Справа № 22-ц-5156/11 Головуючий у І інстанції Буймова Л. П.
Категорія 20 18.10.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2011 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі Соловйову A.B.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на спадкову частину будинку ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з з вказаним позовом, який обгрунтовував тим, що є спадкоємцем після смерті своїх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідач є його братом по лінії мами і має право на спадщину після смерті матері ОСОБА_7 Вважав, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27 січня 2006 року Фастівської районною державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_4 є недійсним правочином, оскільки здійснене під впливом обману та у результаті зловмисної домовленості, оскільки мати ввела позивача в оману, щодо неоформления спадщини та оскільки в добровільному порядку сторони не можуть домовитись про поділ спадщини, Просив визнати свідоцтво на право на спадщину за законом, видане Фастівською Державною нотаріальною конторою 27 січня 2006 року на ім'я ОСОБА_6 після смерті 31.08.2004 року ОСОБА_4 недісним, визнати договір дарування 2/5 частин будинку, розташованого в селищі Борова по вулиці Поповича, 6-а, по якому ОСОБА_6 подарувала 2/5 частин спірного будинку ОСОБА_8 та визнати за позивачем ним право власності на 7/40 частин спірного житлового будинку, а також на 1/2 частину суми вкладів після померлого 31.08.2004 року ОСОБА_5.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2011 року позов задоволено.

У своїй апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити вимоги в повному обсязі, при цьому посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п. 4 ч.І ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

/3 матеріалів справи вбачається, що 24.02. 2004 року батько позивача - ОСОБА_6М подарував йому 3/5 частини будинку в смт. Борова, по вул. Поповича.

31.08.2004 року батько позивача помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 2/5 частини будинку в смт. Борова, по вул. Поповича та на грошові вклади у відділенні Ощадбанку України Після смерті ОСОБА_4 єдиними спадкоємцями першої черги був позивач та його мати ОСОБА_7 (дружина померлого). Після смерті батька, позивач спадщину не оформив, стверджуючи, що домовився з матірю про оформлення спадщину після її смерті та оскільки стверджував, що начебто проживав у спірному будинку.

26 січня 2006 року отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_7, після смерті її чоловіка ОСОБА_4.

У лютому 2006 року позивач звертається до Фастівського міськрайонного суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно по вул. Поповича. 6-а в сел. Борова Фастівського району про що свідчить ухвала суду (а.с. 38), маючи намір в подальшому звернутись до суду із заявою про поділ спадкового майна, але в подальшому з позовом не звернувся,

30 березня 2006 року ОСОБА_6К подарувала 2/5 спірної частини будинку відповідачу.

09.07.2010 року померла мати сторін - ОСОБА_6

/ Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки продовжував проживати в спадковому будинку та помилково вважав, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27 січня 2006 року на імя ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_4 є недійсним правочином, оскільки здійснене під впливом обману.

З таким висновком судова колегія погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Крім того, відповідно до ст..З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року місцем проживання особи є - адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

За правилами вказаної норми особа вважається такою що постійно проживає у певному місці, у випадку не лише фактичного проживання, а й реєстрації за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи та й позивач не заперечував той факт, що він зареєсторований в м. Києві з 23.06.2004 р. (а.с. 21). Крім того, колегією суддів встановлено, що факт того, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька оскільки проживав у спірному будинку на який посилався суд першої інстанції є сумнівним, а дані про постійне проживання є суперечливими про що свідчать як матеріали справи так і довідки Борівської селищної ради.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що він фактично прийняв спадщину, та його не можна вважати таким, що постійно проживав у будинку спадкодавця на момент його смерті.

Крім того, колегія суддів вважає, що визнаючи свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27 січня 2006 року на імя ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_4 недійсним правочином, оскільки воно здійснене під впливом обману, суд першої інстанції не вказав норми матеріального та процесуального права, які дали підстави для такого висновку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини, але доказів, які б підтверджували в установленому законному порядку вимоги позивача в матеріалах справи відсутні та колегії не надані.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може бути визнане законним та підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.п. З, 4 ч.І ст. 309 ЦГІК України є підставою для скасування судового рішення суду з ухваленням нового рішення по суті позову.

На підставі наведеного та керуючись статтями 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на спадкову частину будинку, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: