Номер провадження 2/2603/3870/11
Справа №2-4642/11
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Панченко О.М.

при секретарях - Федорченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання частини квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Український промисловий банк» про визнання права спільної сумісної власності на 75/100 частин квартири АДРЕСА_1 та визнання недійсним іпотечного договору на цю квартиру. У позовній заяві позивач зазначає, що під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, вони 09.07.2007 року за спільні грошові кошти сімї придбали квартиру АДРЕСА_2, а тому вважає, що ця квартира була спільною сумісною власністю подружжя. Також відповідачу ОСОБА_2 належало 25/100 частин квартири АДРЕСА_3, що була приватизована відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у 1997 році. З метою покращення житлових умов позивач та відповідачі вирішили обмінятися вищевказаними квартирами. Але, з метою зменшення суми витрат на нотаріальне посвідчення договору обміну квартир, відповідачі 06.09.2007 року уклали договори дарування цих квартир, а саме: позивач та відповідач ОСОБА_2 подарували відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_4 (по 1/3 частині кожному), а останні подарували відповідачу ОСОБА_2 та позивачу 75/100 частин квартири АДРЕСА_3. Після укладення цих договорів позивач втратив внаслідок відчуження (дарування) право власності на квартиру АДРЕСА_2, але не набув права власності на 75/100 частин квартири АДРЕСА_3, оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Оскільки вищевказаними правочинами дарування порушено право власності позивача на житло, останній просить на підставі ст.235 ЦК України визнати вищевказані правочини дарування удаваними, що приховують договір обміну квартир, який насправді вчинений між відповідачем ОСОБА_2, за згодою позивача як чоловіка, та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 А тому, позивач на підставі ст.60 СК України просить суд визнати 75/100 частин квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя - позивача та його дружини ОСОБА_2

Також позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 без його згоди як співвласника квартири, 15.11.2007 року передала її в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором з ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Тому, позивач на підставі ст.ст.15,16, 578 ЦК України просить визнати іпотечний договір від 15.11.2007 року недійсним.

Судом до участі в справі за письмовим клопотанням представника (а.с. 27) було залучено в якості відповідача ПАТ «Дельта Банк».

В судовому засіданні представник позивача за дорученням позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за дорученням у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що позивач та відповідачі по справі не мали перешкод для укладення договору міни квартир, а тому укладені договори дарування квартир не є удаваними. Договір іпотеки укладений за згодою позивача. Проте, доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав.

Всебічно проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 22.03.2005 року було зареєстровано шлюб, свідоцтво про шлюб видане відділом РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.7).

09.07.2009 року, під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2, договір купівлі-продажу посвідчений 09.07.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №650. Відповідно до п.9 цього договору, останній укладений за згодою другого із подружжя покупця - позивача по справі. (а.с. 8).

Також, відповідачу ОСОБА_2 (до розірвання шлюбу 25.04.1996 року ОСОБА_8) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.04.1997 року відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради, належить 25/100 частин квартири АДРЕСА_3. (а.с. 9). 75/100 частин цієї квартири належало відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.10).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що квартира АДРЕСА_2 складається з двох жилих кімнат загальною площею 45,10 кв.м., а квартира АДРЕСА_3 складається із трьох жилих кімнат, загальною площею 69,0 кв.м. Оскільки його дружині, відповідачу ОСОБА_2, належало на праві власності 25/100 частин цієї квартири позивач з дружиною вирішили обміняти квартиру АДРЕСА_2 на 75/100 частин квартири АДРЕСА_3 і, як наслідок, отримати у власність трикімнатну квартиру замість двокімнатної. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 погодились на обмін. З метою зменшення суми витрат на оформлення обміну квартир відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вирішили приховати договір про обмін квартир договорами дарування.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5А за дорученням у судовому засіданні не заперечував проти тверджень представника позивача в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір дарування, посвідчений 06.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №7186, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна 09.10.2007 року за реєстровим №6378.

Відповідно до п.1 цього договору відповідач ОСОБА_2 передала відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 безоплатно у власність в рівних частках (по одній третій частині), а останні прийняли у дар в рівних частках квартиру АДРЕСА_2, що складається з двох жилих кімнат загальною площею 45,10 кв.м., жилою площею 27,40 кв.м. Пунктом 6 цього договору визначено, що дарування здійснюється за згодою чоловіка - позивача по справі.

Одночасно, між відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений 06.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №7191, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна 10.10.2007 року за реєстровим №3833.

Відповідно до п.1 цього договору відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 передали безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_2, а остання прийняла у дар 75/100 частин квартири АДРЕСА_3. Пунктом 3 цього договору визначено, що 75/100 частин квартири складається з двох жилих кімнат загальною площею 52,65 кв.м., жилою площею 32,20 кв.м.

Вищевказані договори дарування квартир укладені одночасно, в один день, між одними й тими самими особами, посвідчені одним нотаріусом. Предметом цих договорів є однорідне майно. В результаті виконання цих договорів відповідачі відчужили дві кімнати в одній квартирі, а набули у власність дві кімнати в іншій.

За таких обставин суд приходить до висновку, що договір дарування квартири АДРЕСА_2 та договір дарування 75/100 частин квартири АДРЕСА_3, які посвідчені 06.09.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_9, зареєстровані в реєстрі за №№7186 і 7191, відповідно, є удаваними правочинами, якими приховано правочин щодо обміну квартир, який насправді вчинили відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно зі ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобовязується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, купила 75/100 частин квартири АДРЕСА_3 за рахунок квартири АДРЕСА_2, що була також придбана під час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 3 ст.62 Сімейного кодексу України визначено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, 75/100 частин квартири АДРЕСА_3 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивача та відповідача ОСОБА_2, з 10.10.2007 року - дати державної реєстрації відповідачем ОСОБА_2 права власності на 75/100 частин квартири в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна.

Також, в судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір №1955/ФКВ-07 від 15.11.2007р., відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в кредит 127 500,00 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ТОВ «Український промисловий банк» укладено іпотечний договір №1955/Zфквіn-07, посвідчений 15.11.2007р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 5828. Відповідно до цього договору відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3. У звязку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону на відчуження цієї квартири до припинення договору іпотеки, що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №6041108 від 15.11.2007 року, а також внесено до Державного реєстру іпотек запис про обтяження цієї квартири іпотекою за №6041199 від 15.11.2007 року.

Відповідно до ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації має бути нотаріально засвідчена. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Статтею 6 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898 визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Також, відповідно до ст.578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3, 75/100 частин якої на момент укладення договору іпотеки були обєктом спільної сумісної власності подружжя - її та позивача. Останній як співвласник квартири нотаріальної згоди на укладення оспорюваного договору іпотеки не надавав. В договорі іпотеки не зазначено, що цей договір укладено за згодою іншого з подружжя, позивача по справі. Про те, що квартира в іпотеці, позивач дізнався лише в січні 2009 року, коли отримав лист від ТОВ «Український промисловий банк» від 28.01.2009р. №3845, в якому повідомлялось про звернення стягнення на заставлене майно у випадку невиконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтям 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту порушеного права є визнання правочину недійсним.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що іпотечний договір №1955/Zфквіn-07 від 15.11.2007 року має бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тому, вимоги позивача про виключення записів про заборону відчуження квартири та обтяження її іпотекою з відповідних державних реєстрів є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.11, 15, 16, 203, 204, 215, 216, 235, 578, 715 ЦК України, ст.ст.60, 61, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст.6, 17 Закону України «Про іпотеку», а також керуючись ст.ст.15, 30, 62, 202 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати 75/100 частин квартири АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним іпотечний договір №1955/Zфквіn - 07, укладений 15.11.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №5828.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис за №6041108 від 15.11.2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження квартири АДРЕСА_6 на підставі іпотечного договору № 1955/Zфквіn - 07 від 15.11.2007 року.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 6041199 від 15.11.2007 року про обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_6, внесеного на підставі іпотечного договору № 1955/ Zфквіn - 07 від 15.11.2007 року.

Стягнути з ТОВ «Український промисловий банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 237 грн. 60 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: