АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: кредитні відносини Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

при секретарі - Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за а апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У листопаді 2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк)звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість в загальному розмірі 27053,72 грн., а також понесені по справі судові витрати: судовий збір в сумі 270,53 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн.

В обґрунтування позову вказував, що між Банком та відповідачем ОСОБА_1 27 лютого 2008р. був укладений Кредитний договір № 046/21-С (далі за текстом - Кредитний договір). За цим договором ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 11000,00 грн. строком до 27 лютого 2011 року зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 0,0001% річних. У забезпечення виконання зобов'язань Відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором позивачем було укладено Договори поруки № П-046/21-С від 27 лютого 2008 року з ОСОБА_2

Відповідачем ОСОБА_1 зобов'язання за Кредитним договором не виконувались, внаслідок чого станом на 05листопада 2010р. виникла загальна заборгованість за договором у розмірі 27053,72 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив суду, що розрахунок заборгованості за Кредитним договором, доданий до позовної заяви, в складений станом на 05 листопада 2010 року, до якого включені платежі, які відповідач ОСОБА_1 мала заплатити з 1 по 10 листопада 2010 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти суми заборгованості. Пояснила, що затримка виконання обов'язків за кредитним договором сталося через тривалу хворобу та закриття відділення банку позивача, якому вона постійно сплачувала кошти по кредиту. Після одужання відновила сплату коштів за договором і сплачувала їх в розмірі, який вказували співробітники банку. В підтвердження сплати всієї суми кредиту відповідачка до початку розгляду справи по суті надала суду квитанції про сплату коштів. Щодо інших обставин за позовом відпові- ачка не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала пояснення, які надала суду відповідач ОСОБА_1

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2011року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення, про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів пені в сумі 19727,93грн. та судових витрат.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог щодо наявності саме такої заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

З довідки-розрахунку вбачається, що відповідачем ОСОБА_1В, були порушені умови повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у відповідача перед позивачем станом 05 листопада 2010 року виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 27053,72, яка складається з наступного:

прострочена заборгованість за кредитом - 5287,01 грн.;

прострочена заборгованість за комісією - 1489,49 грн.;

строкова заборгованість за комісією - 192,50 грн.;

строкова заборгованість за кредитом - 168,48 грн.;

строкова заборгованість за процентами -188,32 грн.;

пеня за прострочення погашення кредиту - 11720,12 грн.;

пеня за прострочення погашення комісії - 4808,99 грн.;

пеня за прострочення погашення процентів - 3198,82 грн,

Представник позивача у суді першої інстанції не заперечував, що строкова заборгованість за комісією 192,50 грн., та строкова заборгованість за процентами -188,32 грн. визначені у розрахунку станом на 05 листопада 2010 року, хоча термін їх сплати визначений Кредитним договором з 1 по 10 числа місяця, в якому такі платежі мають сплачуватися, отже позивач наперед визначив платіж, порушення у сплаті яких на час складання розрахунку відповідачем не допущенні.

В свою чергу ОСОБА_1 надала суду копії квитанцій про сплату за кредитним договором коштів: 17 листопада 2010 року - 800,00 грн., 25 листопада 2010 року - 200,00 грн., 28 грудня 2010 року - 500,00 грн., 24 січня 2011 року - 200,00 грн., 24 лютого 2011 року - 6800,57 грн., в загальній сумі 8500грн., в якості погашення заборгованості по кредиту, проти яких представник позивача заперечень не висловив.

Відповідно до пункту 3 ч, 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Згідно з п. 6.1. Кредитного договору за прострочення строку погашення кредиту та процентів за користування кредитом відповідачу ОСОБА_1В, нараховується пеня, у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

З приведених розрахунків заборгованості по кредиту в загальній сумі 27053,72грн., вбачається, що : прострочена, строкова заборгованість за кредитом, комісією, процентами складає 7325,79грн., решта, - 19727,93грн. є неустойка, - грошова сума, що складається з пені за прострочення погашення кредиту, комісії, процентів. Відповідачкою в процесі розгляду справи сплачено 8500грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що передбачена п. 6.1. Кредитного договору договірна санкція у вигляді пені, у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення за своєю правовою природою є неустойкою, розмір якої значно перевищує розмір боргу.

Судова колегія враховує положення ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК, відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства та, водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, а також бере до уваги приписи ч. 3 ст. 551 ЦК, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

З врахуванням наведеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2011р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: