Справа № 2-4946/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2011 року м. Кіровоград

Суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Бурко Р.В., розглянувши заяву про забезпечення позову представника ПАТ КБ «Приватбанк», -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 17640,26 грн. Спільно з позовом позивач надав до суду заяву, в якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, та обмежити відповідача - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Проте, позивачу має бути відмовлено у задоволенні вимог про вжиття заходів забезпечення позову щодо обмеження виїзду за межі України, оскільки запропонований спосіб забезпечення позову по відношенню до ОСОБА_1 передчасний, а необхідність його застосування недоведена, так-як відсутні докази зміни, або наміру змінити постійне місце проживання, відсутні підтвердження звернення Банка і відмови чи бездіяльності уповноваженого державного органу, що розглядає заяви громадян України про надання права і оформлює відповідні документи на виїзд за кордон, про невжиття заходів по відношенню заборони виїзду за кордон відповідача.

Закон уповноважує суд тільки обмежити вже існуюче право особи на виїзд за кордон, коли останній має намір чи вчинив такі дії і вже отримав дозвіл про це від уповноваженого державного органу.

Для можливості вирішення вказаного клопотання необхідно надати перелік документальних доказів, що підтверджують вказані обставини, що не здійснено позивачем.

Крім цього, право особи на вільне пересування є основоположною Конституційною складовою правового статусу особи. Відповідно до ст.ЗЗ Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон відповідача у цивільній справі до повного виконання своїх договірних зобов'язань.

З огляду на викладене необхідно відмовити в задоволенні клопотання про забезпечення позовних вимог шляхом заборони виїзду відповідача закордон.

Також не встановлено підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов ; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В поданій до суду заяві відсутні зазначені вище обставини , не вказано майно та грошові кошти на які належить накласти арешт та відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення* позову у вигляді накладення арешту на майно та кошти відповідачів. В заяві зазначені лише безпідставні припущення заявника про можливість істотного утруднення або унеможливленім виконання рішення суду, а отже суд вважає, що відсутні належні підстави, вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, за таких обставин, в задоволенні вимог в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, слід відмовити.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви без виклику сторін.

Враховуючи те, що заяву про забезпечення позову подано спільно з позовом, тому вказану заяву вирішено суддею одноособово в день відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ПАТ КБ "ПриватБанк» про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, та обмежити відповідача - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань-відмовити.

Копію ухвали суду направити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п"яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Р. В. Бурко