Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-282/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2011 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Шикері І.А.

при секретарях Война Г.С., Ляшко Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, моральної шкоди та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1М звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, моральної шкоди та судових витрат.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, просять стягнути з відповідача 347448 грн. суми позики, 10422 грн. процентів річних за 3 роки за договором позики від 29.11.2006 року, 5000 грн. моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору та витрати на ІТЗ розгляду справи.

При цьому в судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що відповідач ОСОБА_2 позичив в позивача 26500 евро, що в перерахунку за курсом НБУ складало на той час 175430 грн., про що було складено та нотаріально посвідчено договір позики від 29.11.2006 року. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязався повернути позивачеві борг до 29.11.2008 року. Про повернення суми боргу позивач неодноразово звертався до відповідача, однак відповідач суму боргу до теперішнього часу повністю не повернув, повернув лише 260 евро, а неповерненням коштів позивачеві завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн. В звязку з викладеним просять задовольнити позов.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. При цьому відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно восени 2006 року позивач запропонував йому написати боргову розписку на суму, яку вкаже він сам, а натомість позивач дасть йому генеральні доручення на два автобуси, зареєстровані на його імя. У приватного нотаріуса 29.11.2006 року вони оформили договір позики на 26500 евро, що в перерахунку за курсом НБУ складало на той час 175430 грн., зобовязавшись повернути вказану суму з процентами в термін до 29.11.2008 року. Він одразу розпочав віддавати позивачеві кошти, 30.11.2006 року віддав 260 евро, 2.12.2006 року віддав матері позивача 1750 грн., а 4.06.2007 року двічі віддав позивачеві по 9700 доларів США. Не заперечував, що розписка про отримання ним грошей в сумі 175430 грн. від позивача, дійсно ним підписана. Посилаючись на викладене, а також оскільки придбані ним автобуси так і залишились у власності позивача, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2М взяв у ОСОБА_1 26500 євро, що в перерахунку за курсом НБУ складало 175430 грн., зобовязавшись 29.11.2008 року повернути 175430 грн., про що було складено та нотаріально посвідчено договір позики від 29.11.2006 року. На підтвердження факту отримання грошей 29.11.2006 року ОСОБА_2 було видано розписку про отримання ним 175430 грн., що підтверджується поясненнями позивача та його представника, не заперечується відповідачем та підтверджується ксерокопією договору позики (а.с. 7), розпискою позичальника (а.с. 79).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 частково повернув позивачеві суму боргу за договором позики, в сумі 260 евро, що підтверджується поясненнями сторін, ксерокопією розписки (а.с 31).

Однак, судом не можуть бути прийняті до уваги пояснення відповідача про те, що ним за договором позики було повернуто позивачеві 1750 грн. та двічі повернуто по 9700 доларів США, оскільки позивач отримання ним коштів за даними розписками заперечував, із тексту розписки від 2.12.2006 року на 1750 грн. вбачається, що гроші отримала ОСОБА_5 (а.с. 31), а із тексту розписок від 04.06.2007 року незрозуміло, в рахунок якого саме боргу за договором позики відповідачем були двічі повернуті позивачеві 9700 доларів США (а.с.32,33).

Інших доказів на отримання позивачем від відповідача коштів за вказаними розписками, відповідачем не надано, хоча за ст. 60 ЦПК України, це є його обовязком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір установлюється на рівні облікової ставки Національного банку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 173680 грн. боргу за договором позики, із урахуванням сплаченої суми в розмірі 260 евро та 1% річних за договором позики, в розмірі 175430 грн. х 1% х 3 роки = 5262, 90 грн.

В частині стягнення моральної шкоди слід відмовити позивачеві, виходячи з наступного.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання відшкодування моральної шкоди проводиться у випадку, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Оскільки главою 71 ЦК України не передбачено стягнення відшкодування моральної шкоди у разі прострочки виконання договору позики і немає допустимих доказів тому, що при укладенні договору позики сторони передбачили можливість стягнення відшкодування за моральну шкоду у разі прострочки його виконання, то вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не можуть бути задоволені.

Крім того, в звязку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини вимог, слід стягнути з ОСОБА_2М на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір, в розмірі 871,98 грн. та сплачені витрати на ІТЗ судового процесу, в розмірі 59,18 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 173708 (сто сімдесят три тисячі сімсот вісім) грн. 80 коп. боргу за договором позики, проценти за договором позики, в сумі 5262 (пять тисяч двісті шістдесят дві) грн. 90 коп., судовий збір, в сумі 871 (вісімсот сімдесят одна) грн. 98 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в сумі 59 (пятдесят девять) грн. 18 коп., а всього стягнути 179902 (сто сімдесят девять тисяч девятсот дві) грн. 86 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області, через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

С У Д Д Я :