АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: трудові Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Подпрядовій В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», третя особа: Міністерство інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що наказом Міністерства транспорту та звязку України від 08.08.2007 року № 683 він був призначений виконуючим обовязки начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на період з 09.08.2007 року до закінчення реорганізації цього підприємства.

Наказом Міністерства транспорту та звязку України від 12.08.2008 року № 1022 його було увільнено від виконання обовязків у звязку з припиненням процедури реорганізації цього підприємства.

На підставі зазначеного наказу В.О. начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» ОСОБА_3 видав наказ № 129 від 09.09.2008 року про звільнення позивача з роботи.

У вересні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі в звязку з незаконним звільненням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2008 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року (залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 22.07.2009 року) рішення районного суду, ухвалене по справі, було скасоване, а позивача поновлено на роботі на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» з 13.08.2008 року.

04 лютого 2009 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист по справі № 2-5069/08 про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», після чого позивач звернувся з листом до Міністерства транспорту та звязку України з пропозицією добровільно виконати рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року, на що отримав письмову відмову.

У квітні 2009 року позивач повторно звернувся з листом до Міністерства транспорту та звязку України щодо необхідності виконання судового рішення про поновлення його на роботі, але будь-якої відповіді на цей свій лист взагалі не отримав.

Не дочекавшись від Міністерства транспорту та звязку України добровільного виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року, позивач звернувся до Департаменту державної виконавчої служби з відповідною заявою про примусове виконання судового рішення щодо поновлення його на роботі.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_4 від 09.07.2009 року було відкрито виконавче провадження № 13643035 з виконання виконавчого листа від 04.02.2009 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова, про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», й копія цієї постанови була направлена до Міністерства транспорту та звязку України для виконання.

Але рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року про поновлення позивача на роботі Міністерством транспорту та звязку України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України, й до цього часу залишається не виконаним.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням з роботи судом ще не вирішувалося, позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі ст.ст. 235, 236 КЗпП України стягнути з відповідача - Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням з роботи за період з 13.08.2008 року по 22.01.2009 року в сумі 16 925,14 грн., а також середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23.01.2009 року по 07.06.2011 року в сумі 89 418,66 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» заявлені до нього позивачем вимоги не визнав та заперечуючи проти їх задоволення вказував на те, що згідно Статуту цього підприємства його керівник призначається виключно Міністерством транспорту та звязку й рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року обовязок щодо поновлення позивача на роботі було покладено саме на вказане міністерство, а тому будь-якої вини Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» у затримці виконання судового не має.

Представник третьої особи - Міністерства інфраструктури України проти задоволення заявлених позивачем вимог також заперечував, посилаючись на те, що сам позивач ОСОБА_2 з проханням про поновлення його на посаді та допуск його до роботи не звертався, а після ухвалення апеляційним судом рішення на його користь на робочому місці взагалі не зявлявся.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з відповідача - Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на користь позивача 16 925,14 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням з роботи за період з 13.08.2008 року по 22.01.2009 року, а також 89 418,66 грн. середнього заробітку в рахунок оплати вимушеного прогулу за період з 23.01.2009 року по 07.06.2011 року в звязку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому судом вирішено й питання про судові витрати по справі.

Стягнуто з відповідача - Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» в дохід держави 1 063,44 грн. судового збору, а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із прийнятим судом по справі рішенням та вважаючи його незаконним і необгрутованим, Державне підприємство «48 завод залізничної техніки» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог в повному обсязі за їх безпідставністю.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення трудового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що згідно Статуту підприємства призначення та звільнення його керівника відноситься до виключної компетенції Міністерства транспорту та звязку України, на теперішній час Міністерства інфраструктури України, а тому саме підприємство ніякого відношення до звільнення позивача з роботи та затримки виконання судового рішення про його поновлення на роботі не має, про що представник відповідача неодноразово наголошував у суді першої інстанції, однак суд, приймаючи рішення у справі, на вказані обставини належної уваги не звернув, у звязку з чим безпідставно поклав відповідальність за незаконне звільнення позивача з роботи та за затримку виконання судового рішення про його поновлення на роботі на неналежного відповідача - Державне підприємство «48 завод залізничної техніки».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повній мірі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або не законного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Право працівника на виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, повязаного з незаконним звільненням з роботи, передбачене частиною 2 ст. 235 КЗпП України.

Як встановлено по справі, наказом Міністерства транспорту та звязку України від 08.08.2007 року № 683 позивач ОСОБА_2 був призначений виконуючим обовязки начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на період з 09.08.2007 року до закінчення реорганізації цього підприємства.

В подальшому, наказом Міністерства транспорту та звязку України від 12.08.2008 року № 1022 його було увільнено від виконання зазначених обовязків у звязку з припиненням процедури реорганізації підприємства

Факт незаконного звільнення позивача ОСОБА_2 з роботи встановлено рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року (залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 22.07.2009 року), ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства транспорту та звязку України, третя особа: ОСОБА_5 про поновлення на роботі, та яке в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦКП України має преюдиціальне значення для вирішення цієї цивільної справи (а.с. 11-12, 13).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив вимоги позивача ОСОБА_2, стягнувши на його користь з відповідача - Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», де він працював і отримував заробітну платню до звільнення, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, повязаного з незаконним звільненням з роботи.

Однак, при цьому судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо покладення на відповідача - Державне підприємство «48 завод залізничної техніки» відповідальності й за затримку виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року, яким позивача ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді начальника цього підприємства.

Так, ст. 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно статті 1 Статуту Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», вказане підприємство є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства транспорту та звязку України (а.с. 46-60).

Пунктом 6.1 вказаного Статуту чітко визначено, що керівник підприємства призначається Міністром транспорту та звязку України..

Як вбачається з рішення апеляційного суду Харківської області від 22.01.2009 року, яким позивача ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», позов останнього було заявлено до Міністерства транспорту та звязку України, і саме це Міністерство приймало участь у розгляді справи в якості відповідача.

При цьому Державне підприємство «48 завод залізничної техніки» участі в розгляді зазначеної справи не приймало й судом до участі в її розгляді у будь-якому статусі не залучалось.

Згідно ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», п. 8.2 Інструкції про проведення виконавчих дій виконавчий документ про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно.

Згідно виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 04.02.2009 року по справі № 2-5069/08 щодо поновлення позивача ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», боржником, на якого покладено виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі, є саме: Міністерство транспорту та звязку України (а.с. 14).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 09.07.2009 року на підставі вищевказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» з пропозицією боржнику - Міністерству транспорту та звязку України добровільно виконати це судове рішення (а.с. 26).

Копія зазначеної постанови державного виконавця була направлена для добровільного виконання боржнику - Міністерству транспорту та звязку України 10.07.2009 року (а.с. 27).

Однак, до цього часу рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» боржником - Міністерством транспорту та звязку України в добровільному порядку не виконане й будь-яких даних про закінчення чи закриття виконавчого провадження з примусового виконання цього судового рішення матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, з огляду на викладене, Державне підприємство «48 завод залізничної техніки» є неналежним відповідачем по справі в зазначеній частині заявлених позовних вимог, а тому не може нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача ОСОБА_2 на роботі, обовязок по виконанню якого було покладено зовсім на іншу компетентну особу (божника).

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним і справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, скасувавши його в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» про стягнення середнього заробітку в рахунок оплати вимушеного прогулу, повязаного із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року - змінити.

Скасувати це судове рішення в частині, що стосується задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» про стягнення 89 418,66 грн. середнього заробітку в рахунок оплати вимушеного прогулу за період з 23.01.2009 року по 07.06.2011 року в звязку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог за їх безпідставністю.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» в дохід держави, з 1 063 (однієї тисячі шістдесяти трьох) грн. 44 коп. до 169 (ста шістдесяти девяти) грн. 25 коп., розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підлягають стягненню з останнього, зі 120 (ста двадцяти) грн. до 19 (девятнадцяти) гривень 10 коп.

У решті рішення суду першої інстанції, що стосується стягнення з Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням з роботи за період з 13.08.2008 року по 22.01.2009 року в сумі 16 925,14 грн. - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: