АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5734/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2011 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Деревянка О.Г.

суддів Красвітної Т.П.. ОСОБА_2,

при секретарі Коляда О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна та стягнення її вартості, -

встановила:

У листопаді 2004 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зазначеним позовом, та згідно уточнених позовних вимог зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем придбали майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 вартістю 2400 доларів СІНА, що еквівалент 11900 грн., яка зареєстрована на відповідача, а також меблеву стінку вартістю 1400 грн., а також мякі меблі вартістю 4800 грн. Оскільки відповідач не визнає її право на частину квартири та інше майно, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1 / 2 частину зазначеного майна, стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість 1 / 2 частки в сумі 56850 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1 / 2 частку спільного майна, квартири АДРЕСА_1, вартістю 107500 грн, меблевої стінки вартістю 1400 грн. та мякого кута «Тріумф» вартістю 4800 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість 1 / 2 частини спільного майна в сумі 56850 грн., судові витрати 1098,85 грн., на користь держави витрати 90 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним рішення суду скасувати та постановити нове рішення з наступних підстав.

Рішення повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно ст. 215 ЦПК України суд зобов'язаний зазначити в рішенні встановлені судом обставини визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно- правові акти; а також зазначити закон, яким суд керувався при вирішенні спору.

Дані вимоги процесуального закону судом не виконані.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та стягуючи на її користь з відповідача 56850 грн., суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 вартістю 107 500 грн., меблева стінка вартістю 1400 грн., мякий кут «Тріумф» вартістю 4800 грн. є спільною власністю позивачки та відповідача, і їм належить по 1 / 2 частині цього майна.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2002 року придбав квартиру АДРЕСА_1. Купівля квартири здійснено відповідачем за 11990 грн. (а.с.5)

Відповідно до вимог ст. 13 КпШС (що діяв на 2002 рік - час придбання квартири) час виникнення прав та обовязків, взаємні права та обовязки породжує лише шлюб, який укладено в органах РАЦС.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, спрямований на створення сімї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує в них особисті та майнові права й обовязки подружжя.

Відповідно до вимог ст.. 17 Закону України Про власність, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у шлюбі не перебували.

Позивачкою не надано обєктивних доказів, які б підтверджували наявність між нею та відповідачем фактичних подружніх стосунків, ведення спільного господарства, сімейного бюджету, взаємної допомоги, або інші обставини, що свідчать про наявність стійких сімейних відносин та проживання певний період як члени сімї.

Згідно протоколу судових засідань, а саме допиту свідків, в тому числі і на яких

послався суд в своєму рішенні - ОСОБА_6Х.(а.с.102 зворот), ОСОБА_7Н.(а.с.ІОЗ), ОСОБА_8 (а.с.104), ОСОБА_9В.(а.с.104), ОСОБА_10 (а.с.108-110), ОСОБА_11 (а.с.116) вказані свідки відомості, що свідчать про наявність між сторонами стійких сімейних відносин суду не надали. Їх пояснення зводяться до припущень, оціночних суджень, що унеможливлює твердження суду про наявність між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 сімейних стосунків.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов к помилковому висновку про те, що є доведеним факт проживання сторін однією сімєю.

Ці обставини також спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13О.(а.с.Ю9 зворот), ОСОБА_14 (а.с.113) ОСОБА_15В.(а.с.115), ОСОБА_16 (а.с.117), актом КП «ЖЕК-1» від 11.05.2006 року (а.с.61), довідкою лікаря терапевта про виклик лікаря на адресу батьків ОСОБА_4 по вул.. Барнаульська, 2/31 де відповідач проживав з матірю то що .(а.с.42)

Відповідно до вимог ст.. 113 ЦК України, на яку посилається позивачка як на підставу позову, право спільної часткової власності у позивачки не виникло, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано норми Закону України Про власність.

Також суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.1 розд. УП «Прикінцевих положень» СК України, за нормами якого судом вирішено спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом, тобто з 01.01.2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.І ст. 58 Конституції) норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 01.01.2004 року.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на вимоги ст.. 74 СК України, як на підставу позову та підставу виникнення у ОСОБА_5 права власності на 1 / 2 частину майна, є необгрунтованим, оскільки спірна квартира придбана відповідачем у 2002 році. Зазначена норма закону на виниклі правовідносини не поширюється, оскільки на час придбання квартири була відсутня.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на інше рухоме майно - меблеву стінку та мякий кут «Тріумф», колегія суддів вважає, що позивачкою також не доведено придбання цієї меблі за спільні з відповідачем кошти. І такі переконливі докази позивачкою суду не надано, в матеріалах справи вони відсутні, а надані товарні чеки про це не свідчать та не визначають особу, що їх придбала, (а.с.36-37)

У звязку з цим, неможна вважати достатніми свідчення підприємця ОСОБА_17 та такими, які свідчать про стійки сімейні відносини між сторонами, оскільки із її свідчення таких обставин не вбачається, а навпаки підтверджує ті обставини, що ОСОБА_5 своїх грошей не мала, а спільні гроші у сторін при придбанні меблі були також відсутні, (а.с. 102)

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання позивачки щодо проживання однією сімєю з відповідачем з липня 2001 року по вересень 2004 року, навіть якщо такі обставини і мали місце, безспірно не підтверджують факт існування шлюбних відносин між сторонами.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає необхідним рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року - скасувати, постановити нове рішення, яким ОСОБА_5 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна та стягнення її вартості відмовити.

Керуючись,ст.ст. 209,218,303,307, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_5 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна та стягнення її вартості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді