Справа № 2-439/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" вересня 2011 р. м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

третіх осіб:

представника органу опіки та піклування ОСОБА_5,

представника служби у справах дітей ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації, служба у справах неповнолітніх виконкому Бердянської міської ради, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, відділ ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізький області, КП «Жилсервіс-2а»про визнання безстрокового права користування житловою площею, усунення перешкод у користуванні житловою площею, вселення, встановлення порядку користування квартирою;

- за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи Бердянське комунальне підприємство з технічної інвентаризації, служба у справах неповнолітніх виконкому Бердянської міської ради, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, відділ ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізький області, КП «Жилсервіс-2а»про встановлення сервітуту, усунення перешкод у користуванні приміщенням, вселення, встановлення порядку користування квартирою,;

-за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, відділ ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, треті особи служба у справах неповнолітніх виконкому Бердянської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку;

- за зустрічним уточненим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: відділ ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, служба у справах неповнолітніх виконкому Бердянської міської ради, відділ опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, ОСОБА_7, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування реєстрації місця проживання;

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду України від 28.04.2010р. (а.с.244-245, т.2) була скасована ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.05.2008р. та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2008р. про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду. Також було скасовано рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.05.2008р. та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2008р. Справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

28.05.2010р. зазначена справа була прийнята в провадження суддею Прінь І.П.

Судом встановлено, що 02.02.2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (а.с.3,12 т.1) до ОСОБА_3, ОСОБА_7, який уточнила 12.09.2007р. (а.с.99, т.1), в якому просила визнати за нею та її малолітньою донькою безстрокове право на користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, зобовязати відповідачів усунути перешкоди у користуванні житловою площею у цій квартирі, встановити порядок користування квартирою, виділити їй та дитині кімнату №2 площею 17,1 кв.м., а ОСОБА_7 кімнату №3 площею 12,1 кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

23.01.2008р. позивач уточнила свої позовні вимоги ( а.с. 218 т.1) і крім зазначених вище вимог просила також встановити сервітут, визнати за нею та її донькою право користування чужим майном житловим приміщенням в АДРЕСА_2, до досягнення дитиною повноліття. Також просила усунути перешкоди, які створюють відповідачі їй з донькою у користуванні квартирою, зобовязати їх не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням, вселити її та доньку у спірну квартиру.

В обґрунтування позовів зазначила, що у серпні 2002 року вона, за згодою всіх членів сімї ОСОБА_7, вселилася у АДРЕСА_2. 02.04.2003р. вона та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. 20.05.2003р. вона була зареєстрована у цій квартирі, як член сімї власника квартири ОСОБА_3 02.09.2003р. у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_8, яка проживала разом з ними. У листопаді 2006 року відношення у сімї погіршилися. Відповідачі почали чинити їй та дитині перешкоди у користуванні цією квартирою, вимагали від неї звільнити квартиру, погрожуючи фізичною розправою та виселенням на вулицю, неодноразово змінювали замки у квартирі, здавали кімнату студентам, відпочиваючим. Через неправомірні дії відповідачів, які виразилися в нанесенні їй тілесних ушкоджень, вона вимушена була звертатися до міліції з заявами про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності. 01.05.2007р. ОСОБА_7 і ОСОБА_3 черговий раз, вимагаючи від неї покинути квартиру, побили її, через що вона з 01.05.2007р. по 21.05.2007р. лікувалася у травматологічному відділенні Бердянської міської лікарні з діагнозом «черепно-мозкова травма, струс головного мозку». Після таких дій відповідачів вона побоялася повернутися до дому, і вирішила до розгляду справи по суті тимчасово зняти інше житло. Проте інтересу до цього житла вона не втратила. Вона оплачує послуги з утримання житла. Вважає, що їх з донькою житлові права порушені такими діями відповідачів. Посилаючись на ст.ст. 104, 156 ЖК України, ст.396, 405 ЦК України, просить усунути їм перешкоди у користуванні житлом, вселити у спірну квартиру, встановити сервітут, встановити порядок користування квартирою.

Ухвалою суду від 12.09.2007р. позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням , вселенні від 23.02.2007р. був залишений без розгляду ( а.с.12, 104 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 22.03.2007р. подала зустрічний позов до ОСОБА_9, відділу ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізький області, який неодноразово уточнювала ( а.с.28, а.с.152, а.с. 241- т.1, а.с.54- т.4), в якому остаточно просила, посилаючись на ст.ст. 317, 383, 319 ЦК України, усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №14 буд. №2 по вул. Тищенко в м. Бердянську шляхом визнання ОСОБА_1 і неповнолітньої доньки ОСОБА_8 такими, що втратили право користування жилим приміщенням і зобовязання відділу ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізький області зняти ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_8 з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_3. У квітні 2003 року її син ОСОБА_7 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_1 Вона дозволила їм зайняти одну кімнату у квартирі, зареєструватися ОСОБА_1В у цій квартирі. Відповідач ОСОБА_1 ніколи не була членом її сімї, оскільки спільного господарства вони ніколи не вели. Ніяких перешкод відповідачу у користуванні квартирою вона не чинила. Відповідач проживала у квартирі до серпня 2006 року, а потім добровільно покинула квартиру і переїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя, де має постійну роботу. Однак, переїхавши на постійне проживання в інше місто, відповідач не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку в її квартирі. Як власник квартири, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування і розпорядження квартирою, оскільки вона вимушена оплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають у квартирі. Просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог і задовольнити її позов.

Ухвалою суду від 17.02.2011 позовні заяви ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з житлового приміщення від 21.03.2007р. та про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття з реєстрації від 06.12.2007р. залишені без розгляду ( а.с. 28, 152 т.1, а.с.96 т.4)

Позивач, відповідач та їх представники повністю підтримали свої позовні вимоги.

Представник відповідача, відділу ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізький області, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Представники третіх осіб, служби у справах неповнолітніх виконкому Бердянської міської ради, органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, які діють в інтересах дитини, вважають, що малолітня ОСОБА_8 може бути зареєстрована за місцем проживання батька, оскільки іншого зареєстрованого місця проживання у дитини не має, житла на праві власності дитина також не має.

Представники третіх осіб, Бердянського комунальне підприємство з технічної інвентаризації, КП «Жилсервіс-2а», у судове засідання не зявилися, Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Спірна квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002 року (а.с.34 т.1).

ОСОБА_1 і ОСОБА_7 з 02.04.2003р. по 26.03.2007р. перебували у зареєстрованому шлюбі, 02.09.2003 року у них народилася донька ОСОБА_8 ( а.с.17,19 т.1).

З 20.05.2003р. ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердянську, за згодою власника житла ОСОБА_3, на підставі її заяви від 29.04.2003р. ( а.с. 184-185 т.2, а.с.24 т.4).

За рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26.03.2007р. ( а.с.29 т.2) шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 був розірваний.

У звязку з виходом на роботу після закінченням відпустки по догляду за дитиною і необхідністю підвищення кваліфікації в м. Дніпропетровську, ОСОБА_1 у вересні 2006 року виїхала в м. Запоріжжя. 01.11.2006р. вона з донькою повернулася додому. А наступного дня чоловік змінив замки у квартирі і у квартиру її не впустив. Після її звернення до міліції 02.11.2011р. чоловік все ж таки дав їй ключі, але після цього відповідачі в усній формі почали їй погрожувати. Чоловік та його мати неодноразово застосовували до неї фізичну силу, вимагаючи покинути квартиру. У звязку з спричиненням їй тілесних ушкоджень у травні 2007р. вона проходила лікування в Бердянській міській лікарні і змушена була неодноразово звертатися до органів внутрішніх справ з приводу вчинення їй перешкод у користуванні квартирою і нанесенні тілесних ушкоджень у звязку з цим.

Встановлені обставини підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 від 08.11.2006р. ( а.с.185 т.1), постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2007р. про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с.186 т.1), постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.05.2007р. (а.с.193 т.1), випискою з історії хвороби Бердянської міської лікарні, листками непрацездатності ( а.с.187,188 т.1).

Суд критично ставить до показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є родичами ОСОБА_3, які показали, що ОСОБА_1 добровільно залишила місце проживання, забравши свої речі, переїхала проживати до м. Запоріжжя, оскільки як пояснили свідки ці відомості їм відомі зі слів відповідачів.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачі своїми діями чинили перешкоди позивачу та її малолітній доньці у користуванні квартирою.

Судом також встановлено, що ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_8 не мають іншого житла на праві власності ні в м. Бердянську, ні в м. Запоріжжі. За іншою адресою вони не реєструвалися. Зараз тимчасово, без укладання договору оренди, винаймають житло в м. Запоріжжі по вул. Аеродромній,14 ( а.с.214-215 т.4).

ОСОБА_1 не втратила інтересу до спірного житла. Оплачує послуги з утримання квартири, на підтвердження чого надала суду копії квитанцій за період 2006 2011 років 176-181 т.1, 145-154 т.4).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України, тобто дружина власника квартири, їх діти і батьки, а також інші особи.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Особа, яка вселилася у будинок (квартиру) як член сім'ї власника цього будинку (квартири), не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод у користуванні житлом і вселення її та доньки у спірну квартиру підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про встановлення сервітуту та визначення порядку користування квартирою, то ці вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Власник, відповідно до ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, відповідно до ст. 386 ЦК України, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання 4такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, відділу ГІРФО Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_1 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_8 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в спірній квартирі, скасування реєстрації їх місця проживання, посилаючись на норми ст. 383, 386,391 ЦК України. В обґрунтування позову відповідач посилалася на те, що ОСОБА_1 ніколи не була членом її сімї, оскільки вони разом з нею не проживали і спільного господарства не вели. ОСОБА_1 без поважних причин, з серпня 2006 року у квартирі не проживає, виїхала на постійне місце проживання до м. Запоріжжя, де має постійну роботу. Вона ніколи не чинила їй перешкоди в користуванні квартирою.

Судом було встановлено, що власником спірної квартири АДРЕСА_3 з 22.10.2002 року є ОСОБА_3 на підставі договору дарування ( а.с.34 т.1).

За згодою ОСОБА_3, на підставі її письмової заяви від 29.04.2003р. (а.с.185 т.2, а.с. 24 т.4), ОСОБА_1 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.2 ст. 156 ЖК України згоди власника квартири на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей не потрібно.

Тобто ОСОБА_1 вселилася у спірну квартиру, як члени сімї власника житла, в установленому законом порядку, за згодою самого власника, має там постійну реєстрацію. Її неповнолітня дочка ОСОБА_8 проживала у цій квартирі разом зі своїми батьками ОСОБА_1 і ОСОБА_7

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 була зареєстровані в цій квартирі тимчасово, як це стверджує відповідач, в матеріалах справи відсутні.

Не надано суду також доказів того, що ОСОБА_1 і її дочка мають в м. Запоріжжі постійне місце проживання. З матеріалів справи вбачається, що позивачка та її донька м. Запоріжжі не зареєстровані, іншого житла, належного їм на праві власності ні в м. Запоріжжі, ні в м. Бердянську не мають ( а.с. 174, 175 т.1, 208 т.4, 214-215 т.4 ).

Сам по собі факт припинення шлюбних відносин між сином та невісткою відповідача не позбавляє позивача та її неповнолітню доньку, як колишніх членів сімї власника квартири, права користування цією квартирою і не може бути підставою для визнання їх такими що втратили право користування жилим приміщенням.

Член сімї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом тільки з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, тобто у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Проте з цих підстав позов відповідачем не заявлявся.

Сам по собі факт реєстрації місця проживання позивача у квартирі відповідача не створює останньому перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому доводи відповідача про порушення її права власності на приватне майно є безпідставними.

Згідно зі ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З огляду на викладене, обраний відповідачем спосіб, а саме знаття з реєстрації, скасування реєстрації, і правова норма за якою вона просить задовольнити вимоги (ст.ст.386,391 ЦК) не підлягають застосуванню, тому у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,15,60,88,208,212-215 ЦПК України, ст. 9,156 ЖК України, ст. 319, 383, 386, 405 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 і неповнолітній ОСОБА_8 перешкоди у користуванні квартирою №14 в будинку №2 по вул. Тищенко в м. Бердянську, вселити ОСОБА_1 і неповнолітню ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_4.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 17,00 ( сімнадцяти) гривень.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при оголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.

Суддя: ОСОБА_13