АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: кредитні відносини Доповідач Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

при секретарі - Міхно І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою закритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», 3-і особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним, -

встановила:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «ОСОБА_1 Аваль», 3-і особи: ОСОБА_3 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним.

Після уточнення позову вказував, що 13.03.2009 року між ЗАТ «ОСОБА_1 банк Аваль», місцезнаходження якого за адресою: м. Київ. вул. Лєскова, 6.9 та ОСОБА_2 який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено договір іпотеки №12/07-01/0112. Згідно умов п.1.2 договору предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира за адресою: с. Ківшарівка, 6.35АДРЕСА_1.

Договори іпотеки нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню, яке проводиться за місцезнаходженням нерухомості, яка є предметом іпотеки або за місцезнаходженням іпотекодержателя чи іпотекодавця. Вважає, що договір іпотеки не міг бути укладений та відповідно посвідчений нотаріально в м. Харкові, він міг бути нотаріально посвідчений в м. Києві або в м. Купянську Харківської області.

Також вважає, що його ввели в оману, оскільки укладаючи договір іпотеки він не був знайомий з умовами договору, у нього не було причин укладати вказаний договір іпотеки.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник 3-ї особи ОСОБА_3 проти позову заперечував надавши письмову заяву.

Представник ЗАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» проти задоволення позовних вимог заперечував.

3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу проти позову заперечувала.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2011 року позов задоволено.

Суд визнав не дійсним договір іпотеки № 12/07-010112 від 13.03.2009 року укладений між ЗАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» і ОСОБА_2, стягнув з ЗАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» 37,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ЗАТ «ОСОБА_1 банк Аваль» посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Судова колегія, перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що іпотечний договір(а.с.14-17) укладено Банком з гр. ОСОБА_2, як з майновим поручителем, про що зазначено в договорі .

П.1.1. Іпотечного договору визначає, що цей договір є забезпеченням виконання Позичальником ОСОБА_3І.(третя особа) зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 221 від 01.09.2005 року, та будь-якими кредитними договорами укладеними у відповідності до Угоди, укладених між Іпотекодержателем та Позичальником, за умовами яких Позичальник зобов'язується перед Іпотекодержателем повернути кредитні кошти (загальний розмір позичкової заборгованості у відповідності до умов Угоди не може перевищувати суму 82 928,00 доларів США, з кінцевим терміном дії Угоди встановленим 29.12.2012 року, сплатити відсотки за користування ними тощо.

У відповідності до п.2.1.6. ст. 2 - іпотечного договору № 12/07-01/0112 укладеного сторонами 13.03.2009 року Іпотекодавець ОСОБА_2 ознайомлений та згоден з умовами Генеральної кредитної угоди № 221 від 01.09.2005 року, розуміє її зміст і погоджується з тим, що предмет іпотеки є забезпеченням виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Генеральною кредитною Угодою та Кредитними договорами, що укладені у відповідності до угоди, про що свідчить його підпис.

Також у відповідності до п.9.12 Іпотечного договору, копія договору надана позивачеві, як стороні договору.

За таких обставин посилання позову на ті обставини, що позивача ввели в оману, що йому не відомі умови кредитних договорів, - безпідставні.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Іпотека, в силу ст. 575 ЦК України, є окремим видом застави нерухомого майна.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Статтею 18 Закону України "Про іпотеку" у редакції від 05.06.2003 р., що діяла на момент укладення іпотечного договору, передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Істотні умови іпотечного договору визначені названою статтею, якою передбачено, що істотною умовою договору іпотеки для іпотекодавця та іпотекодержателя (резидентів) - юридичних осіб є відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; посилання на випуск заставної або її відсутність.

Вирішуючи спір про визнання іпотечного договору недійсним, суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Судова колегія вважає, що оспорюваний іпотечний договір укладено з дотримання вимог діючого законодавства, позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Нотаріальне посвідчення правочину закон визначає як вимогу до форми, а не до змісту правочину (ст. 209 ЦК України); правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору окремо передбачені ст. 220 ЦК України.

Обґрунтовуючи та уточнюючи(а.с.73) позовні вимоги, ОСОБА_2 керувався ст. ст. 203, 215 ЦК України, при цьому посилався також на те, що в порушення Закону України "Про нотаріат" договір іпотеки нотаріально посвідчено, але не за місцем знаходження нерухомого майна чи місцем знаходження (місцем проживання) іпотекодавців чи іпотекодержателя, договір укладено в м. Харкові, а не в м. Києві або в м. Купянську Харківської області.

Відповідно до вимог ст. 211 ЦК України, якщо в правочині не вказане місце його вчинення, то: 1) місцем вчинення одностороннього правочину є місце вираження волі сторони; 2) місце вчинення дво- або багатостороннього правочину встановлюється відповідно до ст. 647 цього Кодексу.

Статтею 647 ЦК України передбачено, що договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, місце укладення договору зазначається в самому договорі й лише в разі відсутності такої вказівки застосовуються передбачені ст. 647 ЦК України правила визначення місця укладення договору.

Разом з тим законом не передбачено, що місцем укладення договору може бути виключно те місце, яке визначене за ст. 647 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, в іпотечному договорі вказане місце його вчинення - м. Харків.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 та його представником в відповідності з вимогами ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За встановлених обставин судова колегія вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 немає.

Керуючись ч. 3 ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» задовольнити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2011 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: