АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - «сімейні правовідносини» Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

встановила:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 4 вересня 1976 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. На підставі укладеного 20 червня 2001 року договору купівлі-продажу вони набули право власності на квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що у 2005 році шлюбно-сімейні відносини між ним припинені, а право власності на квартиру зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_1, з урахуванням уточнених у жовтні 2011 року позовних вимог, ОСОБА_2 просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири.

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом, мотивуючи який зазначила, що спірну квартиру було придбано частково за кошти її двоюрідного брата, за її особисті кошти було проведено капітальний ремонт квартири, внаслідок чого істотно збільшилась її вартість, з 2001 року ОСОБА_2 не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину спірної квартири, стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. на відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції не врахував, що частину коштів на її придбання було надано її двоюрідним братом, в квартирі було проведено капітальний ремонт за кошти, отримані від продажу належного їй домоволодіння в с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, а також не взяв до уваги, що за період з 2005 року ОСОБА_2 на брав участі в оплаті комунальних послуг, у звязку з чим має сплатити їй 1/2 частину їх вартості в сумі 7150 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції керувався тим, що зазначене нерухоме майно набуте сторонами під час шлюбу, у звязку з чим є об'єктом спільної сумісної власності, частки подружжя в якій рівні, а також недоведеністю ОСОБА_1 обставин, наявність яких є підставою для відступлення від начала рівності часток та стягнення з ОСОБА_2 ? частини вартості комунальних послуг.

Судова колегія не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що під час перебування у зареєстрованому 04 вересня 1976 року шлюбі, на підставі нотаріально посвідченого 20 червня 2001 року договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набула право власності на квартиру квартири № 40 в будинку № 66 А по проспекту Леніна в м. Харкові.

Відповідно до ч 1. ст. 22 КпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Тобто названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя та рівність їх часток, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Встановивши, що спірне нерухоме майно було придбано одним із подружжя (ОСОБА_1Г.) за час шлюбу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що це майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2, визнавши за ним право власності на ? частину квартири, залишивши ? її частину іншому подружжю - ОСОБА_1, за якою було зареєстровано право власності на квартиру в цілому. При цьому судом правильно не взято до уваги, як неналежні, докази про участь у придбанні спірної квартири іншою особою - двоюрідним братом ОСОБА_1 шляхом передачі позивачці грошей в сумі 2 000 доларів США для придбання спірної квартири.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами істотного збільшення вартості спірного майна за рахунок її особистих коштів після припинення шлюбно-сімейних відносин, а також існування інших обставин, з якими закон повязує можливість відступити від начала рівності часток подружжя, не надано доказів оплати нею комунальних послуг у цей період, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді