім того, оскільки ОСОБА_3 постійно проживала в квартирі наймача, як член його сім'ї, про приватизацію квартири ОСОБА_3 було відомо, про що свідчить її підпис на заяві чоловіка про передачу спірної квартири в приватну власність, вона мала право на приватизацію квартири в рівних частках, проте своїм правом вона не скористалась, у зв'язку з чим свідоцтво про право приватної власності на вказану квартиру було видано органом приватизації на ім'я її чоловіка - ОСОБА_6, що не суперечить діючому на той час Житловому кодексу (далі - ЖК) України та законодавству про приватизацію житлового фонду (а.с.68).

У зв'язку з викладеним, висновок суду першої інстанції щодо не порушення права ОСОБА_3 на приватизацію частини спірної квартири є таким, що узгоджується з частиною 1 статті 7 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та статі 65 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться в разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

З матеріалів справи вбачається, що державний акт на земельну ділянку в розмірі 0,0713га за адресою: Запорізька область Оріхівський район смт.Камишуваха вул.Гоголя,35 ОСОБА_6 одержано на підставі рішення Комишуваської селищної ради №31 від 16.12.2008 року про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки(а.с.10).

Таким чином, твердження ОСОБА_3 про те, що земельна ділянка в розмірі 0,0713га за адресою: Запорізька область Оріхівський район смт. Камишуваха вул. Гоголя, 35 була придбана подружжям під час шлюбу спростовується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 485009 від "27" квітня 2009р., виданим Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, в якому зазначено, що земельна ділянка виділена ОСОБА_6 на підставі рішення Комишуваської селищної ради №31 від 16.12.2008 року та співвласників земельної ділянки не має (а.с.14).

Та крім того, рішення органів приватизації щодо приватизації квартири та земельної ділянки лише на ОСОБА_6 позивачем не оскаржувалось.

Виходячи з наведеного, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про розірвання договору довічного утримання у звязку із неналежним його виконанням.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції з висновками якого погодилась і колегія суддів, тому вони суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2011 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: