АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3120/11 Справа № 22ц-3554/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1О Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року

18 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Косенко І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

правонаступницею якої є ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2009 року, та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог /а.с.198-202 т.1/.

Зазначеним рішенням відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності /а.с.185-199 т.1/.

Як на підстави апеляційній скарги ОСОБА_2 посилалася на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права /а.с.198-202, т.1/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.11.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена, а рішення Бабушкінською районного суду м Дніпропетровська від 19 червня 2009 року скасоване, та постановлене нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 було задоволено.

Суд розірвав договір довічного утримання від 4 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідченого держнотаріусом 7-ої Дніпропетровської держнотконтори за реєстром № 2-4025, визнавши та ОСОБА_7 право власності на домоволодіння №9-11 по вул.Сурікова м.Дніпропетровська /а.с. 216-217/.

Ухвалою Верховного Суду України від 25 жовтня 2010 року вказане рішення апеляційного суду скасоване /а.с.283-284/.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2011 року провадження по справі було призупинено у звязку зі смертю ОСОБА_2, яка настала 16.10.2011 року /а.с. 26,19/.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011 року відновлено провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_2, правонаступницею якої стала ОСОБА_3 /а.с. 43,29,51/.

В суді апеляційній інстанції ОСОБА_3 апеляційну підтримала, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що, ОСОБА_2 на праві приватної власності належало домоволодіння № 9-11 по вул. Сурикова в м. Дніпропетровську з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд.

04.08.2006 року позивачка уклала з відповідачкою договір довічного утримання, згідно якого вона передала у власність відповідачки ОСОБА_4 вказане домоволодіння, яка в свою чергу зобовязалася довічно повністю утримувати позивачку ОСОБА_2, забезпечувати її харчуванням, одежею, необхідною допомогою та забезпечити в її користуванні вказане домоволодіння.

Відповідно до умов договору вартість грошового забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі однієї мінімальної пенсії на кожного. Вказаний договір 04.08.2006 року був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідачкою зареєстроване за собою власності на вказане домоволодіння.

10.06.2007 року позивачка залишила будинок за вказаною адресою, переїхала проживати в м.Кривий Ріг за місцем проживання племінниці ОСОБА_3, вважаючи, що відповідачкою не виконуються умови договору довічного утримання і звернулася до суду з позовом про його розірвання.

Судом встановлено, що відповідачка дійсно, відповідно до умов договору довічного утримання, надавала позивачці необхідну допомогу, забезпечувала її харчуванням, одежею, надавала їй матеріальну допомогу та залишила в її користування зазначене домоволодіння.

Також судом встановлено, що після укладання вказаного договору довічного утримання, відповідачка ОСОБА_4, згідно до домовленості, яка існувала між нею та позивачкою ще до його укладання, в вересні 2006 року поїхала до м. Києва на роботу. За домовленістю зі своїм роботодавцем, вона приїжджала до позивачки два рази на місяць. Тривалість відвідування залежала від роботи та необхідної допомоги, які вона планувала надати позивачці з її відома, відповідачка подарувала позивачці мобільний телефон, по якому вони дзвонили одна одній. У кожен приїзд відповідачка привозила з м. Києва продукти для відповідачки, а також покупала продукти у м. Дніпропетровську на замовлення позивачки приблизно на 200-300 грн. та передавала їй гроші на витрати та оплату комунальних послуг в середньому по 200 грн. за приїзд. Під час відвідувань позивачки відповідачка прала її речі, готувала їсти, прибирала в будинку та у дворі. В серпні-вересні 2006 року за її кошти був здійснений ремонт в будинку, встановлено новій опалювальний газовий котел та колонка, замінені труби системи опалення, відремонтовано систему каналізації, замінено унітаз, мийка, змішувач, замінена система водопостачання в кухні, проведена вода у літню кухню, зроблена консервація овочів, здійснена закупка та заготівля овочів на зиму.

Позивачка продовжувала користуватися всім будинком, ключі від нього залишалися у неї, відповідачці вона їх не передавала, з будинку її не виганяли.

Виконання відповідачкою умов договору довічного утримання було припинено в червні 2007 року по ініціативі ОСОБА_2, яка, не повідомивши відповідачку, уїхала в м. Кривий Ріг за місцем проживання племінниці ОСОБА_3, та почала уникати спілкування.

Довідавшись про знаходження позивачки, відповідачка продовжувала намагатися надавати їй матеріальну допомогу, направляючи на адресу її проживання переводи грошових коштів, які вона відмовлялася отримувати та повертала.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст. 744 ЦК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 належно виконувала умови договори довічного утримання і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.

Доводи ОСОБА_2, правонаступницею якої є ОСОБА_3 приведені в апеляційній скарзі є безпідставними, до того ж вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2010 року ОСОБА_2 померла /а.с.33/

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, правонаступницею якої є ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: