Справа № 2-2487/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2011 року м.Рівне

Рівненський міський суд

в особі судді Ковальов І.М.

при секретарі Гоменюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк Укргазбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на заставлене майно,-

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просить суд їх задоволити та стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк грошові кошти в сумі: сума кредиту, що стягується достроково 18083,43 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 12940,87 доларів США; прострочена заборгованість по процентах 2474,84 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 35 842,00 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 3 489,58 грн., штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета за не страхування предмету іпотеки 19027,50 грн.; а всього: 33499,14 доларів США та 58359,08 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №41/08/І-МБ-04 від 23 липня 2008 року (гараж (літ. Г-1) загальною площею 306,3 кв.м., який знаходиться у м.Рівне, вул.Старицького М., буд №45 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (ВВС №530309), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 05 квітня 2004 року за реєстровим №2007, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 квітня 2004 року за реєстраційним №4001045) та на інше майно відповідачів в межах суми позовних вимог; стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявились. Про день та час розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про отримання судових повісток рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомили. Заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 23 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк Укргазбанк(надалі Банк) та ОСОБА_1 (надалі Відповідач-1) було укладено кредитний договір №41/08/К-МБ-04 (надалі кредитний договір).

Відповідно до п.1.2. Статуту правонаступником ВАТ АБ Укргазбанкє Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, Банк відкрив позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінію, з лімітом 35 000,00 (тридцять пять тисяч доларів США 00 центів) доларів США. Кредитна лінія надається на строк/термін з 23 липня 2008 року по 22 липня 2013 року або по день визначений в п. 1.6 або в п. 3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 14,5% річних.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі. Факт отримання відповідачем 1 кредитних коштів у сумі 35 000,00 доларів США підтверджується дослідженою в судовому засіданні Випискою/особовим рахунком за період з 23 липня 2008 року по 30 грудня 2010 року.

Відповідно до п.3.3.3. кредитного договору, позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту в розмірі щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі відповідно до графіку повернення заборгованості.

Відповідно до п.3.3.4. кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.1. цього договору.

Однак, відповідач порушує свої обовязки за кредитним договором, так як не дотримується графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.3.1.10. кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються банком виходячи із процентної ставки зазначеної у п.1.1., збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п.п.3.3.4., 5.3. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки №41/08/І-МБ-04, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим №2220, предметом якого є нерухоме майно: гараж (літ. Г-1) загальною площею 306,3 кв.м., який знаходиться у м.Рівне, вул.Старицького М., буд №45 та належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу (ВВС №530309), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 05 квітня 2004 року за реєстровим №2007, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 квітня 2004 року за реєстраційним №4001045.

Предмет іпотеки оцінено сторонами в 380 550,00 грн. (триста вісімдесят тисяч пятсот гривень 00 копійок), (надалі заставна вартість).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України банк має право звернути стягнення на предмет застави та за рахунок предмета застави задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст.33,35 Закону України Про іпотекув разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України Про іпотеку.

Відповідно до п.3.2.5., 3.2.6., п.3.2.8. кредитного договору у разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених договором, відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п.3.1.5.,6.1. договору іпотеки, у випадку, якщо в момент настання терміну виконання будь-якого зобовязання за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту, сплата страхових платежів), зобовязання іпотекодавцем в повному обсязі або в частині виконано не буде, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд.

Відповідно до ч.4 п.3.2.5. кредитного договору позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання відповідачем за цим договором, забезпеченого іпотекою у разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування. На даний момент часу заставлене майно відповідача не застраховане, чим порушуються умови кредитного договору (п.п.3.3.12.-3.3.16. кредитного договору). Дія останнього договору страхування закінчилась 23 липня 2009 року.

Відповідно до п.3.3.4., п 4.2 договору іпотеки №120/08/І-Ф від 11 липня 2008 року за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, іпотекодавець сплачує штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки 380 550,00 грн.*5% = 19027,50 грн.

Відповідно до п.3.1.6. договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразової чи неодноразових прострочок позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами або порушення інших умов кредитного договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання кредитного договору.

23 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 по кредитному договору №41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року між банком (надалі кредитор) та ОСОБА_2 (надалі відповідач 2) було укладено договір поруки №41/08/П-МБ-04 (надалі договір поруки).

Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору №41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року, укладеному між кредитором та позичальником.

Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до п.1.3. договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об'ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеня) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному об'ємі.

Відповідно до п.2.1. договору поруки у випадку невиконання позичальником зобов'язань по кредитному договору, кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов'язань по кредитному договору до позичальника та поручителя. Позичальнику та поручителю було надіслано письмові вимоги про усунення порушень по виконанню зобов'язань по кредитному договору, однак сума кредитної заборгованості, проценти, а також пеня за несвоєчасну сплату кредиту і процентів ні поручителем, ні позичальником не погашена, чим порушений п. 2.2. договору поруки, в якому передбачено, що поручитель зобов'язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника у АБ Укргазбанк.

Відповідно до ст.554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, відповідачі відповідають за виконання зобовязань за кредитним договором №41/08/П-МБ-04 від 23 липня 2008 року у повному обсязі як солідарні боржники.

Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року в доларах США, а не в національній валюті України, обґрунтовані тим, що кредит позичальнику був наданий у доларах США.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю(далі Декрет КМУ).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

Станом на 30 грудня 2010 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором №41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року становить: сума кредиту, що стягується достроково 18083,43 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 12940,87 доларів США; прострочена заборгованість по процентах 2474,84 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 35 842,00 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 3 489,58 грн., штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета за не страхування предмету іпотеки 19027,50 грн.; а всього: 33499,14 доларів США та 58359,08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що у добровільному порядку відповідачі вчасно кошти згідно кредитного договору не сплачують, умови кредитного договору не виконують, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено державне мито на користь держави в розмірі 1700,00 грн. згідно платіжного доручення №4056_57 від 25 січня 2011 року, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. згідно платіжного доручення №4056_53 від 25 січня 2011 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,228,294 ЦПК України, ст.ст.526,549,551,590,612,1049,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний банк Укргазбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на заставлене майно задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (і.н.) та ОСОБА_2 (і.н.) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк (код за , МФО 320478) грошові кошти в сумі: сума кредиту, що стягується достроково 18083,43 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 12940,87 доларів США; прострочена заборгованість по процентах 2474,84 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 35 842,00 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 3 489,58 грн., штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета за не страхування предмету іпотеки 19027,50 грн.; а всього: 33499,14 доларів США (тридцять три тисячі чотириста девяносто девять доларів США 14 центів) та 58359,08 грн. (пятдесят вісім тисяч триста пятдесят девять гривень 08 копійок) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №41/08/І-МБ-04 від 23 липня 2008 року (гараж (літ. Г-1) загальною площею 306,3 кв.м., який знаходиться у м.Рівне, вул.Старицького М., буд №45 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу (ВВС №530309), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 05 квітня 2004 року за реєстровим №2007, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 квітня 2004 року за реєстраційним №4001045) та на інше майно відповідачів в межах суми позовних вимог та судові витрати по справі, а саме сплачене державне мито в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5