Справа № 2-669/11
31 жовтня 2011 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Жмурко П.Я.
при секретарі Шаршонь Т.М.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок злочину , -
У позовній заяві позивач посилається на те, що 09.12.2005 року близько 01:24 год., на 29 км. автодороги Полтава-Красноград, автомобіль ГАЗ 3302-14 СПГ, д.н.з. AO54-21АВ, під керуванням ОСОБА_3, скоїв на нього (пішохода) наїзд. Внаслідок наїзду він отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 41 від 14.02.2006 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. З 09.12.2005 року по 30.12.2005 року він перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні. З 31.12.2005 року по 28.05.2006 року він продовжив лікування, амбулаторно, у Карлівській ЦРЛ. 26 травня 2006 року йому призначено 3 групу інвалідності у зв'язку з діагнозом: залишкові явища забою головного мозку важкого ступеня. Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії № 1 від 7 червня 2011 року, 3 група інвалідності встановлена на строк до 1 липня 2013 року. Він є пенсіонером і перебуває на обліку в УПФ України в Карлівському районі.
Вищевказана ДТП сталася з вини водія автомобіля ГАЗ 3302-14 СПГ - ОСОБА_3, який на час її скоєння перебував у трудових відносинах з відповідачем. ДТП сталася під час та у зв'язку з виконанням ОСОБА_3 трудових обов'язків. Відносно ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка була провадженням закрита на підставі Закону України Про амністіювід 08.07.2011 року. Позивач був визнаний потерпілим по даній кримінальній справі. На досудовому слідстві та під час судового розгляду справи він заявляв цивільний позов, який залишений без розгляду.
В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги з підстав вказаних в позовній заяві і просить суд задовольнити позов у повному обсязі
Третя особа в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення (судової повістки).
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення (судової повістки). Причину неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.
Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З постанови Карлівського районного суду Полтавської області про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3, від 03.08.2011 р., вбачається, що 09.12.2005 р. на 29 км. а/д Полтава-Красноград, автомобіль ГАЗ 3302-14 СПГ, під керуванням ОСОБА_3, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, що перебігав проїзну частину по вул. Леніна в м. Карлівка, внаслідок наїзду пішохід отримав тілесні ушкодження. В постанові зазначено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3, який порушив ПДР України. (а.с. 4)
З листа головного лікаря Карлівської ЦРЛ за вих. № 1054 також вбачається, що ОСОБА_1 було призначено 3 групу інвалідності, за наслідками отриманих ним під час ДТП тілесних ушкоджень. (а.с. 8)
З довідки сер. МСЕ, серія 7-66 ТЕ, №0175119, та посвідчення серії АЗ №261164 вбачається, що 3 група інвалідності встановлена ОСОБА_1 на термін з 01.06.2011 року по 30.06.2013 року. (а.с. 6, 7)
Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що в результаті завданих в ДТП, яка сталася 09.12.2005 року, ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, йому була встановлена 3 група інвалідності.
В судовому засіданні було досліджено матеріали кримінальної справи №1-29/2011 по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що автомобіль ГАЗ 3302-14 СПГ, д.н.з. AO54-21АВ, яким керував ОСОБА_3 належав на праві власності ОСОБА_2 З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2, згідно трудового договору від 30.09.2005 року. 09.12.2005 року ОСОБА_3 керував автомобілем ГАЗ 3302-14 СПГ, д.н.з. AO54-21АВ, у звязку з виконанням своїх трудових обовязків.
Відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
З вимог ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.
Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що власником автомобіля ГАЗ 3302-14 СПГ, д.н.з. AO54-21АВ, за участю якого сталося ДТП 09.12.2005 року, є ОСОБА_2, а ОСОБА_3 в момент ДТП керував автомобілем виконуючи свої трудові обовязки, то майнову та моральну шкоду завдану ОСОБА_1 має відшкодувати саме ОСОБА_2
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.
Як уже було встановлено в судовому засіданні позивач зазнав значного ушкодження здоровя в результаті ДТП, проходив тривалий курс лікування, з матеріалів кримінальної справи № 1-29/2011 вбачається, що отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 41 від 14.02.2006 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Моральна шкода заподіяна ОСОБА_1 полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з отриманими травмами та подальшим лікуванням, стресі та сильному душевному хвилюванні у звязку з ДТП та погіршенням стану здоровя. Внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, позивачу була встановлена 3 група інвалідності. Всі перелічені обставини вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвели до зміни звичного для нього та його родини способу життя. Такі життєві обставини суттєво вплинули на моральний стан ОСОБА_1
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. ... При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, ступінь, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, те, що у звязку з лікуванням та встановленням йому групи інвалідності він позбавлений можливості вести звичний для нього спосіб життя.
Суд також вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 до витрат повязаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.
В судовому засіданні досліджено квитанцію №468 від 09.08.2011 р., згідно якої позивач оплатив послуги адвоката у розмірі 2000 грн. (а.с. 10)
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1186, 1187 ст. ст. 57, 60, 79, 88, 169, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок злочину задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (дата народження не встановлена), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Чинадійово, вул. Санаторна, 9, на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення.
Суддя Жмурко П.Я.