Справа № 2-146/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2011 року смт.Варва Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Трохименко Т.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в лриміщенні суду смт. Варва Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 про визнання договору поруки № 78/140 від 02.04.2008 року недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2011 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Варвинського районного суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та Карабан ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки № 78/140 від 02.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1Д зазначила, що договір поруки № 78/140 від 02.04.2008 року вона не укладала і не підписувала, а при оформленні матеріалів кредитної справи ОСОБА_3, останньою був вчинений злочин, зокрема підроблений підпис позивачки в оскаржуваному договорі поруки.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в цивільному позові та наполягала на їх задоволенні /а.с.6-7/.

Представник відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що на момент укладення оскаржуваного договору поруки в банківській установі були в наявності всі необхідні документи /а.с.18-19/.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності не надала /а.с.60/.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв язку, об єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний .його стороною (сторонами). За встановлених фактичних обставин справи, обовязковою умовою для визнання оскаржуваного договору поруки №78/140 від 02.04.2008 року правомірним є досягнення сторонами згоди всіх суттєвих вимог вище зазначеного договору і обовязкове дотримання при цьому письмової форми.

Обґрунтовуючи правові підстави заявленого цивільного позову, позивач посилається на те, що договір поруки від 02.04.2008 року врна не укладала, відповідно такий договір і не підписувала, а при оформленні матеріалів кредитної справи ОСОБА_3 був вчинений злочин, зокрема підроблено її підпис в договорі поруки №78/140 від 02.04.2008 року.

З оглянутої в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №1-6/2011 року встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.366 та ч.1 ст.190 КК України, зокрема в підробленні підпису поручителя - позивача по справі в проекті договору поруки, який в подальшому і був використаний засудженою для отримання кредиту /а.с. 11-12/.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Прийняття законного та обґрунтованого рішення в даній цивільний справі беззаперечно залежить від зясування головного питання - факту підроблення ОСОБА_3 підпису позивачки в договорі поруки від 02.04.2008 року.

Згідно з вимогами ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чи- ^ ном, вироком Варвинського районного суду від 04.01.2011 року встановлено винні дії особи ОСОБА_3, ! які взаємоповязані та фактично обумовлюють рішення за результатами заявленого цивільного позову.

Згідно із положеннями ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.З ст.203 ЦК України, загальною вимогою для дотримання вимог дійсності правочину є вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність його внутрішній волі. ,

Сукупність ретельно досліджених в судовому засіданні доказів, враховуючи дані протоколу судового засідання в кримінальній справі №1-6/2011 /а.с.42-49/, беззаперечно підтверджують саме факт відсутності волевиявлення та внутрішньої волі позивачки ОСОБА_1 на укладення оскаржуваного договору поруки та відповідно досягнення згоди сторонами з .усіх істотних умов договору.

Посилання представника відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» на пояснення позивачки ОСОБА_1 від 09.12.2009 року, надане останньою на імя керуючої філії Варвинського ВАТ /а.с.61/, не містить належної інформації щодо предмета доказування, а відтак, відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК, не враховується судом при прийнятті рішення в даній цивільній справі, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ст.215 ЦК України визначено, що підставою визнання недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним в п.8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Позивач ОСОБА_1, реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, вказала в цивільному позові власне суб'єктивне уявлення про порушене її право та охоронюваний інтерес, самостійно обравши спосіб його захисту, а.саме - визнання договору поруки недійсним. Дана вимога обґрунтована тим, що оспорюваний договір поруки позивачем не укладався, що в свою чергу і зумовлює його невідповідність вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч.З ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи, що між сторонами по справі існує спір стосовно недійсності договору поруки №78/140 від 02.04.2008 року, суд приходить до внутрішнього переконання, що в даному випадку вимоги позивача про визнання оспорюваного договору поруки недійсним підлягають задоволенню, оскільки даний договір поруки є недійсним з моменту його вчинення в звязку з недодержанням вимог, встановлених ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в дольовому порядку 88 грн. 00 коп. у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат /а.с.4-5/.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 205, 207, 215, 218, 546, 547 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та Карабан ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки № 78/140 від 02.04.2008 року недійсним - задовольнити.

Визнати договір поруки № 78/140 від 02.04.2008 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 - недійсним.

Стягнути з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10024/0148 філії Чернігівського обласного відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 25 грн.50 коп. державного мита та по 18 грн.50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_6