Справа № 2-3946/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" грудня 2011 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Зелді Е.С., Александрової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Універсал Банкдо ОСОБА_1, яки діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Дніпровське РУ ГУ МВС України в місті Києві про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Універсал Банк(далі по тексту - ПАТ Універсал Банк), звертаючись з позовом до суду, просить визнати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за номером 17, що знаходиться в будинку за номером 17/2 по вул. Гашека Ярослава в м. Києві; виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 з квартири за номером 17, що знаходиться в будинку за номером 17/2 по вул. Гашека Ярослава в м. Києві, без надання іншого жилого приміщення; зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою за номером 17, що знаходиться в будинку за номером 17/2 по вул. Гашека Ярослава в м. Києві; зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 знятись з реєстраційного обліку за адресою: м. Київ, вул.. Гашека Ярослава, будинок 17/2, квартира за №17.

На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2011 року залучено у якості третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. (а.с.43)

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, пояснив, що 30 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2, відповідачем по справі, було укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, для забезпечення виконання кредитного договору №001-2900/840-0018 від 30.07.2007 року. У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 кредитних зобовязань перед позивачем на предмет іпотеки було звернено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, вчинено 27.10.2008 року на договорі іпотеки. Після вчинення виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки проводилась у порядку, визначеному законодавством України через державну виконавчу службу. ПАТ Універсал Банк, як іпотекодержатель, у звязку з не реалізацією предмета іпотеки з прилюдних торгів виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, оформлення права власності за позивачем на цю квартиру підтверджується свідоцтвом від 08.09.2010 року. Незважаючи на те, що на даний час ПАТ Універсал Банкє власником квартири, а відповідач ОСОБА_2 та особи, що проживають з ним, продовжують без достатніх правових підстав користуватись вказаним нерухомим майном, чим здійснюють перешкоди у реалізації позивачем своїх прав власності на дане нерухоме майно, які передбачено ст.319 Цивільного кодексу України. За даними наданими ЖРЕО №414, у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, при цьому на момент укладення договору іпотеки вказані особи в квартирі зареєстровані не були, а згідно з п.2.4.4 договору іпотеки відповідач ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання не надавати дозвіл на реєстрацію (прописку) в квартирі фізичних та юридичних осіб без згоди позивача. Таким чином, позивач вважає, що найбільш доцільним способом захисту власних порушених прав є звернення до суду з позовом про усунення перешкод в здійснення права власності шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку, що є предметом позову.

Відповідач ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час там місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_6, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в частині заявлених позовних вимог, які стосуються виселення малолітньої дитини ОСОБА_2, оскільки відсутні відомості, що дитина має інше житло, вирішення питання щодо інших позовних вимог залишив на розгляд суду.

Представник третьої особи - Дніпровське РУ ГУ МВС України в місті Києві, в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ВАТ Банк Універсальнийта ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, відповідно до предмету договору Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, що має дві кімнати, загальною площею 46,40 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гашека Ярослава, буд.17/2 кв.17.У відповідності до ст. 18 Закону України Про іпотекута у звязку з тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту наданого Іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, цей договір іпотеки укладається одночасно з укладенням договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 30 липня 2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30 липня 2007 року , про що ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу надано відповідний витяг від 30 липня 2007 року та буде зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна у встановлений законом термін у порядку ст.657 ЦК України. (а.с.18-21)

27 жовтня 2008 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 видав виконавчий напис, відповідно до якого пропонується звернути стягнення на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, 30.07.2007 року за реєстровим номером 4069, на користь Відкритого акціонерного товариства Універсал Банк, за рахунок нерухомого майна квартири під номером 17 у будинку під номером 17/2 по вулиці Ярослава Гашека в місті Києві, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_7, 30.07.2007 року, за реєстровим номером 4069, та зареєстрованому в Державному реєстрі право чинів 30.07.2007 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонується задовольнити вимоги Відкритого акціонерного товариства Універсал Банк, у розмірі 534470 грн.07 коп., що є еквівалентом 110313,74 доларів США. (а.с.22)

07 червня 2010 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_9 винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до якої державний виконавець постановив: Передати в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію стягувачеві ВАТ Універсал Банкнаступне майно: квартиру №17, по вул. Я.Гашека, 17/2, в м.Києві, на загальну суму 497197,00 грн., що належить боржнику ОСОБА_1.

07 червня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_9 складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу, відповідно до якого передано стягувану ПАТ Універсал Банкв рахунок часткового погашення боргу нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 46,40 кв.м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_7 ПН КМНО 30.07.2007 року за №4069. Акт є підставою для подальшого оформлення ПАТ Універсал Банкправа власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 46,40 кв.м.

08 вересня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, відповідно до статі 61 Закону України Про виконавче провадження, на підставі протоколу від 30 квітня 2010 року за №1-К-150-ДН-і проведених прилюдних торгів та акта про передачу майна стягувача в рахунок часткового погашення боргу, затвердженого Начальником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києва ОСОБА_11 07.06.2010 року, видано Свідоцтво , яке посвідчує, що Публічному акціонерному товариству Універсал Банкналежить на праві власності майно, що складається з квартири №17, що знаходиться в будинку 17/2 по вулиці Я.Гашека в місті Києві. (а.с.17)

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

3гідно даних довідки виданої Житлової ремонтно - експлуатаційної організації № 414 (без дати та реєстраційного номеру) в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.24)

Як вбачається з предмету позовних вимог, позивач просить визнати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за номером 17, що знаходиться в будинку за номером 17/2 по вул..Гашека Ярослава в м.Києві.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

У відповідності до положень частини другої статі 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої ст.59 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Як розяснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Разом з тим, позивачем, на підтвердження заявлених позовних вимог, письмових доказів щодо не проживання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в квартирі АДРЕСА_4 суду надано не було, як і не заявлялось з цього приводу клопотань про їх витребування, також у позовній заяві не наведеного правового обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині, що унеможливлює надати правову оцінку цим вимогам, з урахуванням правового статусу житла.

Як вбачається з предмету позовних вимог, позивач просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 з квартири за номером 17, що знаходиться в будинку за номером 17/2 по вул. Гашека Ярослава в м. Києві, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщенні, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно до жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статі 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку вставленою частиною третьою цієї статі.

23 березня 2011 року ПАТ Універсал Банкнаправив на адресу ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 листи-вимоги про добровільне виселення та виселення всіх мешканців з квартири АДРЕСА_1, протягом одного місяця від дати отримання даної вимоги та попередження, що у разі невиконання даної вимоги виселення буде проведено у примусовому порядку. (а.с.9,10, 11,12)

Факт отримання ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вищезазначених поштових повідомлень з вимогою про виселення підтверджується зворотними повідомленнями про їх вручення кожному із відповідачів. (а.с.13,14,15,16)

Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Згідно ч.2 ст.11, ст. 18 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку.

Декларацією прав дитини (ст.4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст.3 Конвенції про права дитини зобовязує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_5, в той же час припинення права власності на житлове приміщення, не є безспірною підставою для припинення права користування житловим приміщенням, а може бути здійснено в порядку визначному чинним законодавством України.

Таким чином, в розрізі даного спору суд вважає, що припинення права власності ОСОБА_1 на обєкт нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1, не є підставою припинення права користування цим житловим приміщенням, а вирішення питання про виселення відповідача ОСОБА_1 з квартири безпосередньо зачіпає права та інтереси його малолітньої доньки, оскільки позбавить батька дитини проживати разом з дитиною, яка має право на користування даним житловим приміщенням, доказів, які мали підтвердити, що батько разом з дитиною вибули до іншого місця проживання, що дитина забезпечена іншим придатним для проживання житлом, позивач суду не надав.

Також, звертаючись з позовом до суду з вимогою про виселення відповідачів з квартири, ПАТ Універсал Банкне надав належних та допустимих доказів, які мали свідчити про дотримання позивачем порядку виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якої забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, що передбачений ч.4 ст.109, з урахуванням вимог ст. 132-3 Житлового кодексу УРСР, як і відсутні дані про те, що відповідачі продовжують проживати у цій квартирі та чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою, що слугувало б підставою для їх виселення.

Разом з тим, обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть спричинити тільки такі дії наймача або членів його сімї, що полягають у зловживанні ними своїми правами або неналежному виконанні покладених на них обовязків і безпосередньо порушують права та законні інтереси інших осіб. Таким чином, якщо особа втрачає право на користування житлом без вчинення винних дій, вона має право на захист з боку держави.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Разом з тим, статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення вимог ПАТ Універсал банкпро усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зобовязання ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 знятись з реєстраційного обліку за адресою: м. Київ, вул. Гашека Ярослава, будинок 17/2, квартира за №17, оскільки такий спосіб захисту відновлення порушених прав власника житла як зобовязання колишнього власника житла та членів його сімї знятись з реєстраційного обліку не ґрунтується на нормах цивільного законодавства у відповідності до положень ст.16 Цивільного кодексу України, в той же час позивачем не заявлено позовних вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку з підстав, визначених ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Універсал Банкдо ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Дніпровське РУ ГУ МВС України в місті Києві про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у звязку з прийнятим судом рішенням про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 61, 65, 71, 72, 109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 29, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України Про охорону дитинства, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.041985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (зі змінами та доповненнями), ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України ,суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Універсал Банкдо ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Дніпровське РУ ГУ МВС України в місті Києві про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання відповідачем копії судового рішення.

С у д д я