Справа 2- 241/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року сел.Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Гажевій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» про зобовязання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що в період часу з 2000 року по 07 серпня 2008 року включно працював головою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» (далі- СВК Агрофірма «Україна» ). 07 серпня 2008 року рішенням загальних зборів (протокол № 1) членів кооперативу він був переобраний з посади. Після звільнення він неодноразово звертався в усній формі до керівництва СВК Агрофірма «Україна» з вимогою про видачу йому належно оформленої трудової книжки та проведення розрахунку по заробітній платі, однак трудова книжка видана йому не була і розрахунок по заробітній платі не проведений.

Посилаючись на норми ст.ст. 47, 116, 24, 235 КЗпП України, Постанови КМУ № 301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників», просить зобовязати СВК Агрофірма «Україна» видати йому належно оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2008 року по день прийняття рішення судом, стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати йому заробітної плати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі за вказаними у позовній заяві підставами. Одночасно пояснив, що заборгованість з виплати йому заробітної плати виплачена відповідачем йому у грудні 2008 року.

Представник відповідача СВК «Агрофірма «Україна» в судовому засіданні проти позову заперечила, надала заперечення проти позову, зазначила, що позовні вимоги не обґрунтовані, задоволенню не підлягають. Зазначає, що позивач був не згодний з його переобранням і оскаржував рішення зборів засновників від 07.08.2008 року у судовому порядку. На неодноразові нагадування позивачу головним бухгалтером СВК «Агрофірма Україна» щодо необхідності отримання трудової книжки та остаточного розрахунку по заробітній платі ОСОБА_1 давав відповідь, що його буде поновлено на посаді і до тих пір він не буде забирати трудову книжку та заробітну плату. Але 29.08.2008 року ОСОБА_1 все ж таки прийшов за трудовою книжкою, яка й була йому видана 29.08.2008 року, але від підпису про її отримання він відмовився, про що був складений відповідний акт. Щодо отримання заробітної плати у сумі 4075, 61 грн, то керівництво СВК «Агрофірма Україна» змушено було відправити цю суму поштовим переказом ОСОБА_1, яку він й отримав. Також вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, що також є підставою для відмови у позові, враховуючи норми ч.4 ст.267 ЦК України.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного:

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть учсть у справі не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії протоколу № 1 зборів засновників сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» від 07 серпня 2008 року ОСОБА_1 був переобраний з посади голови СВК «Агрофірма Україна» (а.с. 15)

Згідно акту від 29.08.2008 року, складеного комісією з 3- осіб, а саме,- керівника та двох членів СВК «Агрофірма Україна», 29.08.2008 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку серії УКР № 1785987, видану 20.08.1990 року на імя ОСОБА_1 Від підпису про отримання трудової книжки ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даним актом (а.с. 28).

Згідно книги обліку руху трудових книжок колгоспників та вкладишів до них СВК «Агрофірма Україна», ОСОБА_1 була видана трудова книжка 29.08.2008 року, в графі «розписка володільця трудової книжки у її отриманні» вказано- «согласно акта» (а.с.61-62).

Згідно копії видаткового касового ордера № 873 від 26.12.2008 року, платіжної відомості на видачу заробітної плати від жовтня 2008 року, копії квитанції про поштовий переказ, ОСОБА_1 було нараховано та переказано поштою заробітну плату в сумі 4075, 61 грн., яку він отримав, що, у свою чергу, визнається сторонами (а.с.31-34).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум,що належать йому від підпрємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підпрємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі вищенаведеного, враховуючи вимоги ч. 1 ст.11 ЦПК України суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь заборгованості з виплати йому заробітної плати з причини відсутності такої заборгованості.

Згідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу видачі трудової книжки виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Зі змісту вказаної норми випливає, що обовязковою умовою зазначеної виплати є саме вина власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки працівникові.

Позивачем не надано суду жодних доказів, що встановлюють вину адміністрації у затримці видачі трудової книжки, відсутні також докази, що підтверджують вимушений прогул позивача у звязку із затримкою видачі книжки. Натомість, із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 15.09.2011 року, що були надіслані на виконання ухвали суду про витребування доказів за клопотанням представника відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 у 3 кварталі 2011 року працював у АТ Страхова компанія «Еталон» (а.с.53-54).

Також у справі відсутні докази звернення позивача до відповідача з питанням повернення йому трудової книжки за період 2008-2010 роки. В матеріалах справи є звернення позивача до відповідача тільки за червень 2011 року, в якому ОСОБА_1 вимагає видати йому трудову книжку та провести розрахунок по заробітній платі у звязку із звільненням з посади. Причому у судовому засіданні сторонами визнається факт отримання ОСОБА_1 вказаних сум. Зазначені факти не спростовують доводів відповідача щодо видачі позивачу трудової книжки.

Крім того, позивачем було пропущено строк на звернення до суду, встановлений ст . 233 КЗпП України, не наведено причини пропуску такого строку, що могли б свідчити про поважність такого пропуску, в судовому засіданні представник відповідача наполягали на тому, що позивачу має бути відмовлено в позові з тих підстав, що ним пропущено процесуальний строк на звернення до суду, тому суд, з урахуванням ч.4 ст.267 ЦК України вважає за необхідне зазначити пропуск такого строку як одну з підстав відмови у позові.

У звязку з викладеним, суд вважає обставини, зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не доведеними і у звязку з цим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» про зобовязання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю.В. Ковальова