Провадження №
Єдиний унікальний № 2-85/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2011 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді: Григорєва Р.Г.

при секретарі: Ткаченко Н.М.

позивачки: ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивачки: ОСОБА_4

представника відповідачів: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 його частину, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2011 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, в якому просила визнати житловий будинок в м. Прилуки, масив Малківка 2, вул. Калинова,11 спільною сумісною власністю її, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку, посилаючись на те, що даний будинок побудований нею та ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі, за спільні кошти, на земельні ділянці, що належала на праві приватної власності ОСОБА_2, а тому їй належить 1/2 його частина.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити з наведених у позові підстав.

Відповідачі, їх представник в судовому засіданні позову не визнали, заперечували проти його задоволення.

В подальшому в судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги і просив визнати житловий будинок в м. Прилуки, масив Малківка2, по вул. Калинова, 11 спільною сумісною власністю позивачки та відповідачів, не як подружжя, а решту позовних вимог залишити без розгляду.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 08 квітня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Калинова, 11 м. Прилуки залишені без розгляду.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. А відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Судом встановлено, що 07.08.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, утворили власну сімю та мешкали окремо від ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 і таким чином не являлися членами сімї останнього, а отже позивачка не має права вимагати визнання права власності на будинок.

Крім того, 25.05.2007 року ОСОБА_2 подарував своєму сину ОСОБА_3 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Прилуки, Малківка 2масив, вул. Калинова, 11 та земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,1 га. Зазначений будинок належав ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва на право власності. В судовому засіданні встановлено, що договір дарування будинку від 25.05.2007 року в судовому порядку не визнавався недійсним та не оскаржувався. Свідоцтво про право власності на даний будинок не скасоване, а тому на момент укладення договору дарування будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Прилуки, Малківка 2масив, вул. Калинова, 11, ОСОБА_2 був законним власником зазначеної садиби.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що видаткові накладні, якими позивачка обґрунтовує свою участь у будівництві спірного будинку, складені в 1994-1995 роках, тобто коли позивачці було 17-18 років, на той час вона навчалася та не працювала, заробітної плати не отримувала, а її чоловік відповідач ОСОБА_3, хоча і працював в АТ тютюнова компанія ВАТ Прилуки, але з січня по жовтень 1994 року взагалі не отримував заробітної плати, а в1995 році отримував незначну заробітну плату, недостатню для початку будівництва будинку. Зазначення ж в деяких з них, а також в робочому проекті підключення до водопроводної мережі як замовника ОСОБА_3, пояснюється тим, що ОСОБА_2 в силу свого похилого віку та хворобливого стану, не міг особисто придбати будівельні матеріали та займатися облаштуванням спірного будинку, що робив за його дорученням та за його власні кошти син ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями відповідачів, показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7Х, ОСОБА_8, допитаних в судовому засіданні.

За таких обставин, в судовому засіданні не встановлена будь-яка участь позивачки у будівництві спірного будинку. Наявний же в матеріалах справи висновок будівельно-технічної експертизи жодним чином не спростовує зазначених тверджень.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, в порушення вимог ст. 3 ЦПК України, позивачка просила визнати право спільної сумісної власності на спірний будинок в тому числі і за ОСОБА_2, але лише останньому належить таке право і ОСОБА_2 з таким позовом до суду не звертався.

Враховуючи все вищенаведене, в позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 88, 209; 212; 213; 214; 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільним сумісним майном відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.Г.Григорєв