Справа № 22ц-5799/11 Головуючий в 1 інстанції Шевченко І.І.
Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Яворського М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.

при секретарі Сашко Я.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2010 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнила (а.с.35), до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження дитини вказано відповідача, в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дітей відповідного віку до повноліття дитини, мотивуючи тим, що вона проживала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з лютого 2006 року до березня 2010 року. У вказаний період вона народила доньку ОСОБА_4, батьком якої є відповідач. На час звернення до суду з даним позовом позивачка не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Заочним рішення Кагарлицького районного суду від 31 січня 2011 року позовні вимоги задоволено повністю. Суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дітей відповідного віку до повноліття дитини, та судові витрати на корить держави.

Ухвалою Кагарлицького районного суду від 21 червня 2011 року було задоволено заяву ОСОБА_2 від 6 червня 2011 року про перегляд заочного рішення, та скасовано заочне рішення Кагарлицького районного суду від 31 січня 2011 року.

Заочним рішення Кагарлицького районного суду від 03 серпня 2011 року уточнені позовні вимоги задоволено. Суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дітей відповідного віку починаючи з 22 вересня 2010 року до повноліття дитини, та судові витрати на корить держави.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва, за місцем проживання апелянта, з мотивів порушення судом норм процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно даних свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису від 15.10.2010 року.

Суд також послався на норми Сімейного Кодексу України щодо обовязку та можливості батьків утримувати дитину, та щодо визначення розміру аліментів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи: копія паспорту позивачки та довідка сільської ради, що ОСОБА_5 позивачка по справі, зареєстрована з 28 вересня 1996 року та проживає разом зі своєю донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в с.Шубівка, Кагарлицького району Київської області (а.с.3 зворот та а.с.5).

Батьком дитини, згідно даних свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, записано ОСОБА_2 (а.с.2). А також згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін від 15.10.2010 року, встановлено, що на підставі спільної заяви про визнання батьківства від 23.11.2007 року було внесено запис про батьків дитини, батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_3 (а.с.6)

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції в рішенні не було зазначено що це є повторне заочне рішення не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення, оскільки, відповідно до ст. 226 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Окремої вимоги вказувати що заочне рішення є повторним нормами даного Кодексу не передбачено.

Про повторне заочне рішення говориться лише в ч. 3 ст. 232 ЦПК України, де вказано, що повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Доводи апелянта про те, що судом не було досліджено (не встановлено) той факт, а позивачем не надано доказів, що він проживав з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, правового значення для справи не має, так як в даній справі це не є предметом спору.

Посилаючись на те, що суд не перевірив і не встановив на якій підставі в документах зазначено, що заява складена виконавчим комітетом Шубівської с/ради, не відповідає дійсності, оскільки в рішенні суд послався на копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін від 15.10.2010 року (а.с.117).

Крім цього, на запитання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що про батьківство він дізнався більше року тому, факт батьківства в суді не оспорював.

В своїх запереченнях на позовну заяву (а.с.43) ОСОБА_2 вказує, що він працює, добровільно надає матеріальну допомогу доньці ОСОБА_6, також на його утриманні перебувають ОСОБА_7 та батьки-пенсіонери, які постійно хворіють. Але докази на підтвердження своїх заперечень не надав, як і не надав докази чи спростування щодо ненадання в добровільному порядку матеріальної допомоги доньці - ОСОБА_4.

Також апелянт не надав суду ніяких доказів щодо стану його здоровя, довідку про його доходи, та докази щодо сплати аліментів за виконавчими листами іншим утриманцям, тому його апеляція в цій частині є необґрунтована, не підтверджена доказами та не спростовує висновків суду першої інстанції в цій частині.

Клопотання апелянта про направлення справи на новий судовий розгляд до Святошинського районного суду м. Києва, за місцем проживання відповідача, не підлягає до задоволення, оскільки нормами ст.110 ЦПК України закріплено перелік справ підсудність яких визначається за вибором позивача. Так відповідно до ч.1 вказаної статті позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Позивачка по справі, зареєстрована та проживає з 28 вересня 1996 року разом зі своєю донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в с.Шубівка, Кагарлицького району Київської області (а.с.3 зворот та а.с.5).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 п. ч.1, 315, 317,319, 209,218 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_8