АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: відшкодування ОСОБА_1
шкоди Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Коліснику Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що 11 березня 2009 року о 19 год. 45 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ОСОБА_6 д/н - АХ 8048 АI в районі будинку № 9 по проспекту Леніна в м. Харкові, в порушення вимог п.п. 12.1, 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки та при виникненні перешкоди не зменшив швидкість руху, в звязку з чим, виконуючи маневр, допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_1, а також з іншими автомобілями, які рухалися по проїжджій частині.

В результаті вказаної ДТП автомобілю позивача були завдані механічні ушкодження: пошкоджено задній бампер, задню ліву панель кузова автомобіля, кришку багажника, задній лівий ліхтар та світловідбивач.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2009 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності закрито з нереабілітуючих підстав, а саме у звязку зі спливом передбаченого законом строку для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення - ДТП.

Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням його автомобіля, тобто вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, становить 8 548,22 грн.

Однак, реальні витрати позивача, повязані з ремонтом пошкодженого транспортного засобу склали 11 877,00 грн.

Крім того, в звязку з пошкодженням належного йому автомобіля та його тривалим ремонтом, змінився звичний уклад життя позивача, позаяк він вимушений був просити знайомих тимчасово надати йому автомобіль для задоволення своїх потреб, що призводило позивача до пригніченого стану, а зухвала поведінка відповідача, який у добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдану матеріальну шкоду, завдає йому значних моральних страждань

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що для кваліфікованого захисту своїх порушених прав він вимушений був звернутися за правовою допомогою до відповідного фахівця, позивач ОСОБА_3 просив суд у примусовому порядку стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь:

- 12 277,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, включаючи вартість оплати висновку спеціаліста автотоварознавця;

- 10 000,00 грн. на відшкодування завданої йому діями останнього моральної шкоди;

- 8 250,00 грн. судових витрат, понесених ним на оплату правової допомоги;

- 425,27 грн. у рахунок відшкодування судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У подальшому, в процесі розгляду справи судом та з урахуванням вступу у справу позивачки ОСОБА_4, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, позивач ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги, та вимагаючи залучення до справи в якості співвідповідача ОСОБА_5, як законного власника автомобіля ОСОБА_6 д/н - АХ 8048 АI, просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, що мала місце 11 березня 2009 року, а також 8 250,00 грн. судових витрат на правову допомогу та 425,27 грн. судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при зверненні з позовною заявою до суду.

При цьому позивачка ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є її чоловіком, а пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_1, який зареєстрований в ДАЇ на її імя, але придбаний в період шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на її користь 12 277,00 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої їй внаслідок вищезазначеної ДТП, а саме в розмірі реальних витрат, повязаних з проведенням відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням 400,00 грн. понесених нею витрат на оплату висновку спеціаліста автотоварознавця.

Відповідач ОСОБА_5 заявлених до нього позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що учасником дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 березня 2009 року, він не був і ніякого відношення до цієї пригоди не має, оскільки належним йому на праві приватної власності автомобілем ОСОБА_6 д/н - АХ 8048 АI на той час керував його повнолітній син - відповідач по справі ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені до нього позовні вимоги визнав частково, та не заперечуючи свого обовязку щодо відшкодування заподіяної позивачам внаслідок скоєння ним ДПТ шкоди, просив суд обмежити розмір відшкодування матеріальної шкоди в межах суми необхідного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачів, визначеної спеціалістом автотоварознавцем, зменшити суму відшкодування моральної шкоди, позаяк доказів спричинення її в заявленому позивачем ОСОБА_3 розмірі останнім не представлено, визначитися з розміром витрат позивача ОСОБА_3 на правову допомогу, сума сплачена за яку є астрономічною, та визначитися з питанням про відшкодування інших судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору та оплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_4 - 11 877,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, а також 400,00 грн. витрат, повязаних з оплатою вартості висновку спеціаліста автотоварознавця.

Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 - 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої тому моральної шкоди, 8 250,00 грн. на відшкодування витрат на оплату правової допомоги, 305,27 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні іншої частини заявлених позивачами вимог, у тому числі й що стосується вимог до співвідповідача ОСОБА_5, судом першої інстанції відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції по справі рішенням, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить змінити це судове рішення, зменшивши розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке підлягає стягненню з нього на користь позивачів до розумних меж з урахуванням наданих останніми доказів, визначитися з питанням про відшкодування судових витрат, понесених позивачами по справі, у відповідності до вимог процесуального законодавства та зобовязати позивачку ОСОБА_4 після відшкодування їй заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди передати йому пошкоджені деталі автомобіля : задній бампер, задній ліхтар лівий та світловідбивач, які не можуть використовуватися за призначенням, але мають певну цінність.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1195 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь 11 877,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням зареєстрованого на її імя автомобіля НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 11.03.2009 року, суд першої інстанції виходив із того, що саме ця грошова сума, витрачена на ремонт пошкодженого транспортного засобу, підлягає стягненню з відповідача.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок суперечить наявним матеріалам справи та не підтверджений належними й допустимими, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказами.

Так, як вбачається із ксерокопії акту виконаних робіт від 15 квітня 2009 року, наданого в обгрунтування заявлених позовних вимог, обєктом ремонтних робіт був автомобіль марки БМВ-05, тобто зовсім інший автомобіль, а не автомобіль марки БМВ 520, який зазнав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11 березня 2009 року за участю відповідача ОСОБА_2 (а.с. 20).

Крім того, надана позивачем ОСОБА_3 ксерокопія товарного чеку від 25 березня 2009 року про придбання у фізичної особи підприємця автомобільних деталей на суму 7 717,00 грн. взагалі не містить будь-яких даних про особу покупця, а тому, сама по собі, не може бути покладена в основу судового рішення як належний доказ на підтвердження здійснених позивачами витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, позаяк інші докази про реальні витрати позивачів на ремонт автомобіля в матеріалах справи відсутні (а.с. 23).

Не ґрунтується на матеріалах справи й висновок суду першої інстанції про покладення на відповідача ОСОБА_2 обовязку з відшкодування позивачеві ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, тим більше, як правильно на цьому наголошує апелянт, в «астрономічній» сумі - 8 250,00 грн., оскільки згідно зі ст. 84 ЦПК України до витрат на правову допомогу відносяться лише витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, однак свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ФОП ОСОБА_7, з яким позивачем ОСОБА_3 укладався договір про надання юридичних послуг, в матеріалах справи не має, в судових засіданнях під час розгляду справи судом вказана особа участі не приймала, акти виконаних робіт від 20 листопада та 1 грудня 2009 року будь-якого переліку виконаних робіт не містять, як взагалі відсутній у матеріалах справи й розрахунок вартості наданих послуг (а.с. 24-29).

Сумнівним є й рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування заподіяної позивачеві ОСОБА_3 моральної шкоди.

В обгрунтування свого рішення в цій частині районний суд послався на те, що внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_3 були завдані моральні страждання, що проявилися в його психологічних переживаннях у звязку з порушенням нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, неможливістю певний час користуватися автомобілем, у звязку з чим суд і визначив суму відшкодування завданої тому моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Однак, на думку судової колегії, цей висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає загальним засадам відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до вимог діючого цивільного законодавства.

При цьому, якщо факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, повязаної з ушкодженням його автомобіля, та відповідних в звязку з цим душевних страждань і переживань, які вочевидь мали місце, сумнівів у судової колегії не викликає, то визначений судом першої інстанції розмір відшкодування цієї шкоди - 3 000,00 грн., у даному конкретному випадку не відповідає вимогам ні розумності, ні справедливості, оскільки будь-яких обєктивних переконливих доказів на підтвердження такого значного розміру відшкодування позивачем до суду надано не було, а тому судова колегія вважає доцільним зменшити розмір зазначеного стягнення до 500 грн., визнавши, що така грошова сума є достатньою для компенсації позивачеві негативних наслідків, повязаних з дорожньо-транспортною пригодою та наступним розвитком подій.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним, обґрунтованим і справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, визначивши розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачці ОСОБА_4 пошкодженням автомобіля НОМЕР_1, яке підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на її користь, у розмірі вартості необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідно до висновку спеціаліста автотоварознаця від 27.03.2009 року, а саме: в сумі 8 548,22 грн., що з урахуванням вартості самого висновку, оплаченого позивачкою ОСОБА_4, становить 8 948,22 грн. (а.с. 10-19).

Крім того, судова колегія вважає за необхідне з наведених вище підстав змінити ухвалене судом по справі рішення й у частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування йому витрат на правову допомогу, скасувавши це судове рішення в зазначеній частині та відмовивши в задоволенні вказаних позовних вимог за їх безпідставністю.

При цьому судова колегія також звертає увагу на те, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_4 відшкодування вартості пошкоджених внаслідок ДТП деталей автомобіля НОМЕР_1, які підлягають заміні й не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність, суд першої інстанції всупереч розясненням, викладеним у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не обговорив питання про передачу цих деталей після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, в звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне виправити й цю помилку районного суду та зобовязати позивачку ОСОБА_4 після відшкодування відповідачем ОСОБА_2 заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, передати останньому деталі, які підлягають заміні та мають певну цінність, а саме: задній бампер, задній ліхтар лівий та світловідбивач.

Що ж стосується питання про розподіл судових витрат між сторонами, то це питання судова колегія вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, тобто з урахуванням принципу пропорційності від розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року - змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 3 000,00 (трьох тисяч) грн. до 500,00 (пятисот) грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 8 948 (вісім тисяч девятсот сорок вісім) грн. 22 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зобовязати позивачку ОСОБА_4 після відшкодування відповідачем ОСОБА_2 заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля передати останньому деталі, які підлягли заміні та мають певну цінність, а саме: задній бампер, задній ліхтар лівий та рефлектор.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 8 (вісім) грн. 50 коп. сплаченого ним судового збору та 37 (тридцять сім) грн. оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У решті рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 липня 2011 року, що стосується відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: