РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2011 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Наумкіній І.М.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Руда Оксана Миколаївна про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частини покупця та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Руда О.М. про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.09.2006 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.В. було посвідчено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та її молодшим сином - ОСОБА_2.

Крім того, 23.03.2009 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування вказаної квартири на її імя, який рішенням апеляційного суду було визнано недійсним.

Посилаючись на те, що квартира була придбана за її кошти, які вона заробила, перебуваючи в Італії та вимушено оформлена на відповідача - ОСОБА_2, оскільки на момент укладення угоди вона перебувала за кордоном та не мала можливості бути присутньою або оформити доручення, а продавець квартири не бажала чекати, просила визнати недійсним договір купівлі- продажу квартири №АДРЕСА_1 в частині покупця та визнати за нею право власності.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення, пояснивши, що у спірній квартирі відповідачі ніколи не проживали та не були зареєстровані, комунальні послуги всі ці роки сплачувала вона, крім того, при укладення договору дарування спірної квартири на її імя відповідачка ОСОБА_5 особисто дала згоду на укладання цього договору.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що дійсно квартира була придбана для матері та за її гроші, при укладення угоди з продавцем розрахувався його брат, оскільки гроші на квартиру були в нього, який й займався купівлею-продажем, ніяких грошей він та його колишня дружина братові не передавали. В придбаній квартирі ніколи не проживали разом із сімєю та не були в ній зареєстровані.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_6 позов визнала, пояснивши, що купівлею квартири займався старший син позивачки, який сплачував гроші за квартиру та з його слів їй відомо що квартиру купував для матері.

Представник відповідачки ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що спірна квартира придбана на спільні гроші з її колишнім чоловіком з ОСОБА_2 та на гроші, що залишилися від продажу її квартири №136 по прт. Миру,54 в м. Миколаєві, а крім того пройшов строк позовної давності.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що угода була укладена відповідно до закону, проти позову заперечувала.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступне.

28 вересня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, який посвідчено Рудою О.М., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за р.№936.

Вартість вказаної квартири складала 27 000 доларів США, які перед нотаріальним посвідченням угоди сплатив старший син позивачки - ОСОБА_11. Після купівлі вказаної квартири ОСОБА_2 та його сімя, яка на той час складалася з дружини - ОСОБА_5 та доньки - ОСОБА_13, 2004 року народження в квартирі не проживали та ніколи не були в зареєстровані. Комунальні послуги сплачувала позивачка. Вказані обставини визнаються усіма сторонами та в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

При цьому, вказане нерухоме майно було придбано ОСОБА_2 для ОСОБА_4 та за її гроші. А вказаний договір було оформлено на відповідача - ОСОБА_2 в звязку з тим, що вона перебувала за кордоном та не мала можливості бути присутньою при укладенні угоди та надати доручення на його укладання.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що квартира була придбана за її кошти та саме для неї.

Як судом встановлено, у період з 1999 по 2006 рік позивачка перебувала за кордоном в Італії. Зароблені нею гроші у цей період вона зберігала у свого старшого сина - ОСОБА_11. У 2006 році за її дорученням та на її прохання придбати для неї окрему квартиру, ОСОБА_11 знайшов однокімнатну квартиру та займався оформленням угоди, крім того, передавав гроші за квартиру.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 підтвердив, що на прохання його матері - ОСОБА_4, яка дала йому доручення придбати для неї окрему квартиру, він знайшов по оголошенню однокімнатну квартиру та займався її оформленням. Оскільки доручення було загублено то мати наказала оформити угоду на його імя, але в той час у нього існували перепони для укладення угоди на своє імя, то угоду вимушено було укладено на імя його брата - ОСОБА_2. Гроші за квартиру він особисто передавав матері продавця квартири за два рази, спочатку завдаток а потім решту вартості квартири. Гроші, за які була придбана квартира, це гроші виключно його матері, які остання йому особисто передала на зберігання. Ніяких грошей від свого брата ОСОБА_2, а тим паче його колишньої дружини ОСОБА_4 він не отримував.

Крім того, вказані обставини підтвердила свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що її дочці належала квартира АДРЕСА_1. В 2006 році саме вона займалася продажем вказаної квартири, оскільки донька працювала та не мала можливості цим займатися. Квартиру приходив дивитися ОСОБА_11, вів з неї домовленості щодо її ціни та пояснив, що квартиру купує для матері та на її гроші. З його слів їй було відомо, що мати дала йому доручення на укладання угоди. Завдаток в розмірі 1000 дол. США передавав їй ОСОБА_11, ключі від квартири вона віддала саме йому. Перед нотаріальним посвідченням договору саме ОСОБА_11 передавав їй гроші за квартиру, які вони разом з ним перевіряли в банку. ОСОБА_2 побачила тільки в нотаріальній конторі в день укладання угоди.

Твердження відповідачки про те, що саме за спільні гроші та на гроші від продажу належній квартири була придбана спірна квартира не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з довідки ДПІ в Ленінському районі м. Миколаєва у період з 01.01.2003р. до 09.12.2004 року ОСОБА_2 здійснював діяльність автомобільного та іншого міського регулярного транспорту. Крім того з 01.07.2000р. по 31.12.2006р. працював на ВАТ «Миколаївнафтопродукт» та його заробітна плата складала 33 137,44грн..

Згідно договору купівлі-продажу від 25 вересня 2006 року, посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за р.№621 ОСОБА_5 продала квартиру №АДРЕСА_4.

06 жовтня 2006 року батько ОСОБА_5 (ОСОБА_5) - ОСОБА_15 придбав квартиру АДРЕСА_5.

Як вбачається з довідки КП «Корабел», з 19.10.2006 р. відповідачка разом з донькою ОСОБА_13 були зареєстровані у зазначеній вище квартирі.

Доказів на підтвердження того, що відповідачка частину грошей від продажу належній їй квартири вона віддала в родину ОСОБА_2 для придбання квартири АДРЕСА_1 не надано.

Сам по собі факт фінансової можливості відповідачів на момент укладання договору не є достатнім доказом придбання цієї квартири, враховуючи наведенні вище показання свідків.

Крім того, 23 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_2 передав у власність позивачці квартиру АДРЕСА_1, який посвідчено Ягужинською К.Т., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за р. №1243.

На укладання вказаного договору ОСОБА_5 дала свою згоду, що стверджується її особистою заявою, посвідченою нотаріально, що також підтверджує визнання з її боку покупцем квартири позивачку.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від ЗО вересня 2010 року договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 23 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений Ягужинською К.Т., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за р.№1243 визнано недійсним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, оскільки зобовязання щодо сплати грошей за придбану квартиру фактично було виконано за рахунок коштів, належних позивачці, тому сама вона, відповідно до наведеної норми, є покупцем. Зазначення в оспорюваном договорі покупцем іншої особи, тобто відповідача, є порушенням вказаного закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України тягне його недійсність в цій частині.

При цьому, після заміни покупця в договорі, вирішення вимог про визнання права власності на спірну квартири є зайвим.

Статтею 256 ЦК України передбачено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно до п.5 ч.2 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушено право підлягає захисту.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивачка вважала, що строк для звернення до суду нею не пропущений, оскільки тільки після винесення рішення апеляційним судом 30.09.2010р. її право власності було порушено.

Проте з такими обґрунтування погодитись не можна, оскільки про порушення свого права вона повинна була дізнатися після укладення договору купівлі-продажу тобто з 28.09.2006року. Разом з цим наведені в позовній заяві обставини з яких позивачка не звернулася в межах позовної давності до суду, суд вважає поважними причинами пропущення позовної давності, а І тому порушення право позивачки підлягає захисту.

Таким чином, дослідивши усі надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, зо підлягають частковому задоволенню.

Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір у розмірі 117грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення справи у розмірі 120грн. та на користь держави суму недоплаченого судового збору - 53,87грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,14,60,62,88,212-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Руда Оксана Миколаївна про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частини покупця та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М.

від 28.09.2006 року за р/№936, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним в частині зазначення покупцем квартири ОСОБА_2.

Визнати покупцем за договором купівлі-продажу квартирі АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. від 28.09.2006 року за р/№936 - ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 117 грн. в рівних частках з кожного по 58,50 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. в рівних частках з кожного по 60 грн..

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь держави суму недоплаченого судового збору 53,87 грн. в рівних частках з кожного по 26,94 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: