Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа№2-4912/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Олефіренко Н.А. секретаря - Шевченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А II О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому вказує, що в жовтні 2010 року відповідач керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху в результаті чого здійснив на неї наїзд. Наслідком протиправної дії відповідача вона отримала тілесні ушкодження. Постановою від 15.11.2010 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Наслідком ДТП стали отримані нею тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням відломків, вивиху нижньої щелепи зліва, забиття правого колінного суглобу, інших забиттів та саден, пошкодження особистих речей. Після проходження лікування на теперішній час стан її самовідчуття та здоров'я взагалі потребує подальшого лікування. Так протягу року вона неодноразово зверталася до лікарні щодо скарг незадовільного почуття згідно отриманих тілесних ушкоджень в результаті ДТП. В звязку з тим, що саме із-за неправомірних дій відповідача вона по теперішній час змушена витрачатися на придбання ліків, просить стягнути з відповідача понесені нею матеріальні затрати та моральну шкоду, оскільки продовжує лікуватися, що потребує додаткових затрат, змушена змінити свій звичайний образ життя, змушена обмежити себе в рухах тощо.

Позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача витрати на лікування в сумі 817грн. 28 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, також стягнути з відповідача на її користь 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та всі понесені нею судові витрати .

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не заперечує той факт, що з його вини сталося ДТП, внаслідок якої позивачці завдано шкоду. Вважає, що сума матеріальної та моральної шкоди завищені, крім того, ставить під сумнів проходження лікування.

Суд заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази надані сторонами як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.10.2010 року відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, порушивши правила дорожнього руху здійснив наїзд на позивачку ОСОБА_1 , яка переходила дорогу на пішохідному переході, в результаті чого останній спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням відломків, вивиху нижньої щелепи зліва, забиття правого колінного суглобу та інших забиттів та саден.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.11.2010 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому кісток носа зі зміщенням відломків, вивиху нижньої щелепи зліва, забиття правого колінного суглобу та інших забиттів та саден.

В звязку з отриманими ушкодженнями, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у ЦМЛ №4 м. Павлограда з 09.10.2010 року по 05.11.2010 року.

Після закінчення стаціонарного лікування позивачка на протязі усього 2011 року продовжує лікуватися, оскільки отриманні нею в результаті ДТП ушкодження проявляють больовий синдром, що в свою чергу потребує додаткового лікування. Дані обставини підтверджуються копіями талонів на придбання ліків, а також безпосередньо оглянутої в судовому засіданні амбулаторної картки позивачки щодо відвідування лікарів.

Таким чином, вимоги позивачки з приводу відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 817грн. 28 коп. підлягають частковому задоволенню, оскільки вказана сума складається не лише з витрат на лікування. Так, саме на лікування позивачкою було витрачено суму у розмірі 253 грн. 71 коп., що підтверджується копіями товарних та касових чеків та підлягають стягненню (а.с. 37,39,40,41).

Доводи по сплаті іншої суми є необґрунтованими, оскільки квитки на автобус від 25.04.2011 року та від 04.05.2011 року не підтверджуються обґрунтованими підставами, відповідно до яких обставин позивачка була змушена користуватися даними послугами і знаходитися в м. Дніпропетровську.

Доводи позивачки щодо стягнення коштів які були сплачені нею адвокату, також є необґрунтованими з огляду на наступне.

У контексті ст.84 ЦПК судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Акта приймання адвокатських послуг стороною в судовому засіданні не було надано, з інших документів, що містяться у справі, не можна зробити будь-якого висновку як про обсяг наданих адвокатом послуг, так і про обсяг витраченого ним часу. Отже, судом не встановлено обсяг послуг адвоката, не визначено й вартості таких послуг, а тому суд дійшов висновку, що не можливо встановити про співрозмірність адвокатських послуг грошовим сумам, перерахованим позивачем. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат (по аналогії інший фахівець у галузі права має право), має право окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Так, згідно з п. З вказаної Постанови Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За умовами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода щодо фізичної особи полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та за умовами абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації. У будь-якому випадку при визначенні розміру відшкодування суд повинен враховувати вимоги розумності і справедливості.

Тому, посилання позивачки, що їй спричинена моральна шкода у розмірі1 000 грн., суд з огляду на вищевикладене, вважає завищеною.

Тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню частково у відповідності з наданими доказами, у розмірі 800 грн.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із матеріалів справи встановлено, що в період розгляду справи позивачка понесла судові витрати у розмірі 120 грн. за сплату на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166,1168,1177, 1187, 1188, 1192, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 (сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на лікування 253 (двісті пятдесят три) грн.71 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 70 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 25 грн,

50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 25 грн. 50

коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його проголошення.

Особи, які брали участь по справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Н.А. ОЛЕФІРЕНКО