АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4905/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2011 року

28 березня 2011 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої Прозорової М.Л.

суддів Болтунової Л.М., Козова С.П.

при секретарі Сичевській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, КП «ДМБТІ» про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року у частині відмови у визнанні недійсним договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та постановити нове рішення у вказаної частині /а.с. 121-128/.

Зазначеним рішенням задоволенні частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, КП «ДМБТІ» про розірвання договору довічного утримання

Суд розірвав договір довічного утримання (догляду), від 14 грудня 2005 року укладеного в частині між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого у реєстрі за №7.

Суд скасував державну реєстрацію у КП «ДМБТІ» права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та заборону відчуження 1/2 частини вказаної квартири, поновив державну реєстрацію права власності на ? частину квартири за ОСОБА_2

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 16 грн. і відмовив в задоволенні позовних вимог в іншій частин. /а.с.116-118/.

Як на підстави апеляційній скарги ОСОБА_2О посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права /а.с. 121-128/

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що 14 грудня 2005 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі за №7 /а.с.9-10/.

Згідно умов вказаного договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_3 належну їм на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2001 року квартиру АДРЕСА_1, остання, у свою чергу, зобов'язалась матеріально забезпечувати їх з утриманням (доглядом), який щомісячно має надаватись у розмірі 200 грн., та інше.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не виконувала умови договору довічного утримання (догляду), не забезпечувала позивачці належного догляду та матеріальної допомоги.

Дані обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також представником відповідача ОСОБА_9

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла 15 червня 2008 року (а.с.12).

При житті ОСОБА_5 склала заповіт від 12.03.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10 за реєстровим № 1476, згідно якого все своє майно заповідала ОСОБА_2 (а.с.13).

Встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки проживала зі спадкодавцем до дня його смерті (а.с.14) та звернулася до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою (а.с.36).

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору довічного утримання в частині укладеній між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 недійсним, суд обґрунтовано виходив з того, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивачки про те, що ОСОБА_5, під час підписання договору, знаходилась під дією сильнодіючих ліків, які вона постійно приймала, і не могла розуміти значення своїх дій і позивачкою не було надано достатніх доказів стосовно психічного розладу у ОСОБА_5

Клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи представником позивача було знято з розгляду, не зважаючи на неодноразове роз'яснення сторонам вимог ст. 10, 11 ЦПК України, в частині необхідності доведення доказів, на яких вони ґрунтують свої вимоги чи то заперечення.

Крім того, згідно пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, вбачається, що не зважаючи на хронічні хвороби ОСОБА_14, психічних відхилень в її поведінці жодного разу не було встановлено.

За своє життя ОСОБА_5 на протязі понад двох років не зверталась з вимогою про розірвання договору довічного утримання і як пояснила позивачка, ОСОБА_5 не бажала цього робити.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме п. 1 ч. 1 ст 755, 756, 225 ЦК України суд прийшов до обґрунтованого висновку про те що договір довічного утримання (догляду) укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_3 припинив свою дію у в зв'язку зі смертю відчужувача ОСОБА_5 а при посвідченні оспорюванного договору права та інтереси ОСОБА_5 не були порушені і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання договору довічного утримання недійсним в частині укладеній між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки стосовно розірвання договору в частині укладання його між нею та ОСОБА_3 у зв'язку з невиконанням набувачем обов'язків за договором. В даної частині рішення не оскаржене.

Доводи ОСОБА_2 приведені в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяті днів з цього часу.

Судді :