Справа № 2518/2-471/11

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Левошко І.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах своєї малолітньої дочки до ОСОБА_2 з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що родина позивача проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. По сусідству, за адресою: вул. Пирогова, 11а, проживає відповідач, яка у дворі свого будинку на ціпку утримувала собаку на прізвисько "Чорниш". 29.04.2011 року пес "Чорниш" зірвався з ціпка та вибіг на вулицю. Відповідач дозволила собаці бігати по вулиці, внаслідок чого собака напав на малолітню ОСОБА_3 та покусав її. Результаті дівчинка отримала тілесні ушкодження, перебувала на лікуванні у лікарні. На обличчі після укусів собаки залишилися шрами, які можливо усунути тільки за допомогою пластичної хірургії. Крім того, дитина отримала психічну травму, через що зверталися до психіатра. Таким чином, внаслідок неналежного утримання собаки відповідачкою, позивачу була завдана матеріальна шкода, яка полягає у витратах на лікування, пальне та посилене харчування і складає 835 грн. 72 коп., а також ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, що полягає у негативному впливі на нервовий стан дитини, потребі прикладати значні зусилля для організації нормального життя. Моральну шкоду позивач оцінила в суму 15000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. На обґрунтування позову послалася на доводи, викладені в позовній заяві. Уточнила, що суми шкоди просить стягнути на користь дитини. Додатково пояснила, що події з собакою негативно вплинули на нервовий та психічний стан дитини. Дочка стала боятися спати сама, боїться собак та самостійно ходити до школи. Крім того, на обличчі дівчинки залишилися шрами та сліди від зубів собаки, які можливо усунути з обличчя лише за допомогою пластичної операції. Також, додала, що для захисту своїх прав на відшкодування завданої шкоди, змушена була звертатися за юридичною допомогою, тому просила стягнути з відповідачки судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В своїх запереченнях пояснила, що будинок, в якому проживає винаймає майже три роки у ОСОБА_4, який весь час постійно проживає у м. Одесі. Собака «Чорниш»залишилася від господаря будинку, вона його годувала, позбутися не намагалася. Пес постійно був привязаний на ціпок. 29 квітня 2011 року, коли вона заходила у двір, «Чорниш», зірвавшись з ціпка, вискочив з двору на вулицю. Вона його покликала, але пес не зреагував і побіг собі по вулиці. Вона пішла в будинок, перевдягнулася та пішла до дитячого садка забирати дітей додому. По дорозі до неї прибився «Чорниш». Таким чином, вона з дітьми та «Чорнишем»прийшла до свого подвіря. На вулиці зупинилася, тому що зустріла сусідку ОСОБА_5, з якою зупинилася та стала розмовляти. «Чорниш»бігав неподалік по вулиці. В цей час на вулицю гуляти вийшла сусідська дівчинка ОСОБА_3. «Чорниш»з невідомих причин на неї накинувся та почав кусати. Вона намагалася захистити ОСОБА_3 від собаки. Потім на крики дитини вибігла позивач. Вважає, що не повинна відповідати за шкоду завдану родині ОСОБА_3, оскільки собака не її, а господаря будинку. Крім того, вона не навмисно спустила собаку з ціпка. В тому, що сталося своєї вини не вбачає.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суду пояснили, що проживають по вулиці Пирогова. Знають, що будинок № 11а винаймає ОСОБА_2 Господар будинку, здаючи будинок в оренду, залишив у дворі собаку на прізвисько «Чорниш». Собакою опікувалася відповідач, вона її годувала, слідкувала за тим, щоб «Чорниш»був привязаний на ціпку у дворі. 29 квітня 2011 року вони бачили, що ОСОБА_2 розмовляла на вулиці з ОСОБА_5, а «Чорниш»безконтрольно бігав по вулиці, а потім зненацька напав на сусідську дівчинку ОСОБА_3 та покусав її.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що від батьків успадкував будинок № 11а по вул. Пирогова в смт. Ріпки. У дворі будинку на ціпку жив собака «Чорниш». В будинок він пустив проживати ОСОБА_2, собаку він також залишив на її піклування. Сам він постійно проживає у місті Одеса, тому ніякого відношення до собаки вже фактично не має.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з пояснень відповідача, свідків матеріалів справи, у дворі господарства № 11 а по вул.. Пирогова в смт. Ріпки на ціпку утримувалася собака на прізвисько «Чорниш». В будинку за згодою господаря, але без належного оформлення, проживає відповідач. Господарем будинку був залишений бездоглядним пес «Чорниш», якого відповідачка стала годувати та слідкувати за тим, щоб пес не зірвався з ціпка та не вибіг на вулицю, нікому не завдав би шкоди, тобто утримувала протягом майже трьох років. Іншим особам відповідачка собаку не передавала, в міліцію про бездоглядну тварину не заявляла.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст. 340,341 Цивільного кодексу України, собака «Чорниш»перейшов у власність відповідачки.

Відповідно до Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених 17-18 червня 1980 року, які на час розгляду справи в суді чинні та поширюються на громадян, які тримають собак та котів у населених пунктах, дозволяється тримати собак у населених пунктах у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території ( в ізольованому приміщенні), на привязі або без неї.

Пунктом 6 вказаних Правил встановлено, що власники собак зобовязані, зокрема, тримати сторожових собак на привязі і спускати їх з привязі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі.

Отже, відповідачка, утримуючи у дворі собаку «Чорниша»зобовязана була забезпечити належні умови, встановлені вказаними Правилами, тобто при звільненні собаки з привязі, забезпечити неможливість її втечі з двору.

По справі також встановлено, що відповідачка, виявивши втечу собаки, не вжила заходів до того, щоб повернути собаку у свій двір. Відповідачка допустила безконтрольний вільний вигул собаки «Чорниш»на вулиці, не вжила будь яких заходів щодо недопущення заподіяння собакою «Чорниш»шкоди оточуючим.

Внаслідок халатного відношення відповідачки до утримання собаки, стало можливим завдання собакою «Чорниш» шкоди малолітній ОСОБА_3, в результаті чого дитині заподіяні рани обличчя, що призвели до понівечення його шрамом та слідами від зубів тварини, що візуально встановлено при огляді фотографій ОСОБА_3.

Наведене також підтверджується дослідженими судом матеріалами справи № 3-815/2011 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 154 КУпАП, матеріалами перевірки за заявою ОСОБА_1 ( відмовний матеріал № 445).

Згідно з висновком судово медичного дослідження № 970 від 20.06.2011 року у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 маються тілесні ушкодження у вигляді: укушених ран обличчя, осадження шкіри поперекової ділянки зліва, котрі могли утворитися 29.04.2011 року від дії тупих, твердих предметів з ребристою поверхнею, якими могли бути зуби тварини. Укушені рани обличчя відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя. Осаднення шкіри поперекової ділянки зліва кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка повинна нести відповідальність за заподіяння матеріальної та моральної шкоди, завданої ОСОБА_3, внаслідок неналежного виконання правил утримання сторожової собаки.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено належними доказами витрати понесені на лікування ОСОБА_3 в сумі 425 грн. 75 коп., а саме, витрати на придбання ліків, підтверджені фіскальними чеками. Щодо витрат на пальне та на проїзд і харчування, суд вважає, що надані докази не містять достеменної інформації про те, що ці витрати повязані саме з подіями 29.04.2011 року, що досліджуються у даній справі. Тому, на думку суду в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то на думку суду заявлена позивачкою сума 15000 грн. є справедливою та обґрунтованою враховуючи характер завданих ОСОБА_3 втрат немайнового характеру. Так, ОСОБА_3 задані пошкодження обличчя, які можливо усунути лише за допомогою оперативного втручання пластичної операції. Крім того, дитина отримала нервову та психічну травму, що викликало необхідність звертатися до лікарів невропатолога та психіатра, про що свідчать копії відповідних медичних документів.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які зазнала малолітня ОСОБА_3, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди 15000 грн. є обґрунтованим. Вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2

Позивачка просить стягнути з відповідачки судові витрати.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, повязаних з розглядом справи належать зокрема, витрати на інформаційно технічне забезпечення, витрати на правову допомогу.

У відповідності до прибуткового касового ордеру № 5.н від 02.09.2011 р. за підготовку до участі у справі та складання позову позивачка сплатила адвокату 3500 грн.

Позивачкою сплачено також 15 грн. державного мита при звернені до суду, які підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 14, 60, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 425 (чотириста двадцять п'ять) грн. 75 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої малолітній ОСОБА_7, а разом 15425 (п'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять)грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати: 3500 (три тисячі п'ятсот) грн. витрат на правову допомогу та 15(п'ятнадцять) грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи сплачених при зверненні до суду, а всього 3515 (три тисячі п'ятсот п'ятнадцять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2011року.

Головуюча О.В. Павленко