Справа № 2/0903/8/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2011 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

у складі : головуючого судді Данилюк М.П.

секретаря Фурманюк В.М.

з участю:

представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1

відповідачки-позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки-позивачки ОСОБА_3,

представник позивачки-відповідачки ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в Верховинському районі справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 сільської ради, третя сторона без заявлених самостійних вимог: Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Верховинському районі про визнання державних актів на право приватної власності недійсними,суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_7 звернулася із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, а ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 сільської ради, третя сторона без заявлених самостійних вимог: Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Верховинському районі про визнання державних актів на право приватної власності недійсними.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7- ОСОБА_1 позовні вимоги позивачки ОСОБА_7, підтримала суду пояснила, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки, яка знаходиться в с.Устерівки, прис. Центр. З її земельною ділянкою межує земельна ділянка, яка на праві власності належить ОСОБА_8. До складу належних ОСОБА_10І.(Атаманюк) земельних ділянок входить стежка, яка зєднує земельну ділянку площею 0,21 га та земельну ділянку площею 0,22 га. Дана стежка зазначена як на Державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_10 так і на Державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_8

Від земельної ділянки, яка належить ОСОБА_8 стежка кілька років була відокремлена огорожею.

В домогосподарстві, яке знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_8 проживають його батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Протягом останніх кількох років ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні стежкою. А цього року вона взагалі самовільно захопила земельну ділянку. Зокрема, вона повалила огорожу, скосила траву на належній ОСОБА_7 земельній ділянці, випускає пастися худобу, що робить неможливим користування стежкою. З приводу конфлікту ОСОБА_1 як представник ОСОБА_7 звернулася до ОСОБА_9 сільської ради. Комісія сільської ради вийшла на місце та склала акт, в якому зазначила про наявність факту вчинення перешкод.

Вважає дії відповідачки ОСОБА_2 незаконними, оскільки тільки ОСОБА_7, як власник земельної ділянки, належить право її володіння, користування і розпорядження.

Своєї згоди на те, щоб відповідачка користувалася земельною ділянкою яка належить позивачці, вона не надавала.

Просить зобовязати відповідачку ОСОБА_2 повернути самовільно зайняту земельну ділянку, зобовязати не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою та відшкодувати завдані збитки незаконним користуванням земельної ділянки.

Позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнала, зустрічний позов підтримала, суду пояснила, що вона, ОСОБА_2 є обдарованою від ОСОБА_11 земельною ділянкою, договір дарування від 14 жовтня 1998 року посвідчено в м.Косів Державним нотаріусом.. Згідно даного договору ОСОБА_11 подарував земельну ділянку площею 0,4444 га, що знаходиться в с.Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області. З тих пір між її сімєю та сімєю ОСОБА_1 виникали постійні скандали із-за стежки, яка проходила по середині земельної ділянки, яка була її подарована ОСОБА_11

Так як ОСОБА_1, яка представляє інтереси позивачки, в ті роки працювала землевпорядником ОСОБА_9 сільської ради, то вона без належних підстав в 1999 році переоформила державний акт ОСОБА_11 на ОСОБА_8, а також змінала параметри та схеми земельних ділянок.

14 січня 1999 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_8 на підставі договору дарування ААН № 161169 від 14.10.1998 року та заповіту ААВ № 171443 від 25.03.1997року, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 50. Такого договору дарування не було, а був тільки заповіт, який втратив свою чинність після договору дарування земельної ділянки їй.

Вважає вище зазначений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий на ОСОБА_8 не дійсним з наступних підстав.

ОСОБА_8не був обдарованим згідно договору дарування ААН № 161169 від 14.10.1998 року земельною ділянкою яка належала їй як обдарованій, а тому заповіт ААВ № 171443 від 25.03.1997року втратив свою юридичну силу після складання договору дарування.

Після дарування, земельною ділянкою фактично користувалася вона, а не ОСОБА_8 ОСОБА_8 не прийняв спадщину згідно заповіту, а вона прийняла спадщину. У державний акт на право приватної власності на земельну ділянку П-ІФ № 012322 виданий ОСОБА_8 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ІФ № 025773 виданий ОСОБА_11 є розбіжності, а саме, план зовнішніх меж відрізняється, а також підпис посадової особи ОСОБА_12 не відповідає дійсності.

Станом на день видачі Державного акту ОСОБА_8 йому виповнилось тільки пятнадцять років, тобто в момент коли зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку 14.01.1999р.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_10 вважає недійсним з наступних підстав.

У зазначеному державному акті на право приватної власності на земельну ділянку зазначено, що Державний акт виданий на підставі рішення ОСОБА_9 сільської ради народних депутатів від 03.03.1997 року площею 0,6600 га та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2505 від 28 серпня 2002 року. 30.03.1997 року винесено рішення сільської ради про надання земельної ділянки десятирічній дитині ОСОБА_10, а 28.08.2002 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 15-річній ОСОБА_10, що порушує чинне законодавство.

У державному акті на право приватної власності на земельну ділянку зазначено план зовнішніх меж земельної ділянки, в якому зазначено частину земельної ділянки ОСОБА_11, а саме стежка, до земельної ділянки ОСОБА_10. Саме стежка стала причиною всіх скандальних відносин між їх сімями, так мати позивачки ОСОБА_1 всіма способами намагається використовувати її тільки в своїх цілях, хоча має окремі заїзди до свого господарства. Межі земельних ділянок частково накладаються з межами земельної ділянки ОСОБА_8Просить її позовні вимоги задовольнити. Визнати державні акти на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 недійсними, та відмовити позивачці ОСОБА_7 в позовних вимогах.

Представник відповідача ОСОБА_9 сільської ради ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_2 визнав, позовні вимоги ОСОБА_7 не визнав, суду пояснив, що дійсно ОСОБА_1, яка представляє інтереси позивачки ОСОБА_7 працювала землевпорядником сільської ради, і знає, що між сімями йде спід із-за стежки, однак рішення сільська рада про перенесення стежки в земельну ділянку ОСОБА_7 не виносилось, а тому без рішення сільської ради проведені зміни та видані наступні державні акти на право власності на земельну ділянку як ОСОБА_8 так і ОСОБА_10 без дотримання законодавства.

Вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Представник третьої сторони без заявлених самостійних вимоги Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Верховинському районі вважає, що державні акти сторонам видані згідно чинного законодавства, а тому підстав для їх скасування немає.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_7 не підлягають до задоволення, а позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити з таких міркувань.

П.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 (зі змінами, внесеними ППВСУ від 19.03.2001 року) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»суди, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевірити законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення ( викупу) її у позивача у встановленому порядку, і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його дійсність.

Орган місцевого самоврядування згідно перелічених вимог закону повинен був вилучити у ОСОБА_2, яка отримала в дарування земельну ділянку від ОСОБА_11 і яка являлась фактичним користувачем, вилучити земельну ділянку, а після того надавати іншому користувачу, що зроблено не було, а тому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_8 є незаконним.

Із державних актів на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_8, ОСОБА_10 вбачається, що стежка відображена на обидвох земельних ділянках, однак Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_8 схематично не співпадає із державним актом ОСОБА_11 на підставі якого він видавався. (а.с.1213,39,40,41)

У державному акті на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_8, ОСОБА_10. зазначено план зовнішніх меж земельної ділянки, в якому зазначено частину земельної ділянки ОСОБА_11, а саме стежка, до земельної ділянки ОСОБА_10, тобто самовільно, без будь-яких підстав, які передбачені законодавством (рішенням сільської ради) внесені зміни які не були в натурі, вилучені із державного акта ОСОБА_11, який обдарував позивачку ОСОБА_2, яка після цього стала законним землекористувачем, що в судовому засіданні ніким не спростовано, земельна ділянка в неї не вилучалась, про перенесення стежки в законому порядку питання не вирішувалось, а тому такі державні акти на право приватної власності є незаконними і підлягає скасуванню.

Із договору дарування (а.с.37) вбачається, що ОСОБА_2 подарована земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_11 (а.с.39).і вона є належним землекористувачем.

Державний акт ОСОБА_10 виданий з порушенням ст. 149 ЗК України, без рішення сільської ради про перенесення стежки, яка була розміщена на земельній ділянці ОСОБА_11, а пізніше ОСОБА_2, без згоди землекористувача, яка не затверджена рішенням сільської ради.

При таких обставинах позовні вимоги ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.12,81,90,91,116,131,132,140,142,152,158,212 ЗК України, "Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на права власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в т.ч. на умовах оренди/, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року № 28 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 року № 31, керуючись ст.ст. 10,11, 60,88,209,212-215, 217,218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 сільської ради, третя сторона без заявлених самостійних вимог: Управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Верховинському районі про визнання державних актів на право приватної власності недійсними задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ІФ № 012322 виданий ОСОБА_8 від 14 січня 1999 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 50.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку IV-IФ № 015549 виданий ОСОБА_10 від 28 серпня 2002 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2505.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2, судові витрати, а саме:, 37 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом,та 1000 грн. оплати за надання юридичних послуг, а всього 1037 грн.(Одна тисяча тридцять сім грн.).

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд шляхом подачі протягом 10-ти днів апеляційної скарги з моменту проголошення рішення суду. Сторонам ,які не були в судовому засіданні при оголошенні рішення в той же термір з моменту отримання рішення суду.

Головуючий: М.П.Данилюк

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2011р.