_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2472/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2011 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Міщанчук О.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений 21 квітня 2010 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та визнати за ним позивачем- право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_3 Після уточнення позову в порядку ст.31 ЦПК України в судовому засіданні представник позивача підтримала такі вимоги: визнати недійсним заповіт, укладений ОСОБА_3 21 квітня 2010 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім.я ОСОБА_2, визначити позивачу додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав.

Суд вислухав сторони, їх представників свідків, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

11 травня 2010 року після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по 5-му провулку Тимирязєва,10 у м.Одесі. 15 листопада 2010 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який ОСОБА_3 уклала 21 квітня 2010 року.

У січні місяці 2011 року до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, укладеного ОСОБА_3, звернувся син померлої ОСОБА_1, який стверджував, що він є єдиним спадкоємцем першої черги до майна своєї матері, що у спадковому будинку він постійно проживав з матірю майже 50 років, а після її смерті проживає один, що про наявність заповіту йому стало відомо коли у листопаді місяці 2010 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивачева сторона вважає, що заповіт не відповідав волі ОСОБА_3, тому як висловити свої наміри, бажання, ОСОБА_3 21 квітня 2010 року була позбавлена можливості за станом свого здоровя - у звязку з тяжкою хворобою вона не могла писати, читати, не розмовляла, не ходила, що заповіт відповідає волевиявленню відповідача по справі. Свідоцтво про право на спадщину є недійсним, тому як видане на підставі неправомірного заповіту. У звязку з тим, що ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття спадщини не надавав, у спадковому будинку проживав на момент відкриття спадщини, та у звязку з оспорюванням заповіту, ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотконтори про прийняття спадщини після смерті матері.

На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи і докази: ОСОБА_1 єдиний син у спадкодавиці, мати любила свого сина і ніколи не вела мови про позбавлення його права на спадщину. Тяжкий стан здоровя ОСОБА_3, внаслідок чого спадкодавця у квітні місяці 2010 року не рухалась, не розмовляла, не могла писати і з нею було тяжко спідкуватися, позивач підтверджує амбулаторною картою хворої ОСОБА_3, висновком судово-медичної експертизи, поясненнями свідків ОСОБА_4І.(колишнього чоловіка ОСОБА_3П.), ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідач не визнав позов з тих підстав, що ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, притягувався до кримінальної відповідальності, ніколи не допомагав матері і не піклувався про неї.

При вищенаведених обставинах суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягаючими задоволенню з таких підстав:

Поняття заповіту викладене у ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а ст.1234 ЦК України передбачає, що право на заповіт здійснюється особисто. Тобто, заповідач має особисто звернутися до нотаріуса або до осіб, зазначених у ст.1251,1252 ЦК України. У даному випадку суд встановив, що ОСОБА_3 до нотаріуса з приводу складання заповіту не зверталась. Як пояснив відповідач ОСОБА_2 до нотаріуса з цього питання звертався саме він ОСОБА_2 У звязку з хворобою ОСОБА_3 не могла підписати власноручно заповіт, тому ОСОБА_2 запросив свого знайомого ОСОБА_7 підписати заповіт замість ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_7 підтвердив у судовому засіданні, що підпис на заповіті він вчинив саме на прохання ОСОБА_2, а не за дорученням ОСОБА_3, з якою раніше не був знайомим. Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 також підтвердили, що їх запросив ОСОБА_2, що з ОСОБА_3 вони не були знайомі і ніколи не спілкувались. Всі свідки у судовому засіданні підтвердили тяжкий стан здоровя ОСОБА_3 на момент складання заповіту і пояснили, що за станом здоровя ОСОБА_3 заповіт не могла читати. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не пояснили суду, яким чином до їх відома довела ОСОБА_3 своє бажання і свій намір розпорядитися належним їй майном на користь племінника ОСОБА_2

Заповіт є правочином, а правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, що викладені у ст.203 ЦК України. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. У даному випадку суд встановив, що ОСОБА_3 21 квітня 2010 року у звязку з хворобою не могла довести свою волю щодо розпорядження своїм майном до ОСОБА_7, особи, яка вчинила підпис на заповіті замість ОСОБА_3, до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - свідків, в присутності яких було посвідчено нотаріусом заповіт ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст.203 ЦК. З урахуванням викладеного суд визнає, що заповіт від 21 квітня 2010 року, укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, є недійсним. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 листопада 2010 року на ім.я ОСОБА_2 є недійсним, тому що видане на підставі недійсного заповіту.

Ст.1272 ЦК України надає суду право встановити спадкоємцю додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд вважає, що додатковий строк терміном 3 місяці є достатнім ОСОБА_1 для надання заяви до нотконтори про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку це державне мито у сумі 659 грн і витрати на технічне забезпечення судового процесу у сумі 120 грн.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, укладений 21 квітня 2010 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрованим в реєстрі за №1029.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 зареєстроване в реєстрі за №2397 15 листопада 2010 року на ім.я ОСОБА_2

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у тормін 3 місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 779 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя : Калашнікова О. І.