РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Остапович Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2011 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

встановила:

30 березня 2011 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилалось на те, що надає відповідачам послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі сплачували за спожиті послуги не в повному обсязі.

Заборгованість за період з 1 листопада 2002 року по 1 березня 2011 року складає 5 152, 43 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми 6 974, 35 грн. і витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.

Відповідачі до суду не зявились.

Подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов не визнали.

Просили застосувати строк позовної давності та знижки за плату житлово-комунальних послуг, передбачені Законом України «Про статус суддів».

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2011 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 1 березня 2008 року по 1 березня 2011 року у сумі 144, 60 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн., а на користь держави - судовий збір у сумі 51 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення суду не оскаржили, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні у частині визначення суми заборгованості та періоду, за який вона утворилася, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору про надання послуг з теплопостачання від 19 липня 2002 року позивач надає відповідачам вказані послуги - адресою: АДРЕСА_1, а відповідачі повинні їх своєчасно сплачувати. Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

Крім нього, у квартирі зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_4 та неповнолітня донька ОСОБА_5 (а. с. 11).

ОСОБА_3 з квітня 2003 року є суддею апеляційного суду Полтавської області і відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, як ні втратив чинність 3 серпня 2010 року, мав 50 % знижку плати за займане ним та членами його сім'ї житло і комунальні послуги (а. с. 26).

Позивачем предявлено позов по стягнення заборгованостіу сумі 5 152, 43 грн. за період з 1 листопада 2002 року по 1 березня 2011 року.

Спірні правовідносини виникли в період дії ЦК України у редакції 2003 року і продовжуються у період дії ЦК України у редакції 2004 року.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 р.) правил ЦК України про позовну давність застосовуються допозовів, строк предявлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963 р.) загальний строк позовної давності встановлений в три роки. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 257, ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України (2004 р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише зі заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до винесення рішення подали заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 25).

Позов предявлено 30 березня 2011 року про стягнення заборгованості за період з 1 листопада 2002 року по 30 березня 2011 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції підставно застосував строк позовної давності

Проте, судова колегія вважає, що у позові про стягнення заборгованості необхідно відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності за період з 1 листопада 2002 року по 1 квітня 2008 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі частково сплачували послуги, а тому перебіг строку позовної давності перервався не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦК України (1963 р.) ч. 1 ст. 264 ЦК України (2004 р.) перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу.

Відповідачі, вважаючи, що підстав для сплати послуг у розмірі 100 % немає, сплачували послуги у розмірі 50 % з урахуванням встановленої ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (1992 р.) знижки плати за комунальні послуги.

З огляду на це, підстав вважати, що вони вчинили дії, що свідчать про визнання боргу немає.

Задовольняючи позов частково, за період з 1 березня 2008 року по 1 березня 2011 року у сумі 144, 60 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі до липня 2010 року користувалися 50 % знижкою плати комунальних послуг.

Проте, цей висновок не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (1992 р.) ОСОБА_3 та члени його сім'ї дійсно мали право на 50 % знижку плати комунальних послуг.

Проте, відшкодування витрат за надані знижки в оплаті здійснюється за рахунок державного бюджету і не може перекладатися на юридичну особу, яка надає комунальні послуги та є субєктом господарювання.

Відповідно до ст. 130 Конституції України обовязок фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів покладено на державу. В Державному бюджеті України окремо визначаються витрати на утримання судів.

За змістом ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», ст. 61 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», ст. 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають окремі категорії працівників бюджетних установ, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих бюджетних установ.

Законом України «Про статус суддів» (1992 р.) було встановлено право судці та членів його сім і на 50 % знижку плати комунальних послуг. Проте, порядок надання такої знижки цим Законом не встановлювався.

Порядок відшкодування працівникам бюджетних установ, яким чинним законодавством надано знижки по оплаті комунальних послуг, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 р. № 426 «Про затвердження порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу», відповідно до якої плата знижки здійснюється бюджетною установою за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ після подання квитанції про плату за житлово-комунальні послуги.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити і стягнути з відповідачів борг у межах строку позовної давності з 1 квітня 2008 року по 31 грудня 2010 року у сумі 2 805, 84 грн.

Сума заборгованості за вказаний період підтверджується відповідним розрахунком, який сторонами не оспорюється (а. с. 3-6).

З вказаного розрахунку вбачається, що з 1 квітня по 31 грудня 2008 року нараховано за опалення і гаряче водопостачання 1 609, 93 грн., оплачено відповідачами 970, 49 грн., борг становить 639, 44 грн.; за 2009 рік нараховано 2 505, 62 грн., оплачено 1 255, 25 грн., борг - 1 250, 37 грн.; за 2010 рік нараховано 2 682, 42 грн., сплачено 1 766, 39 грн., борг - 916 грн.

Всього борг складає 2 805, 84 грн. (639, 44+ 1 250, 37 + 916, 03).

За січень-лютий 2011 року нараховано 441, 95 грн., сплачено 449, 05 грн., переплата складає 7, 10 грн., а отже, заборгованості за січень, лютий 2011 року відповідачі не мають.

За змістом ч. 2 ст. 162 ЖК України власник квартири повинен сплачувати комунальні послуги.

Відповідно до ч. З ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню квартири.

З огляду на це, борг у сумі 2 805, 84 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно.

Права і обовязки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року (далі - Закон України № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року).

Згідно п. п. 5, 10 ч. З ст. 20 Закону України № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до п. п. 2 п. 17 договору про надання послуг теплопостачання споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за послуги шляхом сплати неустойки (пені) за кожний день прострочення, в відсотках загальної суми боргу, згідно з діючим законодавством.

За наявності спеціального Закону України № 1875-ІУ від 24 червня 2004 року, яким врегульовані спірні правовідносини та договору, до правовідносин, що виникли ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуватись не може.

Безпідставними є і посилання на п. З ч. 1 ст. 96 ЦПК України, оскільки останній регулює процедуру розгляду цивільних справ судом.

Нормами цивільно-процесуального права не може встановлюватись відповідальність споживачів за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про стягнення індексу інфляції та 3 % річних задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, - в и р і ш и л а: Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» задовольнити частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2011 року змінити. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 1 квітня 2008 року по 31 грудня 2010 року у сумі 2 805 (дві тисячі вісімсот пять) гривень 84 копійки - солідарно та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 15 (п'ятнадцять) грн. - з кожного. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 25 (двадцять пять) грн. 50 коп. - з кожного. В іншій частині це ж рішення залишити без змін. Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: