Справа № 2-122/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2011 року смт.Варва Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді - Павлова В. П,

при секретарі - Малофеєвій О.І,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2.,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Варва Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та розписки, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду з позовною заявою про визнання недійсним договору позики та розписки, цотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір позики та одночасно підписана розписка лише про наміри отримати в борг від останнього грошові кошти в розмірі 19532 грн.00 коп.

Обставини, які зумовили необхідність оформлення позики на вище зазначену суму, позивач аргументував необхідністю збільшення статутного фонду товариства, співвласниками якого також були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Оскільки в позивача відповідної суми коштів не було, він їх вирішив позичити в ОСОБА_5, в звязку з чим і був підписаний договір позики та надана розписка. Після підписання документів, відповідач запропонував отримати грошові кошти, які знаходилась у нього вдома, проте, позивач відмовився, домовившись з останнім про передачу грошових коштів безпосередньо в фінансовій установі під час внесення їх банківській рахунок для збільшення статутного фонду товариства.

В подальшому, позивач, обговоривши з співзасновником товариства ОСОБА_6 про необхідність збільшення статутного фонду, остаточно вирішили відмовитись від попередніх домовленостей, а збільшення розміру статутного фонду вирішили здійснювати виключно за рахунок отриманих прибутків від діяльності товариства.

За результатами прийнятого остаточного рішення щодо фінансової діяльності товариства, позивач зателефонував до ОСОБА_3 та запропонував зустрітись для знищення договору позики і наданої ним розписки, проте останній повідомив, що він самостійно їх знищить.

В звязку з тим, що фактичної передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику не було, а відповідач, незважаючи на зобовязання взяті на себе щодо знищення договору позики та розписки, їх не виконав, позивач просив суд визнати недійсними договір позики та розписку від 23.04.2010 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в цивільному позові, наполягали на їх задоволенні, беззаперечно визнавши факт підписання оскаржуваного договору позики грошей та розписки від 23.04.2010 року /а.с.6-7/.

Відповідач та його представник в судовому засіданні категорично заперечували щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи безпідставністю заявлених позовних вимог/а.с. 17-18/.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того саму роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За змістом ч.2 ст.1051 ЦК, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами /ч.2 ст.58, ст.59

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2010 року між сторонами по справі було укладено договір позики грошей, відповідно до якого відповідач передав, а позивач ОСОБА_1 отримав 19 532 грн. Згідно п.2 договору від 23.04.2010 року, повернення позиченої суми повинно бути здійснено позивачем не пізніше 23.04.2011 року, але останній у визначений строк борг не повернув. Положенням п.6 укладеного договору визначено, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами розписки про передачу-прииняття грошової суми. Факт одержання 23.04.2010 року позивачем грошових коштів в сумі 19 532 грн. від відповідача підтверджується і наданою ним розпискою, яка ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином належним чином підписані договір позики грошей та розписки, відповідно до вимог ЦК України, є допустимими доказами, які можуть підтверджувати обставини отримання позивачем позики в сумі 19 532 гон. і безпідставність предявлених до ОСОБА_3 позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 надав показання, що він безпосередньо був присутній під час підписання сторонами по справі оскаржуваного договору позики, проте з умовами дану правочину він ознайомлений не був і факту передачі грошових коштів відповідачем ОСОБА_1 В В безпосередньо не бачив. -> 7

Даючи оцінку показанням свідка про безгрошевість договору позики, за умови беззаперечного підтвердження як позивачем так і відповідачем факту написання розписки, суд приходить до висновку що до його показань слід віднестись критично, оскільки на розгляд суду не надано жодного належного та допус-

тимого доказу, що договір позики грошей або ж розписка була написана позивачем під впливом обману насильства, або під впливом тяжкої обставини /ст.ст. 230 - 233 ЦК/. У'

Згідно із ч. 3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на

підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК. Обставини визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та в межах предявлених позовних имог, суд приходить до переконання, що наявні беззаперечні правові підстави вважати, що між сторонами був укладений договір позики та розписка, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання договору позики недійсним задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212,215, 225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Васильовича про визнання недійсним договору позики та розписки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до судової палати у цивільних справах апеляційного суду у Чернігівській області через Варвинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_7