Справа № 22-ц-3360/11 06.12.2011 06.12.2011 28.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3360/11 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Поліщук Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2010 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк»( далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 25 червня 2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 14500 доларів США на строк до 25 червня 2015 року. Сплата процентів за користування коштами здійснюється шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. В забезпечення виконання зобовязань за цим договором цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме: житлового будинку по вул. Братській, 53 у м. Миколаєві, який належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 24 квітня 2008 року.

Крім того, виконання даного кредитного договору також було забезпечено і договором поруки №213195, укладеним 25 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_5

Між тим, відповідач свої зобовязання належним чином за договором не виконувала.

Станом на 06 травня 2010 року заборгованість склала 14871 доларів США 78 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 117872 грн. 25 коп.

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14871 доларів США 78 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 117872 грн. 25 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2010 року позов Банку задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 872 грн.25 коп. та по 649 грн.36 коп. судових витрат з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У запереченні на апеляційну скаргу Банк вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги й просить відмовити у задоволенні скарги та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 14500 доларів США на строк до 25 червня 2015 року зі сплатою процентів за користування коштами шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Цього ж дня було укладено додаткову угоду до вищевказаного Договору, змінами якої врегульовувалося питання щодо графіку платежів, сплати комісії, платежів на користь третіх осіб та процентної ставки( а.с.5- 11).

У звязку з прийняттям Банком рішення про надання позичальнику періоду по відстрочці основного боргу, Додатковою угодою №2 від 4 лютого 2009 року було внесено відповідні зміни до кредитного договору( а.с.12-13).

Виконання даного кредитного договору було забезпечено договором іпотеки, укладеного 25 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_4, предметом якого є житловий будинок по вул. Братській, 53 у м. Миколаєві, що належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 24 квітня 2008 року та договором поруки №213195 укладеним 25 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_5

Між тим, відповідачка ОСОБА_4 свої зобовязання належним чином за договором не виконувала.

Станом на 06 травня 2010 року заборгованість склала 14871 долар США 78 центів, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 117 872 грн. 25 коп., з яких:

- заборгованість за основним та простроченим кредитом 13 737доларів США 81 цент, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 108 884 грн.51 коп;

- заборгованість за строковими та простроченими процентами за користування кредитом - 1028 доларів США 65 центів, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 8152 грн.98 коп.;

- пеня за несвоєчасне погашення за кредитом та по процентам 105 доларів США 32 центи, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 834.76 коп.

Встановивши викладені обставини, суд дійшов вірного висновку про те, що відповідачі порушили взяті на себе зобовязання і у відповідності до ст.ст. 526, 589, 590, 611, 615, 1050, 1054 ЦК України з них на користь Банку належить стягнути заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, в період слухання справи відповідачкою ОСОБА_4 в рахунок погашення коштів за користування кредитом було сплачено 19 травня 2010 р. - 199 грн.57 коп., 25 травня 2010 р. - 198 грн.14 коп., а всього 397 грн. 71 коп.( а.с.139-140)

Відповідно до норм ст. 534 ЦК України, при погашенні вимог кредитора, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу

Отже, вказана норма встановлює, що загальна черговість погашення грошових вимог може бути змінена сторонами у договорі .

Згідно п.1.6 кредитного договору встановлено наступну черговість погашення заборгованості позичальника: прострочена комісія, строкова комісія, прострочені проценти ( якщо буде мати місце прострочення), строкові проценти, прострочена сума основного боргу( якщо має місце прострочення), строкова сума основного боргу, штрафні санкції.

Враховуючи домовленість сторін щодо порядку черговості погашення грошових вимог та приймаючи до уваги, що відповідачка сплатила кошти в сумі 397 грн.71 коп., які слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості по простроченим процентам, рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши загальну суму заборгованості з 117 872 грн.25 коп. до 117 474 грн. 54 коп.

Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.31-33,41-41,53,62), які містять підпис про отримання повідомлення суду, ОСОБА_4 про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином. Більше того на а.с.34 є заява останньої про перенесення слухання справи в звязку з її хворобою з 15 червня 2010 року. Крім того, за нотаріально посвідченою довіреністю від 30 липня 2010 року, яку 28 жовтня 2010 року було відкликано, інтереси ОСОБА_4 по даній справі у суді першої інстанції до листопада 2010 року представляла ОСОБА_6, яка приймала участь у судових засіданнях. Хоча останнє судове засідання і відбулося у відсутність як відповідачки, так і її представника, які належним чином були повідомлення про дату та час слухання справи, але таке в силу ч. 3 ст. 309 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до неправильного вирішення справи.

За такого, доводи апелянта стосовно того, що вона не повідомлялася належним чином про дату та час слухання справи не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать матеріалам справи.

Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів, покладено на сторони. Однак, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих факт не укладання( не підписання) кредитного договору ( рішення суду про визнання кредитного договору недійсним, висновок експерта тощо ) апелянта суду не надала, а тому її посилання на те, що рішення ґрунтується на підробленому договорі, оскільки вона його не підписувала є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що даний кредитний договір в порушення діючого законодавства, укладено в іноземній валюті долари США, а при здійсненні валютних операцій між банком та позичальником необхідно мати індивідуальну ліцензію НБУ України.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю .

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю .

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю , якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких

Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення

операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією( яка діяла на час укладення договору), виданою АКІБ «УкрСиббанк» Національним банком України 24 грудня 2001 р. за № 75 та дозволом №75-2 від 19 листопада 2002 року, Банк має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Посилання апелянта на не надання позивачем доказів щодо отримання нею грошових коштів, не направлення Банком на її адресу повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими і не впливають на правильність рішення суду, оскільки в матеріалах справи надано докази, як отримання нею коштів, так і про направлення повідомлення про необхідність виконання кредитних зобовязань ( а.с.(20-22).

Відповідно до ст. 88 ЦПК зміна або ухвалення нового судового рішення є підставою для зміни і розміру відшкодування позивачеві судових витрат. Таким чином із відповідачів на користь позивача належить стягнути 1174 грн.74 коп. судового збору, що пропорційно до розміру задоволених судових витрат та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, тобто з кожного по 647 грн.37 коп.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2010 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 474( сто сімнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн.54 коп., з яких 108 884 (сто вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн.51 коп. заборгованість за основним та простроченим кредитом; 7 755 ( сім тисяч сімсот пятдесят пять) грн.27 коп. заборгованість за строковими та простроченими процентами за користування кредитом; 834 ( вісімсот тридцять чотири) грн.76 коп. пеня за несвоєчасне погашення за кредитом та по процентам.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по 647( шістсот сорок сім) грн. 37 коп. з кожної.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: