АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-702/2011 р. Головуючий 1 інстанції: Сітало А.К.
Категорія - «про виселення» Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Піддубного Р.М.,

суддів - Солодкова А.А.,Тичкової О.Ю.,

при секретарі - Рогачевській С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

встановила:

У вересні 2010 ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19 липня 2006 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2009 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року поновлено право її колишнього чоловіка, шлюб з яким було розірвано 20 жовтня 2009 року, користування зазначеним жилим приміщенням шляхом його вселення до квартири.

Посилаючись на те, що з моменту вселення 22 липня 2010 року, відповідач ОСОБА_3 безпідставно користується жилим приміщенням, оскільки не уклав з власником договір найму, не сплачує комунальні послуги та дозволяє входити до квартири стороннім особам, вчиняє сварки, що робить неможливим їх проживання в одній квартирі, позивачка просила визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та на підставі ст. 116 ЖК виселити без надання іншого жилого приміщення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема не надано належної оцінки доказам щодо неможливості спільного проживання сторін в одному жилому приміщенні. Крім того, справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки рішення ухвалено іншим, ніж визначено резолюцією на позовній заяві, суддею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем наявності передбачених ст. 71 та ст. 116 ЖК підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його виселення без надання іншого житла.

Судова колегія погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19 липня 2006 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, за адресою якої, з 25 квітня 2007 року зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_3, шлюб з яким розірвано 20 жовтня 2009 року.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2009 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року поновлено право ОСОБА_3 користування квартирою № 5 в будинку № 3 по бульвару Грицевца в м. Харкові шляхом його вселення.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтями 71, 72 ЖК передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає в квартирі, що належить позивачці, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Статтею 157 ЖК передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Належних доказів, що підтверджують вищезазначені обставини, які можуть бути підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, позивачкою суду не надано.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 вселився до спірної квартири в установленому законом порядку, як чоловік власника квартири, та набув прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК, а з часу розлучення користується жилим приміщенням як колишній члени її власника, висновок суду про відмову у захисті права власності позивачки в обраний нею спосіб шляхом задоволення негаторного позову, заявленого на підставі ст. 391 ЦК, є обґрунтованим.

Факт ухилення відповідача від виконання обовязків щодо участі у витратах по утриманню квартири також не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням або її виселення.

Розгляд справи та ухвалення рішення іншим, ніж зазначено у резолюції на позовній заяві головуючим суддею, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки даний факт не свідчить про розгляд справи неповноважним судом.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді