АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-1268 / 2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» (далі: КП ВТП «Вода»), у якому вказував на те, що 05 квітня 2005 року на адресу відповідача ним був направлений підписаний з його сторони проект договору про надання послуг з водопостачання - постачання води до належного йому домоволодіння, розташованого по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, за діючими на той час тарифами для населення.

Цей проект договору за своєю формою відповідав типовому договору про надання послуг з водопостачання, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497.

Однак, з моменту направлення відповідачеві проекту зазначеного договору, другий його екземпляр, підписаний виконавцем послуг, позивач не отримував, як не отримав і будь-якої відмови в укладанні з ним договору на постачання холодної води, як з фізичною особою.

Між тим, з 05 квітня 2005 року і до теперішнього часу КП ВТП «Вода» надає йому послуги з водопостачання, тобто відповідач фактично виконує дії, передбачені умовами запропонованого йому договору, а він, позивач, у свою чергу, оплачує надані послуги з водопостачання за тарифами, затвердженими для населення, але оригіналу договору про надання цих послуг він не має, що, на думку позивача, унеможливлює реалізацію ним своїх прав споживача.

Посилаючись на вказані обставини, а також на невизначеність існуючих правовідносин з виконавцем послуг з водопостачання, позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі ст.ст. 641, 642 ЦК України зобовязати відповідача - КП ВТП «Вода» укласти з ним договір про надання послуг з водопостачання - постачання води до належного йому домоволодіння, розташованого по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові.

У процесі розгляду справи судом позивач ОСОБА_2 змінив свої позовні вимоги, й посилаючись на ті ж самі обставини, просив суд на підставі ч. 2 ст. 642 ЦК України визнати типовий договір, підписаний з його боку та направлений відповідачу 05 квітня 2005 року для надання послуг з водопостачання - постачання води до належного йому домоволодіння, розташованого по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, укладеним в редакції, запропонованій замовником, тобто за тарифами для населення, а саме: з розрахунку 0,95 грн. за 1 куб. м. води.

Представник відповідача - КП ВТП «Вода» заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги не визнав та заперечуючи проти їх задоволення, посилався на те, що запропонований останнім для укладення варіант договору про надання послуг з водопостачання за тарифами, встановленими для населення, в даному випадку є не прийнятним, оскільки позивач ОСОБА_2 є власником обєкта водопостачання - придбаної ним у січні 2001 року нежитлової двоповерхової будівлі (колишнього дитячого садочка) загальною площею 1017,1 м. кв., розташованої по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, а тому не може бути віднесений до категорії споживачів (населення) у житловому фонді для розрахунку оплати за спожиту воду.

Крім того, представник відповідача вказував і на те, що позивач ОСОБА_2, як власник нежитлової будівлі, є споживачем послуг з централізованого водопостачання, які надавалися останньому попереднім виконавцем цим послуг КП «ПТО» Харківкомунпромвод» на підставі відповідного договору, а з грудня 2004 року надаються КП ВТП «Вода» - єдиним виробником та постачальником питної води, створеним згідно з рішенням ХХVI сесії Харківської міської ради IV скликання від 28.10.2004 року № 169/04 з метою забезпечення водопостачанням м. Харкова та групового водопостачання населених пунктів Харківської області.

При цьому позивач ОСОБА_2 від отримання наданих йому КП ВТП «Вода» послуг з централізованого водопостачання не відмовлявся й на якісні чи кількісні їхні показники ніколи не скаржився, однак від підписання підготовленого комунальним підприємством договору про надання цих послуг за відповідними тарифами, встановленими органом місцевого самоврядування для категорії «інші споживачі», до якої як власник нежитлової будівлі відноситься й позивач, останній усіляко ухиляється, а надані йому послуги оплачує не своєчасно та не в повному обсязі.

В звязку з цим відповідач - КП ВТП «Вода» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в уточненому в подальшому варіанті якого, просив суд в примусовому порядку стягнути з позивача за основним позовом ОСОБА_2 на його користь заборгованість з оплати наданих послуг з централізованого водопостачання за період з 01.12.2004 року по 30.04.2010 року, загальний розмір якої становить 8 323,80 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Визнано договір, надісланий позивачем до КП ВТП «Вода» 05 квітня 2005 року про надання послуг з питного водопостачання за адресою: м. Харків, вул. Спортивна, 24, укладеним між ОСОБА_2 та КП ВТП «Вода» за редакцією замовника послуг, за тарифами, затвердженими рішеннями Харківської міської ради від 21 грудня 2005 року, 06 жовтня 2006 року та 04 березня 2009 року.

Зустрічний позов КП ВТП «Вода» задоволено частково.

Стягнуто з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на користь КП ВТП «Вода» 1 263,28 грн. в рахунок заборгованості за послуги з водопостачання за період з грудня 2004 року по 30 квітня 2010 року з розрахунку тарифів, затверджених для населення.

Додатковим рішення того ж суду першої інстанції від 25 листопада 2010 року вирішено питання й про розподіл судових витрат по справі.

Стягнуто з КП ВТП «Вода» на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 8,50 грн., а також оплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 51 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, КП ВТП «Вода» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог за їх безпідставністю, а також змінити ухвалене по справі рішення в частині зустрічних позовних вимог КП ВТП «Вода», задовольнивши їх у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті заявлених позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, в більшій його частині не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем ОСОБА_2 позовні вимоги в повному обсязі та визначаючи розмір заборгованості останнього перед КП ВТП «Вода» за надані послуги з водопостачання за мінімальними тарифами, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2, хоча і є власником нежитлової будівлі, однак за рішенням Харківського міськвиконкому має дозвіл на реконструкцію цієї будівлі в три зблокованих житлових будинків і в ній проживає, на свою пропозицію укласти договір на постачання питної води до належного йому домоволодіння за тарифами, встановленими для категорії споживачів - «населення» відмови від постачальника цих послуг не отримував, зазначені послуги відповідачем йому надавалися, а тому він як фізична особа й повинен оплачувати ці послуги за тарифами, встановленими для категорії споживачів - «населення».

Однак, з такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки суперечать матеріалам цивільної справи та не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти.

Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Порядок виконання цивільних обовязків чітко визначений у статті 14 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї правової норми цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Тобто, за змістом вказаної правової норми свобода ціноутворення не може бути абсолютною, в звязку з чим сторони мають право вільно встановлювати ціни (тарифи, ставки тощо) на всі види продукції, товарів, робіт та послуг, за виключенням тих, по яким відповідно до закону здійснюється регулювання цін (тарифів, ставок тощо) уповноваженими державними органами або органами місцевого самоврядування.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Виконавцем житлово-комунальних послуг є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтями 20, 21 зазначеного Закону також визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоровя людини питною водою, централізоване питне водопостачання - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу обєктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, повязаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 цього ж Закону передбачено, що визначення рівня та якості послуг з питного водопостачання та встановлення тарифів на ці послуги, а також вирішення інших питань у сфері питної води та питного водопостачання відповідно до законів України належить до компетенції органів місцевого самоврядування.

Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 1 липня 1994 року N 65, з наступними змінами і доповненнями, що регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та є обовязковими для виконання усіма особами, установами та організаціями, що користуються комунальними водопроводами, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Відповідно до Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497, з наступними змінами і доповненнями, які регулювали відносини між споживачами (населенням) і виконавцями у наданні послуг з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання (центральне опалення) та водовідведення на час виникнення спірних правовідносин сторін, та на які посилався позивач ОСОБА_2 в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, споживачами зазначених послуг вважалися, виключно наймачі (власники) квартири (приватного будинку), яким надавалися ці послуги у житловому фонді та підсобних приміщеннях.

Як встановлено по справі, позивач ОСОБА_2 є власником придбаної ним у 2001 році нежитлової будівлі (колишнього дитячого садочка), розташованої по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, та споживачем послуг з централізованого водопостачання, які надавалися останньому за адресою зазначеного нерухомого майна, як обєкта водопостачання, попереднім виконавцем цим послуг КП «ПТО» Харківкомунпромвод» на підставі відповідного договору, а з грудня 2004 року надаються КП ВТП «Вода» - єдиним виробником та постачальником питної води в м. Харкові.

При цьому позивач ОСОБА_2 від отримання наданих йому КП ВТП «Вода» послуг з централізованого водопостачання не відмовлявся, зі скаргами на якісні чи кількісні їхні показники до виконавця послуг не звертався й продовжує фактично користуватися цими послугами, що останнім визнається і не заперечується, однак від підписання підготовленого комунальним підприємством договору про надання вказаних послуг за відповідними тарифами, встановленими органом місцевого самоврядування для споживачів такої категорії, ухиляється, оскільки його не влаштовують тарифи на послуги з водопостачання, що надаються до належної йому будівлі.

Як встановлено судом, розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 10 жовтня 2003 року № 366 були затверджені тарифи на послуги з централізованого холодного водопостачання в м. Харкові, а саме: для населення та деяких підприємств - 0,95 грн. за 1 м. куб., для інших споживачів - 4,50 грн. за 1 м. куб., які були збережені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.12.2005 року № 1699.

Наступним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 жовтня 2006 року № 802 з подальшими змінами та доповненнями тарифи на послуги з централізованого водопостачання в м. Харкові були затверджені в наступних розмірах: з 15.10.2006 року для населення - 1,65 грн. за 1 м. куб., для інших споживачів - 5,00 грн. за 1 м. куб.; з листопада 2008 року тариф для населення був залишений у тому ж розмірі, для категорії «інші споживачі» становить 8,63 грн. за 1 м. куб.

Як розяснено в листі начальника Головного управління житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації від 24.03 2006 року, яке безпосередньо займалося підготовкою питань щодо формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання в м. Харкові, під категорію «населення» підпадають фізичні особи, які мешкають у квартирах, будинках та інших приміщеннях, що належать до житлового фонду. Всі інші споживачі зазначених послуг, статус яких конкретно не визначений, у питаннях нарахування плати за надані послуги відносяться до категорії «інші споживачі» (т. 2 а.с. 23).

Зазначені розяснення та викладена в них позиція узгоджуються з положеннями вищенаведених Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497, щодо визначення терміну споживача категорії «Населення» і до цього часу є незмінними.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП ХМБТІ станом на 19.11.1998 року, реєстраційного посвідчення, виданого тим же підприємством 17.01.2001 року, а також довідки КП ХМБТІ від 20.01.2007 року, належний позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності обєкт водопостачання, що розташований по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, є нежитловою двоповерховою будівлею літ. «А-2», «А-2» адміністративного призначення, загальною площею 1017,1 кв.м. (колишній дитячий садочок), і заінвентаризований саме в такій якості (т. 1 а.с. 7-11, 143, т. 2 а.с. 17).

При цьому будь-які обєктивні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження того, що зазначений обєкт нерухомості, заінвентаризований як нежитлова будівля, внаслідок здійснення реконструкції чи з інших підстав набув статусу житлового та переведений в установленому законодавством порядку до житлового фонду, в матеріалах цивільної справи відсутні й таких доказів позивачем ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не представлено.

Згідно наданого КП ВТП «Вода» розрахунку заборгованість споживача ОСОБА_2 за надані послуги з централізованого водопостачання з урахуванням показань приладу обліку спожитої води, встановленого на вводі в належну йому на праві приватної власності нежитлову будівлю по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, за період з грудня 2004 року по квітень 2010 року, включно, становить 8 323,80 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2010 року, не може бути визнане цілком правильним, законним і обгрунтованим, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, безпідставно задовольнив заявлені позивачем ОСОБА_2 позовні вимоги, фактично визнавши за ним, як власником нежитлової будівлі, право здійснювати оплату послуг з централізованого водопостачання за мінімальними тарифами, встановленими для населення - власників (наймачів) будинків (квартир) житлового фонду, в звязку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в зазначеній частині та відмовивши у задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог за їх безпідставністю, а також стягнути з останнього на користь КП ВТП «Вода» існуючу заборгованість з оплати послуг з централізованого водопостачання в повному обсязі.

При цьому судова колегія знаходить за необхідне змінити й додаткове рішення цього ж суду першої інстанції, ухвалене по справі 25 листопада 2010 року та яке має похідний характер від основного рішення, в частині розподілу судових витрат по справі, вирішивши це питання відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Крім того, судова колегія вважає доцільним зазначити, що аналогічний по суті спір з приводу віднесення позивача ОСОБА_2 до категорії споживачів послуг з централізованого водопостачання, але лише у відносинах з попереднім виконавцем цих послуг КП «ПТО» Харківкомунпромвод», вже був предметом судового розгляду й вирішений не на користь позивача, однак і ця обставина залишилася поза увагою районного суду.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2010 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору, надісланого позивачем до Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» 05 квітня 2005 року про надання послуг з питного водопостачання за адресою: м. Харків, вул. Спортивна, 24, укладеним між ОСОБА_2 та КП ВТП «Вода» за редакцією замовника послуг, за тарифами, затвердженими рішеннями Харківської міської ради для населення, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 за їх безпідставністю.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» заборгованість з оплати послуг з питного водопостачання за період з грудня 2004 року по квітень 2010 року, включно, в загальній сумі 8 323 (вісім тисяч триста двадцять три) гривні 80 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» 4 (чотири) гривні 25 коп. сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору, а також 37 (тридцять сім) гривень оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року - змінити, скасувавши це судове рішення в частині стягнення з Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» на користь ОСОБА_2 судових витрат, понесених ним по справі, а саме: сплаченого судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У решті додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року - залишити без змін.

Заходи забезпечення заявленого позивачем ОСОБА_2 позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2006 року шляхом заборони Комунальному підприємству «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» проводити будь-які дії по відключенню будівлі, розташованої по вул. Спортивній, 24 у м. Харкові, від системи водопостачання - скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: