Справа № 2-3717/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2011 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Демидовська А.І.

при секретарі Душак Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнеспро захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.10.2009 р. на 56 км+300 м автодороги Київ-Знамянка за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 сталася ДТП.

Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована відповідачем згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, обєктом якого були майнові інтереси позивача, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем НОМЕР_1. На підставі звернення позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування, останній у виплаті відмовив, що й стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представників сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10.10.2009 р. на 56 км+300 м автодороги Київ-Знамянка за участю автомобіля НОМЕР_1 (що належить ОСОБА_3 (а.с. 15) під керуванням ОСОБА_2 сталася ДТП, в якій були пошкоджені: автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль НОМЕР_2 (що належить ОСОБА_4) яким керував ОСОБА_5, про що свідчить довідка Кагарлицького взводу ДПС при УДАІ ГУ МВС україни в Київській області (а.с. 17-18).

22.07.2009 р. між ОСОБА_6 (Позивач по справі) та ПАТ СК Брокбізнес(Відповідач по справі) було укладено договір добровільно страхування наземних транспортних засобів № 006-032156 (а.с. 14)обєктом якого став автомобіль НОМЕР_1.

Відповідно до зазначеного договору страхова сума складає 210 000,00 грн..

Після настання ДПТ 10.10.2009 р., позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, після чого письмово повідомив Відповідача про дану подію та надав необхідні для здійснення страхової виплати документи.

Відповідач листом від 14.01.2010 р. № 1401/05 відмовив у виплаті страхового відшкодування (а.с. 31).

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування відповідач посилається на порушення страхувальником (Позивачем) умов договору страхування, а саме, не повідомлення про зміну умов експлуатації.

На підставі документів, що були надані Позивачем було зясовано, що в момент вчинення ДТП, автомобілем НОМЕР_1 керував ОСОБА_2, на підставі подорожнього листа Серія ЛА № 177510 виданого на підставі Договору прокату автомобіля.

Відповідний факт, передавання транспортного засобу в оренду не передбачено умовами договору.

Позивач, в заяві на страхування зазначив, що транспортний засіб використовується для приватних поїздок.

Так, власник автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3 відповідно до довіреності ВКО № 978544 передав право розпорядження зазначеним автомобілем 3-ім особам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

В свою чергу, ОСОБА_6 24.07.2009 р. довіреністю ВМІ № 829612 передав право користування даним автомобілем особам ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

01.10.2009 р. ОСОБА_9, як субєкт підприємницької діяльності фізична особа уклав договір прокату № 078-06 з громадянином ОСОБА_2, за умови якого останньому надавалося право керування транспортним засобом Toyota Camry д/н НОМЕР_3.

Відповідно до заяви на страхування наземного транспортного засобу (а.с. 73), позивач зазначив, що транспортний засіб переважно використовується для приватних поїздок в межах України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що передання автомобіля фізичною особою в користування іншій фізичній особі субєкту підприємницької діяльності, метою якого є надання послуг прокату автотранспорту це ні що інше, як використання орендованого транспортного засобу в господарській діяльності субєкта підприємницької діяльності (будь то фізична чи юридична особа) для отримання прибутку, яка здійснюється такою особою на свій страх і ризик.

Враховуючи викладене, суд вважає, що такі особливості використання автотранспорту обовязково повинні бути зазначені в договорі страхування.

У звязку з передачею автомобіля в оренду, має місце зміна умов експлуатації автомобіля, в результаті цього, наявна зміна страхового ризику, оскільки ймовірність настання страхового випадку збільшується, і суд з таким твердження відповідача погоджується.

Згідно з п. 3.2. договору страхування, страхувальник зобовязаний на протязі двох календарних днів повідомити Страховика про суттєві зміни обставин, які були представлені Страховику про укладенні цього договору.

Підписуючи договір страхування, позивач погодився з його умовами. Однак, при передачі застрахованого автомобіля в оренду не повідомив про це Страховика, тим самим порушивши п. 3.2. Договору страхування.

На підставі п. 6 розділу Причини відмови у виплаті страхового відшкодування, Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі з підстав не повідомлення про зміну умов експлуатації та зберігання застрахованого транспортного засобу, зазначених при укладенні договору страхування.

Враховуючи наведене, відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення Позивачем умов Договору страхування, оскільки, враховую чи, що пошкоджений автомобіль використовувався для отримання прибутку шляхом його надання в платне користування 3-ім особам, ймовірність настання страхового випадку збільшується при кожному черговому переданні транспортного засобу в оренду. Суд вважає це суттєвими змінами експлуатації транспортного засобу.

Посилання позивача на те, що відповідач не має права посилатись на Правила страхування, які відповідно до умов страхування є його невідємною частиною, оскільки в Договорі страхування Правила страхування не містять жодних реквізитів, необхідних для ідентифікації цього документу та дати їх затвердження Відповідачем та реєстрації в Держфінпослуг, як це встановлено ст. 17 Закону України Про страхування, стороною відповідача повністю спростовуються письмовими доказами, а саме: Правилами добровільного страхування від 20.11.2007 р. (а.с. 39-61).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди 20000 грн..

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодивід 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Сторона позивача не надала ж одного доказу підтвердження понесення позивачем моральної шкоди, яка оцінюється в 20000 грн., як зазначає позивач з урахування меж розумності та справедливості. Тому суд вважає ці твердження необґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись, ст.ст. ст.ст. 11, 57, 62, 88, 174, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнеспро захист прав споживача та стягнення страхового відшкодування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Демидовська А.І.