Апеляційний суд Харківської області
Справа 22-ц285/2011 р. Головуючий 1 інстанції
Категорія правочини, право ОСОБА_1
власності Доповідач Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів КРУГОВОЇ С.С., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.,

при секретарі Шпарага О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сюрприз», фізичної особи підприємця ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору КП «Харківське міське БТІ», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, визнання права власності, стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сюрприз» і ОСОБА_3, про визнання права власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Сюрприз», ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року і про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 05.07.2007 року , -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року Акціонерне товариство « Сюрприз» (далі АТ «Сюрприз») в особі ліквідатора ОСОБА_6 звернулось до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17 липня 2006 року.

Позивач зазначав, що рішенням Господарського суду Харківської області від 09.04.2009 року припинено шляхом ліквідації юридичну особу АТ «Сюрприз» і його ОСОБА_6 призначено ліквідатором товариства.

Вказував, що 17.07.2006 року між АТ « Сюрприз» ( продавцем) та ОСОБА_5С.( покупцем) був укладений і посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 195,8 кв.м. по вул.Трінклера, 24 в місті Харкові за 170 000,00 грн., який має бути визнаний недійсним в зв»язку з невідповідністю його вимогам п.2ч.2 ст.98, ч.3 ст.238, п.1.ч.1 ст.248 ЦК України та на підставі ст. ст. 16.105,203,215,216 ЦК України із застосуваванням наслідків недійсності правочину: визнання за АТ « Сюрприз» права власності на нежитлові приміщення першого поверху 4, 4а, 5-13,16 в літ.»А-5» загальною площею 195,8 кв.м. по вул.Трінклера,24 в місті Харкові.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 червня 2009 року позов було задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 14 серпня 2009 року за заявою ОСОБА_5 заочне рішення від 30 червня 2006 року було скасовано.

14 серпня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з самостійним позовом до АТ « Сюрприз» і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 05 липня 2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 і зареєстрованим у державному реєстрі правочинів він придбав у ОСОБА_5 нежитлові приміщення першого поверху 4, 4а, 5-13,16 в літ.»А-5» загальною площею 195,8 кв.м. по вул.Трінклера,24 в місті Харкові.

Однак йому стало відомо, що 10 серпня 2008 року між АТ « Сюрприз» і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень, який просив визнати недійсним на підставі ст. ст.16,203,215, 216,334, 392,658 ЦК України. Згодом позов було доповнено ОСОБА_3 вимогами про відшкодування моральної шкоди, яку він просив стягнути з АТ « Сюрприз» в сумі 500 грн., посилаючись на те, що моральна шкода спричинена йому товариством внаслідок порушення його прав власника незаконним укладенням договору купівлі-продажу нежитлових приміщень з ОСОБА_2

ОСОБА_2 заявлено зустрічний позов до АТ « Сюрприз» і ОСОБА_3 про визнання права власності на спірні нежитлові приміщення і як третьою особою заявлено самостійні вимоги до АТ « Сюрприз», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року і 05.07.2007 року.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.08.2009 року, укладений між АТ « Сюрприз» та ФОП ОСОБА_2. посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, реєстровий № 1231.

Застосовані правові наслідки недійсності правочину: скасовано реєстрацію в КП « ХМБТІ» права власності за ФОП ОСОБА_2 на нежитлові приміщення №№ 4,4»а», 5-13,16 першого поверху будівлі літ.»А-5» загальною площею 195,8 кв.м. по вул..Трінклера,24 в місті Харкові.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на вказані приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та його ж позову (як третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору) до АТ « Сюрприз», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року та від 05.07.2007 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції як постановлене з порушеннями норм матеріального і процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і задовольнити його позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року між АТ « Сюрприз» і ОСОБА_5 і від 05.07.2007 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 і визнати за ним ОСОБА_2 право власності на вказані нежитлові приміщення.

Посилається на те, що суд вирішив спір і відмовив у задоволенні його позовних вимог без врахування того, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року між АТ «Сюрприз» і ОСОБА_5 суперечить вимогам п.2ч.2 ст. 98, ст.. 238, ч.1 ст.658 ЦК України.

Порушення норм матеріального права вбачає у не застосуванні до спірних правовідносин ч.4 ст.334 чч.1,2,4 ст.182 ЦК України, ч.7 ст.3 ЗУ « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Порушення норм процесуального права вбачає у невідповідності рішення вимогам ст. 213 ЦПК України через неповне та однобічне дослідження обставин справи.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апелянта.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що спірними є нежитлові приміщення першого поверху 4, 4а, 5-13,16 в літ. «А-5» загальною площею 195,8 кв.м. по вул.Трінклера, 24 в місті Харкові, які належали АТ « Сюрприз» на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1997 року.

17 липня 2006 року АТ « Сюрприз», від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_10, продало, а ОСОБА_5 купила вказані нежитлові приміщення. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7

05 липня 2007 року ОСОБА_5 продала вказані нежитлові приміщення ОСОБА_3 Укладений між ними договір купівлі-продажу нежитлових приміщень посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8

09 квітня 2009 року Господарським судом Харківської області за позовом ОСОБА_6 до АТ « Сюрприз» ухвалено рішення про припинення шляхом ліквідації АТ « Сюрприз». Призначено ОСОБА_6 ліквідатором цього товариства і зобов»язано ліквідатора в тримісячний термін провести ліквідацію юридичної особи відповідача в порядку, встановленому ст. ст.60,61 ГК України та подати державному реєстратору документи, вказані в ст. 36 Закону України « Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 червня 2009 року за позовом ОСОБА_6 як ліквідатора АТ « Сюрприз» було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №№ 4,4 «а», 5-13,16 першого поверху будівлі літ. «А-5» загальною площею 195,8 кв.м. по вул..Трінклера,24 в місті Харкові. укладений між АТ « Сюрприз» і ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 Визнано право власності на вказані приміщення за АТ « Сюрприз».

10 серпня 2009 року між АТ « Сюрприз» в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4

25 листопада 2009 року Вищим господарським судом України рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2009 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Від позовних вимог до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 17.07.2006 року та від 05.07.2007 року АТ « Сюрприз» відмовилось.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійним договору купівлі-продажу від 10.08.2009 року між АТ «Сюрприз» та ОСОБА_2 та про визнання за ним право власності на спірні нежитлові приміщення і відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності та визнання недійсними договорі купівлі - продажу нежитлових приміщень від 17.07.2006 року і 05.07.2007 року суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_3 з 05.07.2007 року виникло право власності на спірні нежитлові приміщення, від якого він не відмовлявся і яке не було оспорено, а договір купівлі-продажу від 10.08.2009 року між АТ « Сюрприз» в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено з порушенням прав ОСОБА_3 , як власника цих приміщень, та за відсутності відповідних правових підстав, які обумовлюють виникнення повноважень ліквідатора щодо відчуження майна суб»єкта господарювання, який ліквідується, тобто з перевищенням повноважень.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійними договорів купівлі-продажу від 17.07.

2006 року та від 05.07.2007 року ОСОБА_2 посилався на те, що всупереч п.2.ч.2 ст.98 ЦК України рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п»ятдесят і більше відсотків його майна приймається загальними зборами учасників більшістю не менш ніж у ? голосів. Відповідно до балансу АТ « Сюрприз» за 2005 рік ( рік, який передує укладенню договору) вартість необоротних активів 155 800,00 грн., оборотних 9100,00 грн. Між тим, на загальні збори товариства питання на укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень не виносилось і згоди на їх відчуження загальними зборами не надавалось. Крім того, відчуження нежитлових приміщень було здійснено на користь ОСОБА_5, яка на час укладення і посвідчення договору купівлі-продажу обіймала посаду директора товариства, що суперечить вимогам ч.3 ст.238 ЦК України. При укладенні договору купівлі-продажу від імені АТ « Сюрприз» на підставі довіреності від 17.06.2006 року діяв ОСОБА_10. Оскільки довіреність була видана строком до 17.07.2006 року на час укладення договору строк дії довіреності скінчився і ОСОБА_10 не мав повноважень на укладення правочину, але всупереч вимогам п.1 ч.1 ст.248 ЦК України діяв від імені АТ «Сюрприз».

Вважав, що наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.07.2006 року стане той факт, що ОСОБА_5 не набула права власності на нежитлові приміщення і не була законним їх власником на час укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_3; не мала права на відчуження приміщень і здійснила відчуження цього майна поза волею дійсного власника АТ «Сюрприз».

Крім того, вказував на те, що ОСОБА_3 не було здійснено державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 05.07.2007 року і зареєстроване за ним, ОСОБА_2, право власності на нежитлові приміщення має законодавчо встановлений пріоритет по відношенню до прав, що виникли у ОСОБА_3 на підставі договору від 05.07.2007 року.

Такі ж доводи ОСОБА_2 наводить на обгрунтування апеляційної скарги.

Між тим, відповідно до ст..41 ЗУ « Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів зокрема належить затвердження договорів ( угод). Укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно п.7.2 статті 7 статуту АТ « Сюрприз» до компетенції загальних зборів товариства належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує 1 000 000 грн. п.7.10 ст.7 Статуту визначено, що директор товариства розпоряджається майном і коштами товариства.

За договором від 17.07.2006 року продаж нежитлових приміщень здійснено за 170 000 грн. Сторонами вказаного договору є АТ « Сюрприз» в особі ОСОБА_10, який діяв на підставі довіреності, нотаріально посвідченої 17 липня 2006 року, та ОСОБА_5 як фізична особа.

Договір купівлі-продажу від 17 липня 2006 року укладено в письмовій формі, посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 , якою і здійснено його державну реєстрацію шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру правочинів за № 2601. Право власності на нежитлові приміщення, що є предметом вказаного договору зареєстровано за ОСОБА_5 в КП «ХМБТІ» за реєстраційним № 89475 номер запису 1852 в книзі 1.

Наведене свідчить, що ОСОБА_11 правочин вчинено в інтересах АТ « Сюрприз», а не у своїх інтересах. Чинне законодавство не містить заборони на продаж майна товариства особі, яка водночас є директором товариства. ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору. Як вже зазначено АТ « Сюрприз» договір купівлі-продажу від 17.07.2006 року не оспорюється і повноваження на його оспорювання в інтересах АТ з наведених підстав у ОСОБА_2 відсутні. Що стосується доводів ОСОБА_2 про сплив строку довіреності, виданої ОСОБА_11, то вони також є безпідставними. Як вбачається зі змісту довіреності вона була нотаріально посвідчена в день укладення договору купівлі-продажу із зазначенням строку дії до 17.07.2006 року, тобто на 1 день для здійснення дій, направлених на укладення оспорюваного договору.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що право власності на нежитлові приміщення за договором купівлі-продажу від 17 липня 2006 року набуто ОСОБА_5 з додержанням вимог чинного законодавства.

Правильним є і висновок суду про відсутність встановлених законом підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2007 року. вказаний висновок суду відповідає вимогам закону і встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 657, 658, ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України відчуження нежитлових приміщень за вказаним договором здійснено законним їх власником ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, якою проведено і державну реєстрацію цього договору, що підтверджується внесенням відповідного відповідного запису за № 2195477 до Державного реєстру правочинів, що відповідає і вимогам Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року за № 86/5, яка діяла станом на 05.07.2007 року.

Той факт, що ОСОБА_3 не здійснено реєстрація прав власності на майно, набуте за вказаним договором, не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки відповідно за приписами ст. 657 ЦК України обов»язковою є державна реєстрація договору і відповідно до ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача а з моменту такого посвідчення; якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Реєстрація права власності ,на відміну від реєстрації договору, не має правовстановлювального значення.

Твердження ОСОБА_2 щодо пріоритету зареєстрованих речових прав над незареєстрованими не ґрунтується на вимогах закону.

Погоджуючись з рішенням суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 серпня 2009 року з наведених в рішенні підстав судова колегія враховує також і те, що право власності на спірні нежитлові приміщення було зареєстровано за АТ « Сюрприз» на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30.06.2009 року, яке не набуло законної сили і в цей же час було укладено договір купівлі-продажу між АТ « Сюрприз» в особі ліквідатора ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28 грудня 2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до АТ « Сюрприз» про припинення юридичної особи шляхом ліквідації.

Судова колегія визнає, що суд першої інстанції повно і всебічно з»ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставі своїх вимог і заперечень, дав належну оцінку наданим доказам правильно визначив правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення рішення в оскаржуваній частині без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1ч.1 ст.307, ст..ст.308,313,314,315,319,324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді