АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6674/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
24 травня 2011 року

УХВАЛА
2011 рік травень 24 дня Колегія суддів судової палати з цивільних справ іяційного суду Дніпропетровської області в складі:
туючого - ОСОБА_2,
цв - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
секретарі - Лещинській О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровського міського управління ГУ України в Дніпропетровській області, прокурора Ленінського району м.Дніпропетровська та ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державного казначейства України, прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління УМВС, треті особи Головне управління Державного казначейства у Дніпропетровській області, прокуратура Ленінського району м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу, -
У червні 2007 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Головного управління Державного казначейства у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням кримінальної відповідальності, застосуванням запобіжного заходу, посилаючись на те, що 04 травня 2002 року виконуюча обовязки слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 відносно неї ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу 22.07.2005 року з ОСОБА_8 - прізвище ОСОБА_5, була винесена постанова про порушення кримінальної справи за ознакою ч. 1 ст. 186 КК України (грабіж).
В травні 2002 року по цій кримінальній справі слідчим слідчого відділення Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області до неї було застосовано запобіжний захід «підписка про невиїзд».
03 вересня 2002 року слідчим слідчого відділення Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 дії позивачки кваліфіковані з ч. 1 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України.
16 січня 2003 року слідчим слідчого відділення Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_9 позивачка притягнута як обвинувачена в скоєнні злочину за ч. 3 ст. 186 КК України і в цей день до неї було эсовано запобіжний захід «підписка про невиїзд».
07 лютого 2003 року кримінальна справа з обвинувальним висновком направлена на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2003 року дана кримінальна справа повернута прокуророві Ленінського району м.Дніпропетровська для додаткового розслідування.
Постановою слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 10 липня 2004 року кримінальна справа в частині обвинувачення позивачки в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України закрита за недоказаністю її участі у вчиненні інкримінованого злочину і вона за цією постановою знову була притягнута як обвинувачена, але вже у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України (самоправство) і до неї знов був застосований запобіжний захід «підписка про невиїзд».
Постановою виконуючої обовязки слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 30 червня 2005 року кримінальна справа, порушена відносно позивачки 10.07.2004 року за ознакою ч.1 ст. 356 КК України закрита за відсутності у її діях зазначеного складу злочину.
Постановою заступника прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 27 липня 2005 року постанова виконуючої обовязки слідчого Кузнєцової Е.П. скасована, але 14 жовтня 2005 року ОСОБА_10 знову виноситься постанова про закриття кримінальної справи відносно позивачки за недоказаністю її участі у скоєнні інкримінованого їй злочину.
Постановою заступника прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 05 вересня 2006 року постанова виконуючої обовязки слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_12скасована.
Таким чином, посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що вона на протязі пяти років вимушена була доводити правоохоронним органам свою невинність у злочинах, які їй інкримінувались, перебуваючи при цьому весь час під запобіжним заходом, позивачка вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила відшкодувати на її користь, завдану внаслідої незаконних дій працівників досудового слідства Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області за притягнення її до кримінально відповідальності та застосування запобіжного заходу «підписки про невиїзд" моральну шкоду, оцінену нею у розмірі 30 000 гривень.
В уточненій позовні заяві позивачка просила стягнути на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконним притягнення до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу грошову суму у розмірі 60 000 гривень.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2011 року Державне казначейство України зобовязано за рахунок коштів державного бюджету здійснити на користь ОСОБА_5 грошову виплату розмір 10 000 гривень.

В апеляційних скаргах Дніпропетровське міське Управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області та прокурор Ленінського району м.Дніпропетровська, посилаючись на ненадання позивачкою доказів на підтвердження спричинення їй моральних чи фізичних страждань обраним відносно неї видом запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенніпозовних вимог ОСОБА_13.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13, не погоджуючись з вказаним рішення суду в частині розміру стягнутої на її користь моральної шкоди, також просила рішення суду в зазначеній частині скасувати та ухвали нове рішення, яким стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 63 988 гривень.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційні скарги Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська та ОСОБА_13 підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про стягнення на користь позивачки моральної шкоди, спричиненої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та застосуванням запобіжного заходу.

Доводи Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області та прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська про ненадання позивачкою доказів на підтвердження спричиненої їй моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Судом установлено, що постановою виконуючої обовязки слідчого СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровської області ОСОБА_10 від 14.10.2005 року кримінальну справу відносно позивачки закрито за недоказаністю її участі у скоєні інкримінованого їй злочину та у звязку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, а обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - скасовано. Зазначена постанова виконуючої обовязки слідчого чинна, оскільки постанова заступника прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 07.09.2007 року, якою постанова виконуючої обовязки слідчого Кузнєцової Е.П. від 14.10.2005 року була скасована, в свою чергу також була скасована постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2007 року і яка ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2008 року - залишена без змін.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від робот (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Таким чином, установивши, що кримінальну справу відносно позивачки було закрито у звязку з відсутністю в її діях складу злочину, на думку колегії суддів, сам цей факт вже дає їй право на відшкодування компенсації.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_13 щодо стягнутого на її користь розміру моральної шкоди, то вони, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки стягнутий на користь позивачки розмір моральної шкоди був встановлений у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, за оцінкою зібраних по справі доказів та внутрішнім переконанням суду першої інстанції, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, результати чого і були відображені у судовому рішенні.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2011року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: