Справа № 22-ц-3299/11 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А. Р.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді : Шумської Н.Л.

суддів: Мацея М.М., Мусіної Т.Г.

секретар: Карнидал В.В.

за участі апелянта ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.03.2011року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішення суду від 30.03.2011року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування від 22.10.2003року квартири АДРЕСА_1, з підстав укладення під впливом помилки, відмовлено за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач. У апеляційній скарзі покликається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, не врахування його емоційного стану при укладенні оскаржуваного правочину та помилки щодо укладеного правочину.

Представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з вказаних апелянтом підстав.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечила. У письмових запереченнях та на судовому засіданні вказує про дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, відсутність будь-якої помилки позивача, оскільки у 2003році спільно з батьком- позивачем по справі, було прийнято рішення про укладення договору дарування спірної квартири, так як дружина батька ОСОБА_3 підозрювалась у діях, направлених на заволодіння його квартирою. Після дарування квартири позивач добровільно виписався та прописався до неї на вул.Керамічну, 4/12 в м.Львові, де зберігає право на проживання на даний час. Перебував під її опікою та доглядом. Лише за спливом 5 років, після примирення з колишньою дружиною ОСОБА_3 позивач почав оспорювати законність укладеного договору, на укладенні якого сам наполягав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно оскаржуваного договору (а.с.6) позивач ОСОБА_2 подарував а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2.

Визначаючи оскаржуваний договір законним суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час укладення договору не помилявся в правовій природі договору. Це також підтверджується рішенням Галицького районного суду по справі №2-3167/2004р. за позовом ОСОБА_3 жо ОСОБА_6, ОСОБА_4третіх осіб про визнання членом сімї, анулювання свідоцтва про приватизацію квартири та про визнання права користування житлом та усунення перешкод, визнання договору дарування квартири недійсним. Вазаним рішенням суду у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Як вбачається з рішення, відповідач ОСОБА_6, даючи пояснення суду у 2004році, вказав, що дійсно подарував свою квартиру доньці ОСОБА_4, згідно із усною домовленістю між ОСОБА_3, яка також власну квартиру мала подарувати своїй доньці. Згідно пояснень суду, оцінює договір дарування як такий, що укладено відповідно до чинного законодавства, тому підстав для його скасування не вбачав при розгляді справи у 2004році.

Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що оскаржуваний договір був укладений під впливом помилки, про яку позивач дізнався лише у 2008році. Такі його твердження суперечливі та бездоказові. Крім того, на засіданні апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що при укладенні оспорюваного договору розумів, що укладає договір дарування. Вказував, що донька запевняла, що він продовжуватиме проживати у спірній квартирі, однак дізнався, що вона продала квартиру і вирішив звернутися з позовом про оспорювання цього договору, як такого, що укладений внаслідок помилки.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивачем підтверджується, що на час укладення оскаржуваного договору дарування квартири позивач розумів та знав правову природу правочину, згідно усної домовленості з донькою, на підставі консультації адвоката, вирішив подарувати квартиру доньці, щоб ОСОБА_3, з якою розлучався та намагався виселити її через суд, не могла претендувати на його квартиру. Зміна його відношення до укладеного раніше договору дарування за спливом понад 5 років правового значення не маєта не можу прийматись як підстава для визнання недійсним оскаржуваного договору.

Позивач при поданні позову покликається як на підставу своїх вимог на ст.229 ЦК України, який вступив у дію з 01.01.2004року, однак оскаржуваний договір укладено 22.10.2003року, в часі дії ЦК УРСР (1963року), тому до цих правовідносин слід застосовувати вказаний закон.

Згідно ст.56 ЦК УРСР, угода укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Така ж правова норма по змісту міститься у ст.229 ЦК КУкраїни.

Постановою Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про визнання угод недійсними розяснено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною субєкта , предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила ст.56 ЦК не поширюються на випадки, коли помилка стосується мотивів укладення угоди. Законодавством не передбачалось та не передбачається на даний час можливості особи зміни правову оцінку договору, фактично передумати, та ставити під сумнів законність укладеного раніше договору з тих підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України, на позивачеві лежить процесуальний обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Тому колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, позивач не довів підставності заявленого позову, рішення постановлено з додержання норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.03.2011року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_3 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20-ти днів з часу набрання законної сили, шляхом подання на неї касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованеого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

С у д д і: