Справа № 2-20/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25 січня 2011 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Седун Ф. В.

при секретарі Довгаленко О.І., Василенко С.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Людмили Анатоліївни , Брусилівської селищної ради про визнання недійсним договору , рішення, свідоцтва про право власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Брусилівської селищної ради про визнання права власності на частку у житловому будинку № 17 по площі Калініна в смт. Брусилів. 16.09.2010 року до початку розгляду справи по суті позивачка змінила підстави позову та подала позовну заяву до ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , Брусилівської селищної ради про визнання недійсним договору , рішення, свідоцтва про право власності, визнання права власності .( а.с. 37-39 )

Свої вимоги аргументує тим , що вона ( дівоче прізвище її ОСОБА_7 ) га її перший чоловік ОСОБА_8 та дитина ОСОБА_8 ( в подальшому ОСОБА_4 ) Л. А. з 1968 року по 1971 рік пооживали у колгоспному дворі у смт. Брусилів по вул.. Фрунзе , головою якого була свекруха ОСОБА_9 . В 1971 році господарство виділилося і вона з чоловіком ОСОБА_8 розпочали будівництво житлового будинку в смт. Брусилів по пл.. Калініна , 17 та перейшли жити до незакінченого будівництвом житлового будинку. Вона виписувала цеглу на цегельному заводі та оплачувала її. Відповідно до ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно , придбане у період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. В 1976 році чоловік вибув у інше господарство , а вона продовжувача добудовувати будинок. 9 січня 1988 року померла свекруха , у вересні 2006 року помер перший чоловік і з заявою про спадщину звернулася їх дочка та син чоловіка. У лютому 2008 року дочка взяла витяг з реєстру прав власності нерухомого майна і вона ( ОСОБА_1) виявила, що права на будинок зареєстровані на свекруху та чоловіка. Вона вважає що порушені її права як власника будинку. Договір дарування 2/3 частин житлового будинку № 17 по пл.. Калініна в смт. Брусилів від 13.11.75 року , укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений Брусилівською селищною радою , є недійсним так як ОСОБА_9 не мала права власності на вказаний будинок та договір посвідчений без перевірки права власності. Також є недійсним свідоцтво про право власності № 163 на 1/3 частину вказаного житлового будинку , видане 05.0^.1987 року виконкомом Брусилівської селищної ради на ім.»я ОСОБА_10 Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_1 житловий будинок у смт. Брусилів по пл.. Калініна № 17 площею 62,8 кв.м вартістю 33948 грн. , визнати недійсним договір дарування частини - 2/3 вказаного житлового будинку від 13.11.1975 року , укладенийзнати недійсним свідоцтво про право власності на 1/3 вказаного житлового будинку № 163 видане 05.08.1987 року виконкомом Брусилівської селищної ради на ім.»я ОСОБА_10

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримати з мотивів . викладених в позовній заяві від 16.09.2010 року. Позивачка додатково пояснила , що з 1968 року по 1976 рік вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 ом А. М. В 1968 році вони почали будувати 6 динок на земельній ділянці свекрухи ОСОБА_10 Забудовником будинку являлась ОСОБА_11 . Вона ( ОСОБА_1) з чоловіком ОСОБА_8 та дочкою перейшли жити в недобудований будинок. Вона працювала на цегельному заводі та виписувала цеглу , будувала будинок разом з чоловіком. В 1974 році чоловік пішов жити до іншої жінки , а вона залишилася проживати з дочкою в недобудованому будинку. Потім сільська рада розділила цей будинок між нею , чоловіком та свекрухою. У неї був акт з печаттю і вона вважала , що будинок поділений. Про те , що цей будинок свекруха ОСОБА_9 та її бувший чоловік ОСОБА_8 оформили на себе вона не знала , дізналась про це коли її дочка почала оформляти документи на спадщину. Вона має акт поділу будинку . Вона знала в 1987 році про те , що будинок належить ОСОБА_9 Вважає , що договір дарування є недійсним , так як ОСОБА_9 не була власником будинку , коли дарувала його частину ОСОБА_8 Будинок подарувала у 1975 році, коли ще не було правовстановлюючого документа на нього , свідоцтво про право власності ОСОБА_9 отримала в 1987 році. Будинок подарувала не дивлячись що вона( ОСОБА_1 ) також мала право на будинок. Також недійсним є свідоцтво про право власності на будинок , видане ОСОБА_9 в 1987 році, так як будинок не добудований , будинок є спільною сумісною власністю. Брусилівська селищна рада зазначена як відповідач , так як вона видавала свідоцтво про право власності та посвідчувала договір дарування. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні спочатку позов визнав частково , в частині що 1/3 частина будинку належить позивачці і відповідачці ОСОБА_4 разом , та потім , в процесі розгляду справи позов не визнав. Пояснив, що забудовником будинку була ОСОБА_9 , про що свідчать документи. Вона подарувала 2/3 частини будинку його батьку - ОСОБА_8 , а 1/3 частина будинку залишилась у її власності. Він не згоден з тим , шо свідоцтво про право власності на ОСОБА_9 є недійсним . Будинок будувала ОСОБА_9 та його батько. З 1986 року в будинку ніхто не проживає, там відрізано світло. Позивачка не надала доказів що вона будувала будинок. Також він вважає , що позивачка пропустила строк позовної давності. Тому просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов визнали . Відповідачка додатково пояснила , що ОСОБА_8 її батько , після його смерті вона подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини і тоді дізналась , що будинок належить ОСОБА_9 і батьку. Вона чекала поділу будинку. Проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача - Брусилівської се ищної ради в судовому засіданні позов визнала частково, в частині визнання будинку спільною сумісною власністю , в іншій частині позов не визнала , пояснила що договір дарування частини будинку та свідоцтво про право власності є дійсними . Просить відмовити в задоволенні позову в частині визнання недійсними договору дарування та свідоцтва про право власності.

Заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи та дослідивши докази суд приходить до слідуючого :

Копія договору дарування жилого будинку від 13 листопада 1975 року підтверджує , що ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_8 2/3 частини належного їй на праві особистої власності житлового будинку , побудованого в 1972 році що знаходиться в селі Брусилів по вул. Калініна , 17 , а 1/3 частина цього будинку залишається Зарудній ОСОБА_12 гр.-ці ОСОБА_9 2/3 жилого будинку , що відчужується , перевірено. Даний договір посвідчений виконавчим комітетом Брусилівської сільської ради народних депутаті Коростишівського району Житомирської області. ( а. с. 7 )

Копія свідоцтва № 163 на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами від 5 серпня 1987 року свідчить що ОСОБА_13 дійсно належить на праві особистої власності 1/3 частина жилого будні .су з гіриналежними до нього будівлями та спор)дами , який розташований в смт. Брусилів Коростишівського району по вулиці пл.. К&іі- ніна , 17 . Дане свідоцтво видане виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області на підставі рішення виконкому Брусилівської селищної ради народних депутатів № 44 від 18 червня 1987 року ( а. с. 59 )

Копія свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с. 13), копія свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с. 10 ) свідчать , що позивачка 21.01.1976 року розірвала шлюб з ОСОБА_8 і після розірвання шлюбу її прізвище стало ОСОБА_7 , і що 14 червня 1979 року вона уклала шлюб з гр.. ОСОБА_14 і її прізвище стало після шлюбу ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_15 показала в судовому засіданні що вона разом з ОСОБА_1 працювала на цегельному заводі і їй відомо що позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_8 будували спірний будинок, що позивачка випис) вала цеглу на будинок . На будинок потрібно 10 тисяч цеглин , її свекрусі ніхто тоді б не виписав таку кількість цегли. Позивачка жила в цьому будинку в маленькій кімнаті з верандою.

Свідок ОСОБА_16 показала в судовому засіданні що їй відомо що позивачка разом з чоловіком ОСОБА_8 будували будинок і що також їм де юмагала будуватись свекруха. Позивачка працювала на цегельному заводі і виписувала цеглу на будинок. Проживали вони в будинку по вул.. Калініна. Будинок закінчений будівництвом , але там ніхто в даний час не проживає.

Свідок ОСОБА_17 показала в судовому засіданні що спірний будинок будувала ОСОБА_9 , мати її покійного чоловіка ОСОБА_8 В 1971 році позивачка подала на розподіл будинку , щоб дали їй сплату , і позивачка там більше не проживала. ОСОБА_9 подарувала частину будинку сину - ОСОБА_8 Всі документи по будинку були на матері чоловіка. З 1975 року чоловік проживав з нею ( ОСОБА_17 С.) у її будинку , а прописаний був у будинку № 17 по пл.. Калініна в смт. Брусилів. Позивачка в цьому будинку проживала рідко , все кудись їздила. Після смерті свого чоловіка вона прийняла 1/3 частину спадкового майна і переписала його сину- Бондаренку А. А.

Виписки з погосподарських книг Брусилівської селищної ради № 4 за 1980-1982 роки особовий рахунок № 330 ( а.с. 6 ) ; за 1983-1985 роки особовий рахунок № 336 ( а.с. 5 ) ; за 1986-1990 роки особовий рахунок № 4 ( а.с. 4 ) по буд № 17 пл. Каїініна в смт. Брусилів підтверджують склад сім»ї позивачки ( ОСОБА_17 ) ОСОБА_7 , та що з 1986 року позивачка перейшла на вул.. К. Маркса № 132 до ОСОБА_14 , та що в період з 1980-1982 р. відповідачка ОСОБА_17 ( після шлюбу ОСОБА_4 ) мешкала в цьому будинку.

