Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-309/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2011 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі : головуючої - Сотської С.О.

при секретарі Биковій О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України, ВАТ філія Первомайське відділення № 194 про повернення вкладу.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про повернення банківського вкладу в сумі 32000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що з 07.02.1991 року з відповідачем уклав договір банківського вкладу, відкривши рахунок № 16322 на суму 4000 карбованців, на підтвердження чого отримав ощадну книжку.

Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити йому компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень, та повернути вклад в сумі 32000 грн., із розрахунку 1 карбованець відповідає 1 долар США, що еквівалентно 8 грн., але йому було безпідставно відмовлено.

Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода в сумі 5000 грн, яку просив стягнути.

Посилаючись на те, що відповідач суттєво порушив умови договору, внаслідок чого його фактично позбавлено власності на кошти, просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні свої вимоги підтримав.

Відповідачі в особі представника позов не визнали, посилаючись на відсутність вини банку в знеціненні вкладів та неможливості повернути реальні гроші позивачу в сумі в якій він просить.

Відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року № 537/96 ВР (надалі-закон від 21.11.1996р.), заощадження повертаються поетапно у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Установи ВАТ «Ощадбанк» проводять виплату проіндексованих заощаджень після надходження цих коштів на кореспондентський рахунок ВАТ «Ощадбанк». Поскільки такі кошти не надходили, тому позивачу було відмовлено у їх видачі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Встановлено, що з 7 лютого 1991 року ОСОБА_1 є вкладником Певромайського відділення «Державний ощадний банк України», рахунок № 16322. Йому видана ощадна книжка на суму 4000 карбованців.

Відповідно до Указу Президента СРСР від 22.03.1991 року «Про компенсацію населенню втрат від знецінення заощаджень у звязку з одноразовим підвищенням роздрібних цін» відповідачем була проведена 40% компенсація вкладів населенню в установах ощадного банку. Сума компенсації в 200 карбованців була зарахована на діючий рахунок позивача.

Так, станом на 31.12.1991 року сума залишку на рахунку позивача складала 4200 карбованців, та нараховані відсотки на суму 74,79 карбованців, а всього 4273,79 грн.

Згідно ст.. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» внески фізичних осіб Державного ощадного банку гарантуються державою.

Згідно ст.. 1 Закону України від 21.11.1996 року, держава взяла на себе зобовязання по відновленню знецінених заощаджень громадян, поміщених до установ ощадбанку в період до 2 січня 1992 року.

Виходячи з вимог ст.. 5 даного Закону, установи Ощадбанку провели одноразову індексацію внесків у співвідношенні 01 карбованець заощаджень на 01 грн. 05 коп., а проіндексовані суми віднесли на позабалансовий рахунок банку.

Позивачу була видана компенсаційна ощадна книжка за № 2938 (компенсаційний рахунок № 91551 на суму 4444,65 грн.) на підставі якої виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету .

Це сума, яку держава планує поступово виплачувати як компенсацію втрат від знецінення заощаджень.

Компенсаційний рахунок це фактичне оформлення права на отримання компенсації за наявності грошових коштів для компенсації заощаджень громадян, які визначаються в Державному бюджеті окремою статтею (ст.. 6 Закону)

В 2003 році Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про виплату в 2003 році громадянам України грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року в установи колишнього Ощадного банку СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до даної постанови відповідачу 08.04.2003 року було проведено виплату грошових заощаджень в сумі 50 грн. і залишок вкладу склав 4399,65 грн. Останні компенсаційні виплати державою здійснювалися в 2008 році в розмірі 1000 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 року № 1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень вкладених до 2 січня 1992 року в установах Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобовязання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території української РСР».

07 березня 2008 року позивач, як вкладник був внесений до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян». Кошти надходили та виплачувалися згідно першочерговості реєстрації. З 14 березня 2008 року було припинено надходження коштів і вкладник не отримав компенсації.

20 травня 2009 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481, згідно якої передбачалося провести в 2009 році виплату громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень у загальному розмірі 250 мільйонів гривень, однак протягом 2009 року зазначені кошти не надійшли.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 липня 2002 року у справі «Особа, 3 та інші проти України» визначено, що стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює для держави загального обовязку щодо проведення систематичного індексування заощаджень для виправлення згубних наслідків інфляції та збереження купівельної спроможності вкладних коштів.

При цьому, початкові вклади незаперечно становлять «майно» яке належить позивачу у сенсі ст.. 1 Першого Протоколу до Конвенції, і тому не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають.

Що стосується коштів, передбачених Законом України від 21.11.1996 року та відповідних проіндексованій вартості вкладів, Європейський суд з прав людини зазначає, що ці кошти належать до коштів державного казначейства, що їх держава виділяє на певних умовах.

Право на індексування заощаджень не гарантується, як таке статтею 1 Протоколу № 1.

Твердження позивача про те, що сума коштів, яка залишилася на початкових (основних) вкладах підлягають індексації з розрахунку 1 карбованець 1 долар США судом не може бути взята до уваги, поскільки це не ґрунтується на законі.

Позивачу за його бажанням може бути повернута сума первинного вкладу, яка була передана Ощадбанку на зберігання до 2 січня 1992 року, не залежно від їх нинішньої реальної вартості.

Викладене свідчить, що вимоги позивача про повернення відповідачем 32000 грн. задоволенню не підлягають, з цих же підстав і не підлягають задоволенню його вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного ощадного банку України, ВАТ філія Первомайське відділення № 194про повернення коштів в сумі 32000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд 1-ї інстанції, в 10-ти денний строк з дня винесення.

СУДДЯ: