Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-159/11
№
Рішення

Іменем України

"24" березня 2011 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Головченко М.М.

при секретарі Жегет Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої несвоєчасним виконанням банківських послуг

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої несвоєчасним виконанням банківських послуг. Свої вимоги мотивував тим, що 8.08.2008 року між ним та відповідачем в особі Пирятинського відділення Полтавської області був укладений договір № 5457 на вклад «Стандарт достроковий», з щомісячною виплатою процентів, за яким він передав відповідачеві, а відповідач прийняв в свою чергу грошові кошти в розмірі 100000грн. 00коп. терміном на два роки до 8.08.2010року включно, процентна ставка по вкладу становить 16,5%. Дещо раніше, а саме 6.10.2006 року між ним та відповідачем у особі Чернігівського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № СНІНА № 00000537, відповідно якого йому відповідачем був наданий кредит в розмірі 73129грн. 66 коп. зі сплатою відсотків за користування до 7.10.2013 року.

В звязку з тим, що ним було порушено термін виконання зобовязань за кредитним договором і сталась заборгованість у розмірі 4910грн. 36коп., що підтверджується повідомленням відповідача від 15.12.2008 року, він звернувся 11.12.2008року до відповідача із заявами про дострокове розірвання депозитного договору від 8.08.2008року, посилаючись на п.9 даного договору. Але відповідач у порушення умов депозитного договору відмовив йому у достроковому розірванні договору , посилаючись на п.2.5 Постанови Правління НБУ від 11.10.2008 року № 319 « Про додаткові заходи щодо діяльності банків», яким заборонено достроково виплачувати гроші. Після чого він звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних вимог, з метою погашення заборгованості по кредитному договору, але відповідач також відмовив йому в задоволенні такої заяви, та своїми неправомірними діями створив заборгованість по кредитному договору. 17 серпня 2009року відповідач повідомив його, що у нього сталась заборгованість за кредитним договором 59424грн. 74коп., склала 19504грн. 87коп., заборгованість по кредитній карті 10515грн. 70коп., в тому числі прострочення заборгованості 6022грн. 51коп., а так як в нього є депозитний вклад, то строк виконання зустрічних зобовязань настав та проведено блокування депозитного договору. 8 жовтня 2009року він отримав 22146грн. 58коп., суму із депозитного вкладу . Вважає, що відповідачем порушені умови укладеного депозитного договору та норми закону України «Про захист прав споживачів».

В звязку з чим йому була нанесена моральна шкода, яка виразилась в душевних переживаннях та в звязку з тим, що своєчасно не було на його вимогу розірваний достроково депозитний договір, він поніс матеріальну шкоду в розмірі 12883грн. 83коп. по кредитному договору. В звязку з невиконанням умов договору та в разі ненадання послуг, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3%, а тому просить стягнути 158783грн. 52 коп. пені за невиконання зобовязань та моральну шкоду в розмірі 10000грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив та просив стягнути з відповідача 900000грн. пені за несвоєчасне надання послуг, матеріальну шкоду в розмірі 25801грн. за завдані збитки, понесених у звязку з простроченням надання послуги, утраченої вигоди в розмірі 611700грн., а також визнати недійсним п.6.8 Кредитного договору від 6 жовтня 2006року.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач жодного разу не звертався з заявами до відповідача про перерахування коштів з депозиту на кредитний рахунок, нанесені збитки не являються збитками відповідно до ст. 22 ЦК України, що в своїй діяльності відповідач керувався Законом України про банки та банківську діяльність, оскільки депозитні операції є банківськими операціями, а не послугами чи виконаною роботою і відносини, які виникають при розірванні договорів не врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 8.08.2008року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір № SAMD № 5457 (вклад «Стандарт достроковий») з щомісячною виплатою процентів на умовах, що ОСОБА_1 передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 100000грн. 00коп., вклад на термін 2 роки до 8.08.2010року включно. Процентна ставка по вкладу складає 16,5% річних (а.с.14). Дещо раніше, 6.10.2006р. між ОСОБА_1 та ПАТ між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір на слідуючих умовах, банк зобовязується передати ОСОБА_1 кредитні кошти, шляхом перерахування на відкритий у ПриватБанку поточний рахунок № 1060 ОО «АвтоПриват» на строк з 06.10.2006р. по 7.10.2013р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 53590грн. для купівлі автомобіля, а також 19539грн. 66коп. на оплату страхових платежів. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати Банку кошти в сумі 1148,72грн. для погашення заборгованості, за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с. 9-10).

Дійсно позивач неодноразово звертався до відповідача про розірвання депозитного договору як з усними, так і письмовими заявами (а.с.7-8). На що відповідач надав відповідь про неможливість розірвання депозитного договору, посилаючись на п.2.5 Постанови Правління НБУ від 11.10.2008року № 319 « Про додаткові заходи щодо діяльності банків» (а.с.13), однак доказів про можливість взаємозаліку з його депозитного вкладу на кредитний, в звязку з уникненням створення накопичення заборгованості по кредитному договору позивач в судовому засіданні не надав.

В звязку з тим, що банком не було розірвано достроково депозитний договір позивач звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області про розірвання договору на вклад в квітні 2009року (а.с.17) і справа була передана на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ. З заочного рішення вказаного суду (а.с.18) також вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про дострокове розірвання депозитного договору та повернення йому коштів в сумі 100000.00грн., а не проведення взаємозаліку з депозитного вкладу на кредитний з метою уникнення заборгованості.

Зустрічні однорідні вимоги за рахунок депозитного вкладу у відповідності до ст. 601 ЦК України були здійснені відповідачем8.10.2009року, а решта коштів депозитного вкладу в розмірі 22146грн. 57коп. відповідач повернув позивачеві.

Відповідно до ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В звязку з тим, що позивач не надав суду конкретних доказів про звернення до відповідача з заявами про можливість погашення заборгованості за кредитом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог з повернення депозиту, суд вважає, що його вимоги щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 25081грн. понесених у звязку з простроченням надання послуги і 611700грн. упущеної вигоди є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що депозитні операції є банківськими операціями, а не послугами чи виконаною роботою. Виходячи з цього суд вважає, що правовідносини, які виникають при розірвання депозитних договорів не врегульовані Законом України « Про захист прав споживачів» і не підпадають під визначення поняття робіт чи послуг визначених вимогами цього закону. А тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 900000грн. за несвоєчасне надання послуги суд не знаходить.

Відповідно до ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що ним був укладений і підписаний з відповідачем кредитний договір від 6.10.2006року і як вбачається з позовної заяви (а.с.3) договір був дійсним, оскільки укладений в належній письмовій формі відповідно до ст. 203 ЦК України. В п.6.8 вказаного договору передбачено, що при наявності у Позичальника простроченої заборгованості за кредитами або кредитними лімітами, які отримані Позичальником у банку чи по процентах за користування ними Банк має право на свій розсуд: після закінчення терміну вкладу, вклад на нараховані проценти перерахувати на поточний кредитний рахунок Позичальника або розірвати договір про внесок. При цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення з вказівкою дати розірвання договору. Внесок та нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок Позичальника.

Посилання позивача на те, що положення вищевказаного пункту договору є несправедливими, оскільки порушують його права як споживача суд вважає безпідставними і нічим не обґрунтованими, в звязку з тим, що при укладенні договору було волевиявлення учасників правочину і спірні питання не виникали.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.10,60.212-215 ЦПК України, ст..ст. 22, 633,215,1054,1058,1166 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної шкоди, пені, упущеної вигоди, завданої несвоєчасним виконанням банківських послуг і визнання недійсним п.6.8 кредитного договору від 6 жовтня 2006року відмовити.

На рішення на протязі 10 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в Чернігівський апеляційний суд.

Суддя М. М. Головченко