АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності Доповідач Кіпенко І.С.
Рішення

Іменем України

6 грудня 2011р. Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Кіпенка І.С.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4, на рішення Московського районного суду від 13 вересня 2011 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: споживче товариство «Джерело-10», виконавчий комітет Московської районної ради м. Харкова про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С ТА Н О В И Л А

В червні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, 3-я особа СТ«Джерело-10», про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Просив визнати квартиру №108, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців 97 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Московською районною радою м. Харкова 15.04.2008р. на імя ОСОБА_4

В обґрунтування позову вказав, що в період шлюбу в 1990 році позивачка та відповідач вступили СТ « Джерело -10» з метою набуття у власність квартири № 108 у новозбудованому будинку 97 вул.. Гв. Широнінців в м. Харкові. Протягом 1990-2006 років подружжям було сплачено левову частку паю за вищезазначену квартиру. 23 жовтня 2007року шлюб між сторонами було розірвано в м. Тель-Авів, Ізраїль. В грудні 2007 року відповідачка, без дозволу та відома позивача, сплатила останній внесок за квартиру в розмірі 2900 гривень, після чого звернулася за отриманням свідоцтва про право власності на спірну квартиру, яке їй було видано 15.04. 2008 року Московською районною радою м. Харкова.

Представник позивача позов підтримала посилаючись на обставини зазначені в позові, представник відповідачки позов не визнала, надала письмові заперечення проти позову.

Справу розглянуто за відсутності представників 3-іх осіб.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2011 року позов задоволено частково. Суд визнав 4/5 спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнав не дійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Московською районною радою м. Харкова 15.04.2008р. на імя ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, сторонами це не заперечувалося, що позивач ОСОБА_5 з 30.04.1987 року по 27.03.2007року перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Ордер на вселення до спірної трикімнатної ізольованої квартири №108, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців 97 був отриманий відповідачкою як членом СТ «Джерело -10» у 2000 році на підставі рішення виконкому Московської районної ради від 21 березня 2000року (а.с.71).

Відповідно до ст. ст. 15, 17 Закону України «Про власність» у члена ЖБК виникає право власності на надану йому у користування квартиру при повному внесенні пайового внеску за неї, аналогічні положення закріплено в ч. 3 ст. 384 ЦК України.

Стаття 22 КпШС України передбачає презумпцію спільності майна подружжя, аналогічні положення містить ст.60 СК України.

Тому в разі, коли право на пай, в звязку з повною виплатою якого виникло право власності на квартиру в будинку ЖБК, належало й іншим особам (другому з подружжя), останні з цих підстав набувають право власності на квартиру пропорційно їх частці паю в загальній сумі внесеного за квартиру пайового внеску.

Тобто, питання визначення грошових сум, оплачених сторонами у вигляді пайових внесків, є механізмом для визначення частки кожного з бувшого подружжя в праві власності на квартиру.

Судовим розглядом встановлено, що повний розмір пайового внеску за спірну квартиру становить 13371гривня 30к., пай вносився в період з 13.05.1993р., - переший внесок, а останній 23.01.2008року в сумі 2639грн. вже після розірвання шлюбу, сума паю, що була внесена сторонами у період шлюбу складає 10732грн.30к., що підтверджується довідками СТ«Джерело -10»(а.с.31). Відповідно сума пайового внеску внесена у період шлюбу складає 80,26%, що становить 4/5 частини спірної квартири, та є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідно до вимог ст.ст. 145, 146 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі від участі в експертизі, суд може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена.

Матеріали справи свідчать, що експертиза призначалась за клопотанням однієї сторони, тому призначення експертизи не є обовязковим, вирішення питання зясування обставин визначення частки кожного з бувшого подружжя в праві власності на квартиру не потребує спеціальних знань у галузі науки.

Судова колегію погоджується з розрахунками суду першої інстанції для визначення частки кожного з бувшого подружжя в праві власності на квартиру, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам.

Однак послідуючі висновки суду, щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, виданого Московською районною радою м. Харкова 15.04.2008р. на імя ОСОБА_4, не відповідають обставинам справи.

Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється в межах заявлених позовних вимог на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Московською районною радою м. Харкова 15.04.2008р. на імя ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради про оформлення та видачу свідоцтва про право власності від 25.03.2008 року.

З вимогами про оскарження зазначеного рішення позивач не звертався, тому позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності яке видано на підставі не оскарженого рішення виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради від 25.03.2008 року, задоволенню не підлягають. З вимогами про поділ спільного майна позивач також не звертався.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2011 року змінити, скасувавши рішення в частині визнання не дійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Московською районною радою м. Харкова 15.04.2008р. на імя ОСОБА_4, та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді