Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
справа №2-699/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., при секретарі Михайловій Н.І., за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради про визнання права користування, та вселення в жиле приміщення

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням.

Уточнивши письмово позовні вимоги, позивач просить суд визнати за нею та її сином ОСОБА_4 право на користування та проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, вселити її з сином в зазначений будинок та зобовязати відповідача надати їй та дитині ключі від вхідних дверей даного будинку, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову вона посилається на те, що в зазначеному будинку вони проживали разом з відповідачем, якій її і сина вигнав з будинку і не визнає її право на проживання в ньому.

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити, посилаючись при цьому на обставини, які викладено в позові.

Відповідач та його представник, кожен окремо, позов визнали частково. Відповідач пояснив, що він є власником даного будинку, якій придбав ще у 1989 році в колгоспі «ім. Дзержинського» до укладення шлюбу з позивачкою. В подальшому, у 2000 році він був змушений укласти договір купівлі-продажу цього ж будинку з СГП «ім. Дзержинського» у звязку з тим, що при реорганізації колгоспу були втрачені квитанції про оплату ним вартості будинку. Позов він визнає частково і не заперечує проти проживання дитини в будинку, права якої щодо користування будинком він ніколи не обмежував. В частини позовних вимог ОСОБА_1, щодо її прав на будинок, він позов не визнає, тому вважає, що вона не має ніяких прав на проживання в будинку.

Представник Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі просівши при цьому суд прийняти рішення в інтересах дитини (а.с.13).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він та його дружина є кумами ОСОБА_1 і в теперішній час знаходяться в дружних стосунках з позивачкою. Він пояснив, що відповідач часто випивав, бив позивачку, гуляв.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що її родина є кумами з ОСОБА_1 Позивачка є її подругою. Відповідач часто випивав, бив позивачку, гуляв, виганяв її з будинку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом, другом та кумом ОСОБА_1 Відповідав випивав, бив дружину, виганяв її з будинку.

Вислухавши пояснення сторін по справі, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Приймаючі таке рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.128 ЦК України (1963 р., який був чинним на час придбання відповідачем майна) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України, майно набуте дружиною або чоловіком до шлюбу, вважається особистою приватною власністю дружини або чоловіка.

Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю (1969 р., якій був чинним на час придбання відповідачем майна) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно з договором від 13.06.1989 року про передачу колгоспом «ім. Дзержинського» Павлоградського району Дніпропетровської області житлового будинку з подвірними спорудами члену колгоспу, ОСОБА_3, якій працював на той час в зазначеному колгоспі, був переданий у власність житловий будинок №22 по провулку Колгоспному в м. Павлограді, вартість якого складала 9100.00 карбованців, 1/2 частину вартості будинку сплачує колгосп, а Уг сплачує ОСОБА_3 (а.с.ЗЗ).

З того часу відповідач прийняв цей будинок і почав їм користуватися.

В звязку з подальшими реорганізаційними процесами колгосп був перетворений у Колективне сільськогосподарське підприємство і платіжні документи було втрачено, тому відповідач був змушений укласти повторний договір купівлі-продажу будинку 13.12.2000 року вже з КСП «ім. Дзержинського» (а.с.55).

Шлюб сторони уклали 08.07.1989 року (а.с.5).

Таким чином, приймаючі до уваги те, що житловий будинок був придбаний відповідачем до укладення шлюбу з позивачкою, цей будинок знаходиться у його приватній, одноособовій власності і тому він має право за своєю волею, незалежно волі інших осіб володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Позивачем не надано суду ніяких доказів того, що вона є співвласником зазначеного будинку, а відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд критично оцінює пояснення свідків в судовому засіданні з тих підстав, що всі вони є друзями позивача по справі і тому мають особисту зацікавленість в розгляді справи.

Тому, суд вважає, що в задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права на користування та проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, вселення її в зазначений будинок та зобовязання відповідача надати їй ключі від вхідних дверей даного будинку - необхідно відмовити.

З урахуванням того, що відповідач визнав позов в частині прав неповнолітньої дитини ОСОБА_4, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення на її користь судових витрат задоволенню також не підлягають.

Так, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Приймаючі до уваги те, що позов необхідно задовольнити частково, в частині позовних вимог, щодо прав неповнолітньої дитини, а в цій частині відповідач позов е нзнавав з початку судового розгляду по справі і не перешкоджав дитині проживати в 5удинку, у стягненні судових витрат з нього на користь позивача необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право користування та проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вселити ОСОБА_4 в будинок №22 по провулку Колгоспному в м. Павлограді Дніпропетровської області.

Зобовязати ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей будинку №22 по провулку Колгоспний в м. Павлограді Дніпропетровської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.