Справа № 2-32/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Кухти В.О.

при секретарі Чуйко Г.Г.,

з участю представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1 сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Чернігів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 сільської ради, Чернігівської районної державної нотаріальної контори про тлумачення заповіту, визнання заповіту дійсним, а позивача спадкоємцем, визнання за ним права власності, зобовязання Чернігівської районної державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину,-

В с т а н о в и в :

У жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що 16.11.2009 року померла ОСОБА_3. За життя вона склала заповіт у якому 1/2 частину належного їй житлового будинку по вул.Миру, 15, в с.Радянська Слобода заповіла позивачу. Він звернувся до нотаріальної контори для отримання спадщини, але зясувалося, що у будинку спадкодавиці змінився номер з 15 на 17, тому нотаріус не видав йому свідоцтво про право на спадщину. Також зі слів нотаріуса йому стало відомо, що спадщину за законом на 1/2 частину цього будинку після ОСОБА_3 отримав її чоловік ОСОБА_4 при цьому він також отримав 1/4 обовязкову долю в спадщині за заповітом. У звязку з цим просив розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_3 на його імя, щодо складу спадщини; визнати заповіт дійсним, а його спадкоємцем за заповітом, виходячи із встановленого органом місцевого самоврядування факту тотожності адрес будинку в с.Радянська Слобода за №15 (за заповітом) та за №17 (витягу з реєстру КП «Чернігівське РБТІ»), що саме належав ОСОБА_3; визнати за ним право власності за заповітом на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с.Радянська Слобода, вул.Миру, 17; зобовязати Чернігівську районну державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с.Радянська Слобода, вул.Миру, 17, яка відкрилася 16.12.2009 року після смерті ОСОБА_3; скасувати свідоцтво про право на спадщину видане 04.06.2010 року Чернігівською районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4 в 1/4 обовязковій частці з внесенням змін до єдиного нотаріального реєстру України з цього приводу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зазначив, що на даний час ОСОБА_4 теж помер, а 1/2 частина спірного будинку після смерті ОСОБА_3 так і залишилася не розподіленою.

Представник ОСОБА_1 сільської ради в судовому засіданні позов визнала та зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали ІНФОРМАЦІЯ_1 і там були зареєстровані, але при оформленні права власності на будинок їм було видане свідоцтво з номером будинку 17.

Чернігівська районна державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила.

Заслухавши представників сторін та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про смерть /а.с.10/ ОСОБА_3 померла 16.11.2009 року. За життя нею було складено заповіт від 10.03.2005 року /а.с.11/ згідно якого вона заповіла позивачу 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в с.Радянська Слобода вул.Миру, 15, та грошові вклади. Заповіт не змінювався та не відмінявся.

Згідно ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

За свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.08.2008 року, виданим виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради /а.с.12/ ОСОБА_3 на праві власності на підставі рішення сільської ради №130 від 18.10.2007 року належав будинок з надвірними будівлями в с.Радянська Слобода, вул.Миру (вул.Леніна), 17.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради від 17.08.2010 року /а.с.14/ за даними по господарської книги за ОСОБА_3 значився житловий будинок за адресою с.Радянська Слобода вул.Миру (вул.Леніна), 15. за цією адресою вона була зареєстрована та проживала разом з чоловіком ОСОБА_4 до своєї смерті. У звязку з упорядкуванням нумерації с.Радянська Слобода відповідно до рішення виконавчого комітету №130 від 18.10.2007 року житловий будинок знаходиться за адресою с.Радянська Слобода вул.Миру, 17. На підставі цього рішення ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Згідно ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК).

Тобто, ОСОБА_3 10.03.2005 року у заповіті зробила розпорядження стосовно житлового будинку в с.Радянська Слобода по вул.Миру, 15. Право власності на житловий будинок в с.Радянська Слобода по вул.Миру, 17, у неї виникло після отримання свідоцтва про право власності на нього 18.08.2008 року вже після складення заповіту. Проте, ОСОБА_3 заповіт не змінювала, а тому цей заповіт не підлягає тлумаченню, оскільки позивач фактично просить здійснити пошук волі заповідача, який не знайшов відображення в тексті заповіту.

Крім того, вищезгадана довідка виконавчого комітету сільської ради не є належним доказом, оскільки в ній не йдеться про зміну номеру житлового будинку з №15 на №17, а лише зазначається, що згідно цього рішення ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме будинку по вул.Миру 17. Самого рішення ОСОБА_1 сільської ради сторонами не було надано.

З викладеного слідує, що житловий будинок по вул.Миру, 17, не охоплений заповітом ОСОБА_3, а тому в задоволенні вимог позивача щодо визнання права власності на частину цього будинку та зобовязання Чернігівської районної державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину на неї необхідно відмовити.

Згідно копії спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 /а.с.31-37/ свідоцтво про право на спадщину видане 04.06.2010 року Чернігівською районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4 в 1/4 обовязковій частці не видавалося.

До того ж, відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 1301 ЦК України встановлено свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Тобто такого способу захисту права як скасування свідоцтва про право на спадщину законодавством, а рівно і визнання заповіту дійсним та визнання особи спадкоємцем не передбачено.

Таким чином позовні вимоги стосовно визнання заповіту дійсним, а позивача спадкоємцем за заповітом, виходячи із встановленого органом місцевого самоврядування факту тотожності адрес будинку в с.Радянська Слобода за №15 (за заповітом) та за №17 (витягу з реєстру КП «Чернігівське РБТІ»), що саме належав ОСОБА_3, а також скасування свідоцтва про право на спадщину виданого 04.06.2010 року Чернігівською районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4 в 1/4 обовязковій частці з внесенням змін до єдиного нотаріального реєстру України з цього приводу також не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 16, 213, 1233, 1236, 1256, 1301 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 сільської ради, Чернігівської районної державної нотаріальної контори про тлумачення заповіту, визнання заповіту дійсним, а позивача спадкоємцем, визнання за ним права власності, зобовязання Чернігівської районної державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5