АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2722/11 Номер провадження 22-ц/1690/4160/11Головуючий у 1-й інстанції Лободенко О.С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, ОСОБА_3, треті особи Головне Управління Державного казначейства України в Полтавській області, Кременчуцьке міське управління УМВС України в Полтавській області про стягнення шкоди заподіяної вчиненим злочином,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вище-зазначеним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та ОСОБА_3. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь витрати, понесені ним на лікування в сумі 3622 грн. та з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 800 000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на лікування в сумі 3622 грн.

З Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду в сумі 10000 грн., завдану злочинними діями сержанта міліції ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

З даним судовим рішенням частково не погодились позивач ОСОБА_2 та відповідач Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача Головного Управління МВС України в Полтавській області на його користь моральну шкоду в сумі 800000 грн., завдану йому злочинними діями сержанта міліції ОСОБА_3.

В свою чергу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в апеляційній скарзі посилалось на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та з цих підстав просило скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2011 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до УМВС України в Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 та відхилення апеляційної скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з наступних підстав.

Відповідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується ніким зі сторін, що в ніч з 30 на 31 серпня 2003 року позивач разом з дружиною відпочивав в кафе-барі «Дар»я-Т» в районі центрального міського пляжу м. Кременчука. Приблизно о другій годині ночі, збираючись покинути кафе, він чекав дружину, яка відійшла. В цей час до нього підійшов сержант міліції ОСОБА_3, який перевищуючи, всупереч ст. ст. 13, 14 Закону України «Про міліцію», надані йому повноваження, взяв його за брючний ремінь та вивів з приміщення кафе-бару на вулицю, де, незважаючи на скупчення інших осіб біля місця конфлікту, дістав спецзасіб для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями «Корнет-С» та умисно зробив постріл у область обличчя позивача, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді травми правого ока, що викликала забій очного яблука тяжкого ступеню, контузію важкого ступеню з гемофтальмом, крововилив у порожнину очного яблука, відшарування сітківки правого ока, крововиливу навколо ока, розриви нижнього віка ока, що ускладнилося повною втратою зору на праве око, закритої черепно-мозкової травми, що викликала струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали відсоток втрати загальної працездатності більше ніж на 1/3.

Вказаний факт зафіксовано у висновку медико-соціальної експертної комісії №1 Полтавського облздраввідділу від 21.04.2004 року, згідно якого позивачу встановлена ІІІ група інвалідності.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2010 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, які пов»язані зі здійсненням функцій представника влади на строк 3 роки.

Також судом встановлено, що внаслідок заподіяних позивачу незаконними діями відповідача ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні та поніс у зв»язку з цим значні матеріальні витрати, які суд обгрунтовно стягнув із ОСОБА_3 на користь позивача в розмірі 3622 грн., виходячи із їх документального підтвердження.

Судове рішення в частині задоволення даних позовних вимог ніким зі сторін не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо помилкового висновку місцевого суду про відшкодування позивачеві моральної шкоди саме УМВС України в Полтавській області.

Так, за змістом ст. 5 Закону України «Про міліцію» міліція має виконувати свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. У разі невиконання працівниками міліції встановлених вимог, особа, права якої були порушені, може звернутися до суду із заявою про відшкодування шкоди. Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 вищевказаного Закону, при порушенні працівником міліції прав і законних інтересів громадянина, міліція зобов»язана вжити заходів до поновлення цих прав, відшкодування завданих матеріальних збитків, на вимогу громадянина публічно вибачитися.

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 злочинними діями сержанта міліції ОСОБА_3 була спричинена моральна шкода, яка має бути стягнута на користь позивача з УМВС України в Полтавській області, яке здійснює фінансування районних відділів міліції.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на ч. 13 ст. 5 Закону України «Про міліцію» щодо обов»язку працівників органів міліції нести матеріальну відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями або бездіяльністю в межах, встановлених законом, не суперечить висновкам суду першої інстанції, зважаючи на те, що матеріальна шкода на користь позивача стягнута саме з відповідача ОСОБА_3

Однак, при визначенні розміру моральної шкоди місцевий суд не достатньо врахував ступінь, характер та тривалість моральних страждань, спричинених позивачу, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв»язків, вимагають від нього зусиль для організації свого життя. Так, ОСОБА_2 незаконними діями працівника міліції було заподіяно значну моральну шкоду, що виразилась у спричиненому йому фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з ушкодженням здоров»я, що залишилось на все життя, призвело до інвалідності та сильного емоційного потрясіння.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача частково задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 з 10000 грн. до 30000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2011 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 з 10000 грн. до 30000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: