АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2216/11 Справа № 22ц-9724/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення компенсації за 1/3 частину квартири,-

В с т а н о в и в :

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розділ квартири шляхом стягнення компенсації за 1/3 частину квартири посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 2000 року, виданого ЗАТ «Градкоммунсервіс», однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 38,5 кв.м. та житловою площею 18,2 кв.м належить в рівних частках ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Спільне проживання подружжя ОСОБА_4 припинено з травня 2003 року, після чого ОСОБА_3 самовільно змінила замки і не пускає позивача в квартиру. ОСОБА_4 є сином позивача та відповідачки. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2007 року. В даний час спільне проживання не можливо, оскільки між сторонами склалися неприязнені відносини. Просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь компенсацію по 1/6 частині дійсної вартості квартири № 11 в по пр. Газети Правда, 143, у м. Дніпропетровську, тобто по 27578 грн. та судові витрати по справі (а.с.4-6,57,72).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.76-78).

В апеляційній скарзі (а.с.81-84) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- в свідоцтві про право власності зазначено, що спірна квартира належить сторонам на праві сумісної власності, але всупереч ст.8 ЗУ «Про право власності на житло» письмової угоди від співвласників про те, до якої категорії спільної власності належить віднести квартиру та зареєструвати її органи приватизації у сторін не отримували;

- між сторонами виник спір не відносно розміру ідеальних часток у праві спільної часткової власності, а відносно вартості частки у спільній власності при її виділі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що спірна квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності, позовні вимоги щодо припинення спільної сумісної власності на спірну квартиру та встановлення спільної часткової власності, визначення часток та виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права на частку у спільному майні позивачем не заявлялись.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже висновок суду першої інстанції про необхідність позовних вимог щодо припинення спільної сумісної власності на спірну квартиру та встановлення спільної часткової власності, визначення часток та виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, є необгрунтованим.

Разом з тим слід погодитися з висновком суду про необхідність позову про припинення права позивача на частку у спільному майні.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до цієї норми співвласник, який бажає одержання компенсації вартості його частки, має звернутися з позовом до інших співвласників про виділ своєї частки шляхом одержання грошової компенсації її вартості, наслідком чого має бути припинення його права на належну йому частку у спільному майні та перехід права власності на цю частку до інших співвласників.

Але зазначена норма цивільного кодексу не передбачає припинення права співвласника на належну йому частку у спільному майні та перехід права власності на цю частку до інших співвласників у разі виділу його частки шляхом одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Отже позовні вимоги ОСОБА_2 про виділ його частки шляхом одержання грошової компенсації її вартості мають містити і вимоги про припинення права позивача на належну йому частку у спільному майні.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки не містять вимог про виділ його частки та про припинення права на належну йому частку у спільному майні.

За таких обставин у разі задоволення вимог позивачa про одержання грошової компенсації за позивачем залишається право на належну йому частку у спільному майні, що суперечить вимогам ч.2 ст.364 ЦК України про виділ частки співвласника шляхом одержання грошової компенсації її вартості та порушує права інших спів-власників щодо переходу до них права власності на частку позивача.

Таким чином позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні заявлені позивачем не в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року змінити, виключити з рішення висновок суду про необхідність позовних вимог щодо припинення спільної сумісної власності на спірну квартиру та встановлення спільної часткової власності, визначення часток та виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2011 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскарженa в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: