Справа №2-1127/11
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Панченко О.М.

при секретарі - Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те, що 21.12.2005 року її двоюрідний брат ОСОБА_2 уклав у Шевченківському районному відділенні банку «Аваль» кредитну угоду на придбання автомобіля ВАЗ 21099. У 2008 році відповідач запропонував їй замість нього виплачувати кредит на вказаний транспортний засіб, оскільки на той час він мав вже три кредити в банківських установах і не мав матеріальних можливостей сплачувати кошти по ним, пообіцявши надати їй зазначений автомобіль в користування в майбутньому після повного погашення нею суми кредиту та переоформити його на неї. Починаючи з 21.01.2008 року вона почала виплачувати кредит та проценти по кредиту відповідача у Вишгородському відділенні КРД «РБ Аваль» в доларах США, що підтверджується відповідними квитанціями. З 21.01.2008 року по 27.11.2009 року нею було сплачено кредит та проценти по кредиту на загальну суму 4 342,27 доларів США, що еквівалентно 24 801,02 грн. В грудні 2009 року до неї звернувся відповідач і попросив терміново повернути йому автомобіль, змусивши її віддати йому ключі від нього та технічний паспорт. Оскільки свої обіцянки щодо переоформлення автомобіля на неї відповідач не виконав, а також відмовився повернути їй кошти, що були нею сплачені за кредитом та відсотками, вона була вимушена звернутися з даним позовом до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 24 801 грн. 02 коп., а також відшкодувати їй витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник в повному обсязі підтримали заявлений позов, просили суд про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що дійсно позивач сплачувала з 21 січня 2008 року по 27 листопада 2009 року кредитні кошти за автомобіль ВАЗ 21099, який було оформлено на нього, проте, у них була усна домовленість про те, що позивач буде сплачувати вказані кошти за користування зазначеним транспортним засобом. Після повної виплати нею кредитних коштів за автомобіль, вони домовилися про те, що він його продасть, а кошти, виручені від продажу вони розділять між собою, проте цього так і не сталося, оскільки ринкова вартість автомобіля стала набагато менша ніж та вартість за яку він його придбав. Вважає, що не повинен повертати кошти позивачу, оскільки на момент виплати нею кредитних коштів, вона користувалася автомобілем. На даний час автомобіль знаходиться у його користуванні.

Представником відповідача в судовому засіданні було повністю підтримано заперечення його довірителя.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, допитавши свідка ОСОБА_3, вивчивши письмові матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2005 року відповідач по справі - ОСОБА_2, що являється двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 уклав у Шевченківському районному відділенні банку «Аваль» кредитну угоду за №014/2563/73/24106 по програмі «Автомобіль в кредит» на придбання автомобіля ВАЗ 21099. (а.с. 45-46).

Як було встановлено при розгляді справи і не оспорювалося відповідачем, у 2008 році останній запропонував позивачу замість нього виплачувати кредит за транспортний засіб ВАЗ 21099, оскільки на той час він мав вже три кредити в банківських установах і не мав матеріальних можливостей сплачувати кошти по ним, пообіцявши надати їй зазначений автомобіль в користування.

Починаючи з 21.01.2008 року і по 27.11.2009 року позивач ОСОБА_1 сплачувала кредит та проценти по кредиту відповідача у Вишгородському відділенні КРД «РБ Аваль» в доларах США на загальну суму 4 342,27 доларів США, що еквівалентно 24 801,02 грн., що підтверджується квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 7-27) та користувалася зазначеним автомобілем.

Як вказував в судовому засіданні відповідач у нього з позивачем була усна домовленість про те, що остання з січня 2008 року буде сплачувати кошти за користування транспортним засобом ВАЗ 21099 і після повної виплати нею кредитних коштів за автомобіль, він його продасть, а кошти, виручені від продажу вони розділять між собою, проте цього так і не сталося, оскільки ринкова вартість автомобіля стала набагато менша ніж та вартість за яку він його придбав.

Судом встановлено, що на даний час кредит, що було оформлено відповідачем по справі 21.12.2005 року по програмі «Автомобіль в кредит», повністю погашено 05.03.2010 року (а.с.47).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1, оскільки як було встановлено при розгляді даної справи, відповідач ОСОБА_2 безпідставно набув кошти в розмірі 24 801 грн. 02 коп., усну домовленість про продаж транспортного засобу та розділ між ним та позивачем виручених від реалізації автомобіля коштів не виконав та в добровільному порядку відмовився повернути позивачу сплачені нею суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1212 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 24 801 грн. 02 коп., а також витрати пов»язані із сплатою інформаційно технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 248 грн. 01 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: