КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-243/11
Провадження № р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2011 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання - Мізюн Р.І.,

за участю позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача - ОСОБА_7,

представників третіх осіб - ОСОБА_8ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, за участю третіх осіб - Виконкому Миколаївської міської Ради та Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж», Житлово- комунального підприємства «Добробут», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13 про визнання неправомірним рішення про надання житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення та вселення, за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2007 р. позивачі - ОСОБА_2, який діяв в своїх інтересах та в інтересах своєї доньки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж», Житлово-комунального підприємства «Добробут», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, який неодноразово уточнювали в судовому засіданні. В останній редакції позову позивачі просили визнати неправомірним рішення наглядової ради Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» від 17 квітня 2007 року, за якою ОСОБА_5 та його дружині надані у користування кімнати НОМЕР_1, загальною площею 40,52 кв.м в гуртожитку по АДРЕСА_3; виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_15 із спірних кімнат гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, а їх вселити у спірне приміщення.

В обгрунтування позову позивачі вказували, що з 1998 року вони проживали в кімнатах НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_3, за час свого проживання не мали заборгованості за житлово-комунальні послуги. В зв'язку із тим, що вони проводили ремонт в кімнатах, тимчасово деякий час проживали у своїх знайомих. Користуючись цією обставиною, 12.04.2007 р. наглядова рада ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» прийняла рішення про дачу дозволу на їх виселення із вищевказаних кімнат. На підставі цього неправомірного рішення у відсутність позивачів 18.04.2007 р. комісія під керівництвом директора ЖКП «Добробуд» - ОСОБА_16 провела виселення позивачів із кімнат НОМЕР_1 шляхом злому замків на вхідних дверях та винесення їхніх речей.

Відповідач - ВАТ «Миколаївсантехмонтаж» пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_14, в якому просив визнати їх такими, що втратили право користування спірних житловим приміщенням. Свій позов відповідач обґрунтував тим, що позивачі не проживають в гуртожитку без поважних причин з 2002 року та мають інше житло квартиру АДРЕСА_1. Крім цього, стверджували, що ОСОБА_2 особисто писав заяву про виписку його сім'ї із гуртожитку через те, що вони проживають в іншому житловому приміщенні.

В судовому засіданні позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свій позов підтримали та пояснили, що спочатку їхня сім'я проживала в кімнаті 420 даного гуртожитку, а згодом в 1997 році їм надали кімнати НОМЕР_1 цього ж гуртожитку, де вони зареєстровані до цього часу. До літа 2006 року вони проживали в гуртожитку постійно, а з літа 2006 року вони розпочали ремонт в спірних кімнатах: побудували там перегородку, замінили каналізацію, завезли пісок, поставили електролічильник. В зв'язку із цим, вони подавали заяву коменданту гуртожитку, в якій повідомляли про те, що вони тимчасово не будуть проживати в гуртожитку. В 2007 році між ними був - розірваний шлюб, але після їх виселення вони почали знову проживати разом без реєстрації шлюбу та проживають однією сім'єю до цього часу. Позивач ОСОБА_2 також пояснив, що він дійсно писав заяву про зняття його з реєстрації, але робив він це під тиском невідомих осіб, а фактично такого наміру на мав і з цього приводу звертався в міліцію. Позивач ОСОБА_3 пояснила, що їхнє виселення було проведено у їх відсутність, з кімнати були винесені всі їхні речі, які не повернені їм до цього часу, також їх не повідомили про виселення та не надали жодних документів, на підставі яких проведено таке виселення. Директор ЖКП «Добробуд» лише в усній формі пояснила, що кімнати було вирішено надати для проживання іншим особам - сім'ї ОСОБА_15.

Представник позивачів підтримала заявлений позов, просила його задовольнити.

Позивач - ОСОБА_14 в судове засідання подала заяву із проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала.

Представник відповідачів - ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» та його дочірнього підприємства ЖКП «Добробуд» в судовому засідання не визнав первісний позов та підтримав зустрічний позов, в якому просив визнати позивачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку. Представник суду пояснив, що наглядова рада є вищим органом управління ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» і до її повноважень входить надання житлових приміщень та виселення в гуртожитках, які знаходяться на балансі цього підприємства. Сім'я ОСОБА_14 не проживала в гуртожитку без поважних причин з 2002 року, в 2006 році їм було запропоновано укласти договір найму на займане ними житлове приміщення та запросили ОСОБА_2 на засідання наглядової ради, однак він не з'явився і договір не уклав. Крім цього, представник відповідача пояснив, що фактично виселення позивачів не проводилось, а замки їх кімнати були зламані через те, що в квітні 2006 року забилась каналізація в гуртожитку, тому комісія вскрила кімнати ОСОБА_2, побачила, що там ніхто не живе, винесли звідти меблі та речі ОСОБА_2, про що склали відповідний акт, копію якого надали ОСОБА_2 Потім звільнені кімнати НОМЕР_1 надали сім'ї ОСОБА_15, які потребували житла. Вказував на неправомірні дії позивачів за первісним позовом, зокрема щодо встановлення металевих дверей у спірному помешканні у 2007 році.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що вони вселились та проживають в гуртожитку на законних підставах, уклали договір найму на спірні кімнати, іншого житла не мають.

Представник третьої особи - Миколаївської міськради підтримав первісний позов та заперечував проти зустрічного позову, оскільки виселення сім'ї ОСОБА_2 здійснено без законних підстав.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району м. Миколаєва підтримала позов ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити з огляду на наступне. Згідно норм ст. З ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Такі ж положення закріплені у ст.. 1 Житлового кодексу Української РСР.

Судом встановлено, що гуртожиток для малосімейних по АДРЕСА_3 зареєстрований у Виконкомі Миколаївської міськради рішенням №16 від 22.01.1988 р. Відповідно до цього ж рішення надання жилої площі в цьому гуртожитку здійснюється без ордерів (а.с. 28).

За договором № 31 від 20.06.1995 року, укладеного між ЖЄУ «Миколаївпромсантехмонтаж» та Міськводоканалом (а.с. 30-31), ОСОБА_2, як працівник Міськводоканалу, був поселений в АДРЕСА_4. За умовами цього договору Міськводоканал проводив оплату за проживання ОСОБА_2 в гуртожитку, строк дії цього договору був до 01.01.1997 р. В подальшому аналогічні договори декілька раз переукладались, про що свідчить копія договору №108 від 25.07.2000 р. та довідка (а.с. 51). До 2005 року оплату за проживання ОСОБА_2 здійснював Миколаївводоканал, працівником якого ОСОБА_2 є до цього часу. Після 2005 року позивачі самостійно оплачували своє проживання в гуртожитку та не мали заборгованості, питання щодо їх виселення не вирішувалось.

В подальшому позивачам були надані для проживання кімнати НОМЕР_1 в цьому ж гуртожитку. Як вбачається із копії паспортів позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 19-22), вони зареєстровані за вказаною адресою з 29.09.1998 р., а ОСОБА_14 з 26.04.2007 р. До цього часу реєстрація позивачів за вказаною адресою не скасована.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Стаття 109 ЖК УРСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Між тим, 12.04.2007 р. на засіданні Наглядової ради ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» було прийнято рішення дати згоду на виселення з кімнат НОМЕР_1 ОСОБА_2 в гуртожитку по АДРЕСА_3, при цьому нічого не було сказано щодо виселення членів його сім'ї, а директору ДП «ЖКП Добробуд» ВАТ «МПСТМ» ОСОБА_16 було доручено прийняти відповідні заходи по скасуванню в паспортній службі реєстрації сім'ї ОСОБА_2 у встановленому законом порядку (а.с. 100). Дане рішення мотивувалось тим, що ОСОБА_2 з сім'єю не проживають в гуртожитку з 2002 року, і вселились туди самовільно, з порушенням встановленого порядку, та мають у власності квартиру по АДРЕСА_1, де вони і проживають.

Однак із копії Статуту ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж;» (а.с. а.с. 66-84). зокрема, із п.10.1 вбачається, що Наглядова рада є органом Товариства, який з метою захисту інтересів акціонерів визначає стратегію діяльності товариства, здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Товариства та контролює виконання Дирекцією АТ своїх обов'язків та регулярно оцінює результати її діяльності, забезпечує цілісність та ефективність існуючих в товаристві систем обліку та контролю, перевіряє достовірність квартальної та річної фінансової звітності Товариства, забезпечує реалізацію та захист прав акціонерів, а також виконує функції делеговані Вищим органом Товариства.

Виходячи із аналізу статті 10 Статуту, суд робить висновок, що вирішення питань щодо вселення та виселення із гуртожитку не входить до компетенції Наглядової ради ВАТ «МПСТМ».

Після прийняття цього рішення, та на його підставі, у відсутність сім'ї ОСОБА_2. 18.04.07 р. комісія виселила ОСОБА_2 із займаного ними жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Факт виселення ОСОБА_2 підтверджується показами свідків.

Так, свідок - ОСОБА_17, яка на час виселення ОСОБА_2 працювала комендантом цього гуртожитку, в судовому засіданні пояснила, що в день, коли проводилось виселення, в гуртожиток прийшла ОСОБА_16 разом із ОСОБА_5, та повідомила, що вони будуть проводити виселення ОСОБА_2. Речі ОСОБА_2 були винесені в окрему кімнату, яка в подальшому була опечатана. Такі самі свідчення дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19

Суд, з урахуванням викладеного, дійшов до висновку, що позивачі - ОСОБА_2. ОСОБА_3 та ОСОБА_14 були виселені із гуртожитку незаконно, а тому їхні житлові права підлягають поновленню шляхом вселення в раніше займане житло - кімнати АДРЕСА_3.

Доводи представника відповідача щодо самовільного вселення ОСОБА_14 сул знаходить такими, що не заслуговують уваги та спростовуються наявними у справ: доказами. А сама по собі відсутність ордеру не може свідчити про самовільне вселення, так як рішенням Міськвиконкому №16 від 22.01.1988 р. було дозволено надання жило: площі в цьому гуртожитку без ордерів.

Позовні вимоги ОСОБА_14 щодо виселення сім'ї ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення суд знаходить такими, що підлягають задоволенню через наступне.

Із копій листів № 764/848 від 21.08.2006 р. (а.с. 32), № 123 від 21.08.06 р.(а.с.33) вбачається, що профком та адміністрація ТОВ «Охорона МГЗ» клопотала про прописку. ОСОБА_5 в гуртожитку, як такого, що потребує покращення житлових умов, і 17.04.2007 р. на засіданні Наглядової Ради ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» було вирішено надати згоду на надання кімнат НОМЕР_1 для проживання ОСОБА_5та членам його сім'ї, а ОСОБА_16 провести поселення та їх постійну реєстрацію. Після чого 18.04.07 р. було проведено виселення ОСОБА_14 та вселення ОСОБА_5.

Із копії Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2003 р. вбачається, що момент поселення в гуртожиток відповідачу - ОСОБА_5 на праві спільної частков власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 відповідач штучно погіршив свої житлові умови 01.09.2009 р. шляхом укладення- договору дарування з ОСОБА_20 (том 2 цивільної справи).

В свою чергу відповідачі - ВАТ «Миколаївпромсантехмонтаж» та ДП «ЖКГ Добробут» надали ОСОБА_20 кімнати в гуртожитку із порушенням встановленої порядку, оскільки надали їм жиле приміщення, що не було вільним, чим порушили п. Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРС: від 03.06.1986 р. №208.

В силу ст.116 Житлового Кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиг. приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_20 вселились до гуртожитку порушенням встановленого порядку. Крім цього відповідно до довідки (а.с. 166) з гуртожитку відсутні вільні кімнати, а тому вони підлягають виселенню без надання : іншого жилого приміщення.

Суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову ВАТ Миколаївпромсантехмонтаж» про визнання ОСОБА_14 такими, що втратили прав користування жилим приміщенням, виходячи із наступного.

Як на підставу для визнання ОСОБА_14 такими, що втратили право користування жилим приміщенням відповідач посилався на не проживання без поважних причин, починаючи з 2002 року.

Проте в процесі розгляді справи було встановлено, що до літа 2006 року ОСОБА_14 проживали в кімнатах НОМЕР_1 безперервно і лише з літа 2006 року вони розпочали ремонт в кімнатах, в зв'язку із чим деякий час не проживали. При цьому строк їх відсутності був незначним та не перевищував 1-2 місяців. Дане підтверджується показами свідків. Зокрема, свідок ОСОБА_17 пояснила, що приблизно за два місяці до їх виселення ОСОБА_14 подавали заяву, в якій повідомляли про те, що вони проводять в кімнатах ремонт і через це можуть деякий час не проживати в гуртожитку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_18 підтвердили, що на момент виселення ОСОБА_14 в спірних кімнатах знаходились їхні речі, в тому числі меблі, посуд та особисті речі. Це свідчить про те, що вони не втрачали зв'язку із жилим приміщенням, крім того проводили в ньому ремонт з метою покращення умов свого проживання та не мають заборгованості по оплаті за користуванням гуртожитком.

Тому суд вважає, що зустрічний позов є недоведеним, і через це відмовляє в його задоволенні.

Інші доводи представника відповідача суд знаходить такими, що не мають правового значення по суті спору. Написану ОСОБА_2 заяву про зняття його з реєстрації з гуртожитку разом із членами його сім'ї суд не може вважати доказом його добровільного вибуття з гуртожитку через те, що документи, які потрібні для зняття з реєстрації, ні він, ні члени його сім'ї не подавали. Навпаки, після їх виселення позивачі почали звертатись у різні інстанції для захисту своїх прав.

Стосовно наявності у ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_1, то ця обставина не передбачена законом для визнання її такою, що втратила право користування гуртожитком з підстав, передбачених ст.ст. 71-71 ЖК України, а інші позовних вимог щодо неї в зустрічному позові не заявлялись. Навіть в контексті ст.. 107 ЖК України суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 107 Житлового кодексу Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму не розривається, а член сім'ї, який вибув на постійне проживання в інше місце, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови № 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таких даних позивачами за зустрічним позовом надано не було.

Судом не вирішується питання про розподіл судових витрат, оскільки в судовому засіданні позивачі таке клопотання не заявляли.

Керуючись ст. ст. 10-11; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14 до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж», Житлово-комунального підприємства «Добробут», ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_13 про визнання неправомірним рішення про надання житлового приміщення, виселення без надання іншого житлового приміщення та вселення - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення наглядової ради Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» від 17 квітня 2007 року, за якою ОСОБА_5 та його дружині надані у користування кімнати АДРЕСА_3.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_15 із кімнат АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 в кімнати АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову Відкритого акціонерного товариства «Миколаївпромсантехмонтаж» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було додано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирав законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Безпрозванний