Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа 2-400 / 11
РІШЕННЯ

Іменем України

29.08.2011 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Полубан М.П. при секретарі Філіповій В.С.

з участю представників :

-позивача ОСОБА_1

-відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди спричиненої злочином ,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що 07.01.2007 р. близько 19.00 год., відповідач , керуючи належним йому автомобілем ОСОБА_5 19 , держ.номер АЕ 46-45 АС , на 624 км. автодороги Київ-Луганськ-Ізварино порушив Правила дорожнього руху допустив зіткнення з мотоциклом « Мінськ» під керування ОСОБА_6 В результаті ДТП загинув його син ОСОБА_7

Згідно з висновком автотехнічної експертизи відповідач порушив п.п. 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху , що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з фактом настання даної ДТП.

Постановою Петропавлівського районного суду від 24.12.2007 р. кримінальна справа відносно відповідача по ч. 2 ст. 286 КК України закрита і він звільнений від кримінальної відповідальності згідно ЗУ « Про амністію» від 19.04.2007 р.

На даний час відповідач відшкодував йому матеріальну шкоду. Але , крім матеріальної шкоди йому заподіяна і моральна шкода . Він втратив сина, який отримавши належну професійну освіту , працював гірником на шахті ім.. Сташкова та матеріально підтримував його та допомагав по господарству , бо він є інвалідом 2 групи і є непрацездатним. Смертю сина спричинена важка психологічна травма , порушені нормальні життєві зв'язки .

Спричинену моральну шкоду оцінює у 50 000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує нормами ст. 1167 ЦК України.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі . В доповнення позивач пояснив , що він являється інвалідом другої групи , у нього штучний суглоб на нозі, йому важко ходити. Він проживав разом з сином , інших членів сім'ї у них не було. Син працював на шахті , мав постійний заробіток. Крім того , син мав права водія. Тому пенсія та заробіток сина були єдиним джерелом для існування. Коли син загинув , він змушений був доручити ОСОБА_8 вести його справу в суді. Остання перевищила свої повноваження , звернулася до суду з заявою про закриття справи , адже відповідач сплатив їй 10000 грн. Однак , такий варіант вирішення справи його не влаштував , так як гроші , які сплатив відповідач , він віддав ОСОБА_8 Адже , він змушений був позичати у неї 10000 грн. на встановлення надгробного пам'ятника. Крім того , він поніс інші витрати , пов'язані з похованням сина. Позов в розмірі 50000 грн. це є розмір відшкодування моральної шкоди і дану шкоду повинен відшкодувати відповідач. Крім того , на момент ДТП син перебував в якості пасажира на мотоциклі « Мінськ » , яким керував ОСОБА_6 і який також порушив Правила дорожнього руху , був притягнутий до кримінальної відповідальності . Останній з ним повністю розрахувався , а тому до нього він ніяких претензій не має. Просить суд позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали . Відповідач зазначив , що він себе винним у вчинення ДТП не вважає і про це заявляв під час досудового слідства , але змушений був погодитися на застосування до нього амністії. Під час судового розгляду цивільної справи він сплатив позивачу 10000 грн. Дана сума є розміром матеріальної та моральної шкоди. Вважає , що він повністю розрахувався з позивачем.

Представник відповідача , доповнив , що в позові слід відмовити , так як в діях загиблого сина позивача вбачаються ознаки грубої необережності. Просить суд в позові відмовити .

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 07.01.2007 р. близько 19.00 год. на автодорозі Київ - Луганськ-Ізварино сталося ДТП . В результаті ДТП пасажир мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_7 помер в Петропавлівській ЦРЛ.

За фактом скоєння ДТП 09.01.2007 р. було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. ст.286 КК України.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2007 р. кримінальну справу № 1- 253 / 07 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв'язку з ЗУ « Про амністію» від 19.04.2007 р..

В судовому засіданні були досліджені матеріали вищезазначеної кримінальної справи.

Згідно висновку СМЕ № 8 від 14.02.2007 р. у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження ( є їхній перелік ) . Смерть настала від відкритої ЧМТ. При судово- токсилогічному дослідженні виявлено в крові 0,73% етилового алкоголю , що відноситься до легкого алкогольного сп'яніння стосовно живих осіб ( а.с. 56-57 ) .

Згідно висновку СМЕ № 68 від 23.03.2007 р. у водія мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 також виявлені тілесні ушкодження та алкогольне сп'яніння ( а.с. 74-75 ).

Висновком автотехнічної експертизи № 35/27-55 від 20.08.2007 р. вбачається , що в діях водія ОСОБА_4 ( відповідача по справі )є порушення п.12.2 та 12.3 ПДР . В діях водія мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 є порушення п.п. 19.1 «а» та 31 « б» ПДР. А саме , в даному висновку зазначається , що водію мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 у темну пору доби на дорозі без штучного освітлення здійснювати рух необхідно було із включеним світлом фар та габаритних вогнів. При умові , що на мотоциклі світло фар та габаритні вогні були відсутні, то забороняється рух мотоцикла « Мінськ » ( а.с. 87-90).

З показань водія мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 вбачається , що в день ДТП він вживав спиртні напої, керував мотоциклом та перевозив двох пасажирів - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ( загиблого сина позивача) ( а.с. 95 ).

Крім того , судом досліджувалися матеріали кримінальної справи № 1-10/10 . Відповідно до обвинувального висновку по даній кримінальній справі ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України . Висновком авто технічної експертизи № 35/27-55 від 20.08.2007 р. ( а.с. 85-87 ) зазначається , що водій мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.1 ( а.б), 2.3 ( а,г) , 2.9 ( а), 19.1 (а) та 31 ( б) ПДР. Тобто водій ОСОБА_6 керував мотоциклом без посвідчення водія , без правовстановлюючого документа на транспортний засіб , мотоцикл був технічно несправний , керував у стані алкогольного сп'яніння , на мотоциклі не горіли лампи фар та задні габаритні вогні. Невиконання водієм мотоцикла « Мінськ » ОСОБА_6 п.п. 19,1 ( а) та 31.6 ( б) ПДР з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з фактом настання події ДТП та наслідками , що настали.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2010 р. ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.г ст.. 6 ЗУ « Про амністію» від 12.12.2008 р.

Таким чином , з матеріалів справи вбачається, що неправомірною поведінкою відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду. Остання виразилася в тому, що внаслідок порушення ПДР загинув син позивача

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 зазначається , що при відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати характер взаємовідносин сторін і якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин і коли були вчинені дії, якими завдано моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Також дана шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру шкоди , яку повинен відшкодувати відповідач , суд частково погоджується з доводами представника відповідача щодо грубої необережності потерпілого .

Відповідно до 4.2,3 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 (зі змінами) передбачено, що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом , - тільки умислу потерпілого,. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Правила зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність."

Як зазначалося вище в діях потерпілого вбачаються ознаки грубої необережності. Дані ознаки знайшли своє підтвердження вищезазначеними та дослідженими доказами. На думку суду потерпілий повинен був усвідомлювати , що ОСОБА_6 , грубо порушує

ПДР . А саме - сів за кермо мотоцикла у стані алкогольного сп'яніння , даний мотоцикл був у несправному стані ( не горіли фари та габаритні вогні) .Перевозив двох пасажирів на двоколісному мотоциклі , що категорично заборонено . Водій та пасажири були без шоломів. Дана обставина в даній дорожній ситуації відіграла визначальну роль. Адже , згідно висновку СМЕ № 8 від 14.02.2010 р. смерть потерпілого ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми , яка перебігла з явищами травматичного субарахноідального крововиливу , перелому склепіння та основи черепа , ускладнившись набряком головного мозку. Крім того , сам потерпілий , у нетверезому стані сів на багажник мотоцикла і тим самим підверг себе явній небезпеці.

Враховуючи всі вищезазначені обставини , суд вважає , що розмір моральної шкоди слід зменшити до 25000 грн.

Згідно ст. 4 п. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 30.04.1993 року позивач звільнений від сплати державного мита , а тому суд , відповідно до вимог ч. З ст.88 ЦПК України, судові витрати покладає на відповідача.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 11, 23, 1167, ч.2 ст.1187 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», керуючись ст. ст. 4, 61, 88, 209, 214, 215,218 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди спричиненої злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 000 ( двадцять п'ять тисяч ) грн.. , що є розміром моральної шкоди спричиненої злочином.

На підставі ч. З ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 250 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи

Копію даного рішення направити сторонам.

Повний текст рішення виготовлено 31.08.2011 р.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Судця