Копія довідки виконкому Брусилівської селищної ради від 22.10.1987 року свідчить , що позивачка після одруження проживала разом з чоловіком ОСОБА_8 з лютого 1968 року по січень 1971 року в будинку матері чоловіка ОСОБА_9 . Вся сім»я відносилась до колгоспного двору. В січні 1971 року сім»я ОСОБА_3 М виділилася в окреме господарство і проживала в незакінченому будинку гр.. ОСОБА_9 З березня 1971 р. по січень 1973 р. позивачка вибувала в с. Павленівку Житомирського району по сімейним обставинам.

( а. с. 19 )

Копія довідки Коростишівської сільської ради Житомирської області від 12 листопада 1969 року підтверджує що ОСОБА_9 с. Брусилів дійсно являється забудовником в 1969 році і дала запит в технічне бюро Коро>.7ишівського райвиконкому на виготовлення техні .ної документації. . ( а.с. 61 )

Копія накладних № 406 за 1971 рік та № 43 від 10.06.69 р. свідчать про придбання ОСОБА_18 цегли для будівництва.

( а.с. 63, 74 )

Копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 10.10.70 р. , 5.03.71р., від 5.01.1972р., 16.07.71 р. , видаткова накладна від 18.01.70 р.свідчать про придбання Бондаренком А. М. будівельних матеріалів. ( а. с. 61-63 ) хопія акту від 19.03.1977 року підтверджує , що цього дня було проведено добровільний розподіл будинку ,належного гр.. ОСОБА_9 , яка 2/3 частини подарувала своєму сину ОСОБА_3 :ю М. і що будинок добровільно було розділено між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ю дружиною ОСОБА_8 ). І що ОСОБА_7 було виділено 1 кімнату розміром 8,75 кв. м та ; веранди розміром 16, 2 кв. м. ( а.с. 64 )

Копія довідки Брусилівської державної нотаріальної контори ( а.с. 11 ) та оглянута в судовому засіданні спадкова справа № 260 за 2006 рік на померлого ОСОБА_8 свідчать , що після померлого ОСОБА_8 з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернулися ОСОБА_17 , яка відмовилась від спадщини на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В спадкої 'й справі міститься оригінал договору дару- ваннг жилого будинку від 13.11.1975 року , з якого слідує що ОСОБА_9 подарувала 2/3 частини належного їй на праві власності жилого будинку в смт Брусилів по вул.. Калініна ,17 гр. ОСОБА_8 , а 1/3 частину вказаного будинку залишила собі, і що 2/3 частини вказаного будинку по пл.. Калініна ,17 зареєстровано за ОСОБА_8 , як за власником, 22.04.1987 року , реєстр № 691 на підставі цього договору. Також в спадковій справі знаходиться оригінал свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами , який розташований на пл.. Калініна , 17 в смт Брусилів, на 1/3 частину на ім.»я ОСОБА_13 1.1.

Проаналізувавши вищенаведені докази суд рахує що вимога позивачки про те , що договір дарування від 13.11.1975 року 2/3 частин житлового будинку № 17 по пл..Калініна в смт. Брусилів, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 є недійсним , так як ОСОБА_9 не мала права власності на будинок та договір був посвідчений без перевірки права власності, задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Угода визнається недійсною лише в порядку і з підстав встановлених Законом.

Оглядом вказаного договору в судовому засіданні встановлено , що він нотаріально посвідчений 13.11.1975 року виконкомом Брусилівської сільської ради.

Не зазначення в договорі дарування будинку від 13.1 1.1975 року документу , що посвідчував право власності ОСОБА_10 на вказаний будинок не є підставою для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним , - так як така підстава ЦК України (1963 року ) не передбачена . Крім того в договорі дарування від 13.11.1975 року зазначено що належність гр.. ОСОБА_9 2/3 частин будинку, що відчужується , перевірена , тобто ці підстави перевірялись виконкомом Брусилівської сільської ради , який вчинив нотаріальну дію по посвідченню договору дарування. Твердження позивачки про те , що договір дарування був укладений 13.11.1975 року , а свідоцтво на право власності на спірний будинок було видано ОСОБА_9

5 серпня 1987 року суд рахує необгрунтованими , оскільки вказане свідоцтво видане ОСОБА_9 не на весь будинок , а лише на її 1/3 частину . Будь-яких доказів щодо недійсності договору дарування будинку від 13.11.1975 року відповідно до ст.. 48 ЦК України (1963 року ) позивачкою не надано , неправомірність вчинення нотаріальних дій по посвідченню вказаного договору позивачкою не оспорювалась в судовому порядку.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1 / 3 житлового будинку в смт. брусилів по пл.. Калініна , 17 , виданого 05.08 1987 року виконкомом Брусилівської селищної ради на ім.»я ОСОБА_10 , так як не було підстав для його видачі, встановлених законом.

Згідно ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку , встановленому законом.

Як вбачається з вказаного свідоцтва , дане свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Брусилівської селищної ради № 44 від 18 червня 1987 року , яке на час розгляду справи є законним , оскільки недійсність вказаного рішення виконкому позивачкою в судовому порядку не оспорювалося.

В судовому засіданні встановлено , що ОСОБА_1 ( дівоче ОСОБА_7 ) перебувала у шлюбі з гр.. ОСОБА_8, який було розірвано між ними 21.01.1976 року .

Згідно ст.. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України 1969 року майно , придбане в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак позивачкою не надано суду доказів , правовстановлюючих документів , які б підтверджували , що забудовником та власником спірного будинку № 17 по пл.. Калініна в смт. Брусилів являвся її бувший чоловік ОСОБА_3. І.

Як встановлено в судовому засіданні, забудовником спірного будинку № 17 по пл. Калініна в смт. Брусилів та його власником являлась ОСОБА_9 Це підтверджується показами відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_17, ОСОБА_16, дослідженими матеріалами справи : копією довідки виконкому Брусилівської селищної ради від 22.10.1987 року про те що позивачка з чоловіком ОСОБА_8 проживали в будинку його матері Зарудньої Я. І. (а.с. 19 ), копією довідки Коростишівської сільської ради Житомирської області від 12 листопада 1969 року , що ОСОБА_9 дійсно являється забудовником в 1969 році ( а.с. 61 ), копіями накладних № 406 за 1971 рік та № 43 від 10.06.69 р. про придбання ОСОБА_10 цегли для будівництва ( а.с. 63, 74 ), копією акту від 19.03.1977 року про проведенння добровільного розподілу жилого будинку залежного гр.. ОСОБА_9 ( а.с. о4 ) копією договору дарування 2/3 частин будинку від 13.11.1975 року г гопією свідоцтва про право власності на 1/3 частину будинку від 5.008.1987 року на ім.»я ОСОБА_13 , а тому твердження позивачки про те , що будинок № 17 по пл.. Калініна в смт. Брусилів будувався лише нею та її бувшим чоловіком ОСОБА_8 в період шлюбу , що він не належав ОСОБА_9 І .суд рахує необгрунтованими , оскільки вони спростовуються показами відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та вищенаведеними дослідженими матеріалами справи. Безпідставним суд рахує посилання позивачки на ст.. 103 ЦК України в редакції 1963 року суд рахує безпідставним , оскільки вказана стаття втратила чинність.

Також в судовому засіданні встановлено , що в будівництві названого будинку в період з 1970 по 1973 роки приймав участь син ОСОБА_10 - ОСОБА_8, про що свідчать копії квитанцій про закупку ним будівельних матеріалів ( а. с. 61-63 ) і який перебував у цей час в шлюбі з позивачкою , однак це не є підставою для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя , оскільки забудовником будинку являлась ОСОБА_9 , сім«я ОСОБА_8 з січня 1971 року проживала окремо від неї і не являлась членами її сім»ї . Угода про створення спільної власності між ними не укладалась , а тому вони вправі вимагати лише відшкодування своїх затрат на будівництво , а не визнання права власності на будинок.

А тому , з вищенаведених доказів , суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивачки щодо визнання будинку по пл.. Калініна , 17 в смт. Брусилів спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_1

Також необгрунтованим суд рахує твердження позивачки , що про те . що права на спірний житловий будинок зареєстровані на свекруху та чоловіка вон- виявила у лютому 2008 року , оскільки під час судового розгляду в судовому засіданні 06.01.2011 року позивачка підтвердила , що їй ще в 1987 році було відомо що спірний будинок належить свекрусі - ОСОБА_9 . Однак в суд вона раніше не зверталась.

Керуючись ст. ст. 10,11, 15, 60, 88 ,209 , 212, 213, 215 ЦПК України , ст. 48 , 112 ЦК України 1963 року , ст. 321 ЦК України 2004 року , ст.. 22 КпШта С України 1969 року суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Брусилівської селищної ради про визнання недійсним договору , рішення, свідоцтва про право власності, визнання права власності залишати без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в Житомирський апеляційний суд через Брусилівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Ф. В. Седун