АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Куценко Т.Р.

при секретарі: Ляпченко Л.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та зобовязання припинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

У травні 2011 року позивачка звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилалась на те, що 19 лютого 2008 року між нею та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR100030188, за умовами якого відповідач надав кредит у розмірі 25318,38 грн. під заставу автомобілю ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1. 29 січня 2010 року Лозівським районним судом Харківської області ухвалено рішення за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, за яким було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ЗАЗ 110307, але банк тільки 17 травня 2010 року вилучив заставлено майно. Позивач вважає, що відповідач незаконно нарахував заборгованість за кредитно-заставним договором після ухвалення рішення, тому просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості незаконними, зобовязати відповідача припинити здійснювати нарахування за кредитно-заставним договором (а.с.2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року в позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (а.с.95-97).

В апеляційній скарзі (а.с.99-102) позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, оскільки:

- суд не дослідив причини невиконання відповідачем рішення Лозівського районного суду Харківської області від 29 січня 2010 року;

- суд прийшов до передчасного висновку щодо невиконання нею, позивачкою, обо-вязку щодо сприяння у реалізації прав відповідача під час реалізації предмета застави автомобіля;

- суд не дослідив, чому після реалізації автомобіля 19 серпня 2010 року відповідач не надав позивачці у відповідності до ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» письмовий звіт про результати продажу автомобілю;

- судом не встановлено, з чого складається заборгованість в розмірі 10996,13 грн., нарахована банком станом на 01 листопада 2010 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що 19 лютого 2008 року між ОСОБА_3 (після укладення шлюбу ОСОБА_2) та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR100030188, за умовами якого відповідач надав позивачці кредит у розмірі 25318,38 грн. під заставу автомобілю ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був по акту прийому-передачі переданий позивачем банку для реалізації, отримані після реалізації кошти були направлені на погашення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами кредитно-заставного договору від 19 лютого 2008 року № DN81AR100030188 відповідач надав позивачці кредит у розмірі 25318,38 грн. на придбання автомобіля ЗАЗ 110307, вартістю 21380,00 грн. (а.с.18-31).

За рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 29 січня 2010 року звернуто стягнення на предмет застави належний позивачці автомобіль в рахунок погашення заборгованості в розмірі 23709,11 грн., що була нарахована станом на 05 травня 2009 року та перевищувала вартість нового автомобіля у розмірі 21380,00 грн. (а.с.36-38).

За час з 05 травня 2009 року, на який була розрахована заборгованість при зверненні до суду з позовом, до 29 січня 2010 року, коли було ухвалене рішення Лозівським райсудом, банком здійснювалось подальше нарахування заборгованості.

Відповідно до вимог Глави 50 «Припинення зобовязання» Цивільного кодексу України зобовязання не припиняється внаслідок звернення до суду або ухвалення судового рішення.

Тому банком обгрунтовано після ухвалення судового рішення до часу реалізації автомобіля нараховувалась заборгованість на залишок кредиту.

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитно-заставного договору впершу чергу погашається неустойка (пеня) та заборгованість що є простроченою, а потім погашаються текущі платежі за кредитним договором.

Така ж черговість погашення вимог за грошовим зобовязанням встановлена і ч.1 ст.534 ЦК України.

Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку реалізація заставного автомобіля здійснена в серпні 2010 року, внаслідок чого було погашено: заборговність за простроченою частиною кредиту в сумі 8052,90 грн., частина поточної заборговності кредиту в сумі 5907,69 грн., відсотки у сумі 4920,83 грн., пеня у сумі 4350,35 грн.(а.с.90-92).

Відповідно до цього залишок непогашеного кредиту після реалізації автомобіля складає 9257,33 грн., а загальна заборгованість позивачки за кредитним договором станом на 31 серпня 201 року складає 14327,37 грн.

Зазначений розрахунок заборгованості, наданий банком суду першої інстанції, позивачкою не спростований.

Доводи апеляційної скарги щодо штучного утворення банком умов для створення нового розміру заборгованості не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним на-лежним чином, кредитор (банк) не пов'язаний конкретними строками щодо виконання судового рішення, а строки реалізації автомобіля залежать від наявності покупця та вигідної пропозиції щодо вартості продажу.

Не є підставою для скасування судового рішенн і доводи апеляцйіної скарги щодо ненадання банком письмового звіту позивачці щодо продажу автомобіля та не встановлення судом з чого складається заборгованість в розмірі 10996,13 грн., нарахована банком станом на 01 листопада 2010 року, оскільки зазначені питанн не були предметом судового спору.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: