АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія:: страхове відшкодування доповідач : Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.,

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод ім. Малишева», про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод ім. Малишева» про стягнення компенсації, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що працював на Державному підприємстві "Завод ім. В.О. Малишева" з 1959 р. по 11.01.2011р. на посаді випробника двигунів 6-208 П, у відділі 9. Розпорядженням № 117 від 23.06.2010 р. на підставі ст.38 КЗпП України його було звільнено. Кінцевий розрахунок в сумі 1700 грн. по заробітній платі йому був виплачений лише в січні 2011р., в зв'язку зі зверненням до Прокуратури Харківської області. Вважає, що відповідач, затримуючи виплату його заробітної платні на півроку, завдав йому матеріальної та моральної шкоди, порушивши його Конституційні права та інтереси, як громадянина України, а тому повинен згідно до чинного законодавства України відшкодувати завдану шкоду.

Окрім того, вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку позивача за весь час затримки, в період з червня 2010р. по січень 2011р., становить 16616,52 грн.. Крім того, на думку позивача виплаті підлягає компенсація в зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з червня 2010 року по січень 2011 року в сумі 98,60 грн.

Також позивач вважає, що йому спричинена матеріальна і моральна шкода .Сума матеріальної шкоди становить 209 грн. Невиплата належної йому заробітної плати на протязі значного терміну, необхідність звернення до суду для примусового стягнення заробітної плати за весь час затримки, звернення до нотаріуса та адвоката, все це спричинило позивачеві моральні страждання. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 1700 грн. 00 коп.

Також позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу 1950 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Зазначив, що заборгованість по заробітній платі у позивача на день звільнення становила не 1700 грн., а 477,06 грн. Вказана сума була виплачена позивачу у січні 2011 року,так як раніше і позивач за нею не звертався. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.02.2001 року порушена справа про банкрутство ДП «Завод ім.. В,ОСОБА_3».

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1- представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням № 117 від 23.06.2010 р. на підставі ст.38 КЗпП України позивача було звільнено з роботи. Заборгованість по заробітній платі у позивача на день звільнення становила 477,06 грн. Вказана сума була виплачена позивачу у січні 2011 року, так як позивач за нею не звертався. ОСОБА_2 не надав доказів суду першої та апеляційної інстанції, що з вини підприємства йому не сплачено заборгованість по заробітній платі на день звільнення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 липня 2011 року порушено провадження у справі про визнання ДП «Завод їм. ОСОБА_4» банкрутом .З цього ж дня введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, зокрема заборонено нарахування фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дія мораторію відповідно до п. 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, не використані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена ст. 117 КЗпП України є санкцією за невиконання з вини власника або уповноваженого ним органу обов'язку щодо виплати усіх належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України та не є заробітною платою.

При таких обставинах суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у стягненні середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку у сумі 16616,52грн., компенсаціїв зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з червня 2010 року по січень 2011 року в сумі 98,60 грн., матеріальної шкоди в сумі 209 грн.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Ніяких доказів на підтвердження спричинення позивачу діями відповідача моральної шкоди, в судовому засіданні позивачем не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, районний суд відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України правильно відмовив позивачу і в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вони фактично повторюють доводи, викладені позивачем в судовому засіданні суду першої інстанції та не спростовують висновків районного суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до ст. 308 ЦПК України з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Сергіївни- представника позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: