Справа №2-252/11
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Скрипка О.І.

при секретарі Федорченко Г.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» про визнання частково недійсними умов договору, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в сумі 929537 грн. 36 коп. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ВАТ «Селянський ОСОБА_1 «Дністер» (Банк-Кредитор) та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту від 21.06.2007 року № 5249/1 (надалі кредитний договір), згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредит на поточні потреби в розмірі 83000 доларів США строком до 19.06.2009 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору №5249/1 21.06.2007 року між ВАТ «Селянський ОСОБА_1 «Дністер» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі №617.

26.05.2008 року до кредитного договору були внесені зміни відповідно до Договору №1 про внесення змін, відповідно до яких змінено графік погашення кредиту. 09.06.2008 року до кредитного договору були внесені наступні зміни відповідно до Договору №2 про внесення змін та змінено процентну ставку до 15% річних від суми кредиту, що фактично перебуває в користуванні відповідача. 10.12.2008 року до кредитного договору були внесені зміни відповідно до Договору №3 про внесення змін, відповідно до яких було встановлено процентну ставку у розмірі 16,5% річних.

Банк-Кредитор свої зобов»язання щодо надання кредиту відповідачу виконав повністю. Кредитні кошти в розмірі 83000 доларів США були надані відповідачці трьома траншами, а саме:

-21.06.2007 року 45000 доларів США;

-18.04.2008 року 4000 доларів США;

-15.07.2008 року 34000 доларів США.

В порушення вимог п.1.1 кредитного договору ОСОБА_2 кредитні кошти

станом на 19.06.2009 року повернуті не були.

16.02.2010 року між Банком-Кредитором та ВАТ «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» згідно рішення загальних зборів акціонерів від 05.02.2010 року на далі позивач) було укладено договір про уступку права вимоги №02/5249, відповідно до умов якого Банк-Кредитор передав позивачу право вимоги всієї заборгованості за кредитним договором. Крім того, 16.02.2010 року між Банком-Кредитором та позивачем було укладено також договір про відступлення прав за іпотечним договором №02/5249, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №243. Того ж числа позивачем було направлено відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги.

В зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не здійснювала жодних дій по погашенню заборгованості, 24.06.2010 року позивачем було вручено вимогу про повернення кредитних коштів, яку відповідач отримала 30.06.2010 року. Однак і далі жодних дій по погашенню боргу відповідач не здійснювала.

Свої зобов»язання відповідач ОСОБА_2 виконала частково, у зв»язку з чим виникла заборгованість по кредиту: 82734,47 доларів США-сума основного боргу; 22294,95 доларів США-заборгованість за відсотками; 92085,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а всього за курсом НБУ на 15.06.2011 року-929537,36 грн.

В зв»язку з наведеним, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом і просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.

15 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» про визнання частково недійсними умов договору, відповідно до якої просила: визнати недійсним підпункт «а» п.1.1 додаткової угоди №3 від 10.12.2008 року до договору про надання кредиту на поточні потреби №5249/1 від 21.06.2007 року; визнати недійсною ч.2 п.4.5 ст.4 договору про надання кредиту на поточні потреби №5249/1 від 21.06.2007 року.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що встановлена підпунктом «а» п.1.1 Додаткової угоди №3 відсоткова ставка за кредитним договором у розмірі 16,5% річних, є несправедливою, а в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсною. Підставою для твердження про несправедливість відсоткової ставки за кредитним договором є те, що між попереднім підвищенням відсоткової ставки до 15% річних та наступним збільшенням до 16,5% річних не змінювалась облікова ставка НБУ, а тому у позивача не було підстав для збільшення відсоткової ставки за кредитним договором. Стосовно ч.2 ст.4.5 договору ОСОБА_2 вважає, що даною нормою передбачено подвійну його відповідальність, а тому норма також підлягає визнанню недійсною в силу пп.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, в судовому засіданні представником відповідача було подано доповнення до зустрічної позовної заяви про визнання частково недійсними умов договору, а саме, вважає, що підпунктом «а» п.1.1 Додаткової угоди № 3, якою було встановлено відсоткову ставку за кредитним договором у розмірі 16,5% річних, така умова договору не відповідає також умовам закону, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.2.1, 3.5 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Представник ОСОБА_2 вважає, що єдиною підставою для зміни відсоткової ставки є зміна облікової ставки НБУ, а будь-яка зміна відсоткової ставки з інших підстав, ніж зміна облікової ставки, є несправедливою, а тому в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає визнанню недійсною. Позивач за зустрічним позовом вважає, що банком порушено її права споживача при встановлені підвищення по сплаті відсотків за користування кредитними коштами до 16,5% річних та подвійної відповідальності за порушення виконання зобов»язання без законних на те підстав.

Крім того, ОСОБА_2 заперечує: проти нарахування відсотків за кредит за період з 25.01.2010 року до 15.02.2010 року в сумі 12699,52 доларів США через неправильне здійснене нарахування за цей період; заперечує проти стягнення пені, нарахованої до 15.02.2010 року в сумі 105257,36 грн., та просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені згідно ч.2 ст.258 ЦК України; заперечує проти застосування банком валютного курсу долара США станом на 16.06.2010 року при подачі позову та станом на 31.10.2010 року при збільшенні позовних вимог та просить при перерахунку простроченого зобов»язання з доларів США у гривні застосувати офіційний курс валюти на день пред»явлення позову - 29.07.2010 року - в розмірі 7,6901 грн. за 1 долар США.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі.

Представник відповідача за первинним позовом в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково: стягнення суми боргу в розмірі 82734,47 доларів США, відсотків за користування кредитом за період з 25.01.2010 року по 31.10.2010 року з ставкою 15% річних у розмірі 9810,08 доларів США, пені за прострочення погашення основного боргу -кредиту за період з 16.02.2010 року по 31.10.2010 року в розмірі 81070,21 грн., за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 4260,17 грн., зустрічний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об»єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ВАТ «Селянський ОСОБА_1 «Дністер» (Банк-Кредитор) та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту від 21.06.2007 року № 5249/1 (надалі кредитний договір), згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредит на поточні потреби в розмірі 83000 доларів США строком до 19.06. 2009 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом (а.с.7-9).

В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору №5249/1 21.06.2007 року між ВАТ «Селянський ОСОБА_1 «Дністер» та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі №617 (14-15).

26.05.2008 року до кредитного договору були внесені зміни відповідно до Договору №1 про внесення змін, відповідно до яких змінено графік погашення кредиту. 09.06.2008 року до кредитного договору були внесені наступні зміни відповідно до Договору №2 про внесення змін та змінено процентну ставку до 15% річних від суми кредиту, що фактично перебуває в користуванні відповідача. 10.12.2008 року до кредитного договору були внесені зміни відповідно до Договору №3 про внесення змін, відповідно до яких було встановлено процентну ставку у розмірі 16,5% річних (а.с.11-13).

В порушення вимог п.1.1 кредитного договору ОСОБА_2 кредитні кошти станом на 19.06.2009 року повернуті не були.

16.02.2010 року між Банком-Кредитором та ВАТ «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» згідно рішення загальних зборів акціонерів від 05.02.2010 року на далі позивач) було укладено договір про уступку права вимоги №02/5249, відповідно до умов якого Банк-Кредитор передав позивачу право вимоги всієї заборгованості за кредитним договором. Крім того, 16.02.2010 року між Банком-Кредитором та позивачем було укладено також договір про відступлення прав за іпотечним договором №02/5249, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі №243. Того ж числа позивачем було направлено відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги. (а.с.19-21).

В зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не здійснювала жодних дій по погашенню заборгованості, 24.06.2010 року позивачем було направлено вимогу про повернення кредитних коштів, яку відповідач отримала 30.06.2010 року. Однак і далі жодних дій по погашенню боргу відповідач не здійснювала.

Свої зобов»язання відповідач ОСОБА_2 виконала частково, у зв»язку з чим виникла заборгованість по кредиту: 82734,47 доларів США - сума основного боргу; 22294,95 доларів США - заборгованість за відсотками; 92085,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту з 15.06.2010 року по 15.06.2011 року, а всього за курсом НБУ на 15.06.2011 року-929537,36 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори.

Так, відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України зобов»язання може забезпечуватись шляхом встановлення неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов»язання. Законом встановлено письмову форму правочину про встановлення неустойки. Відповідно до п.4.5 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, процентів та комісій, в тому числі у випадку дострокового припинення кредитування, сплачувати банку додатково до встановленої процентної ставки пеню від суми простроченого платежу з розрахунку подвійної річної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення платежу та сплачує штраф за кожний випадок прострочення платежу в розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 були порушені умови договору щодо сплати кредитору відсотків за використання кредитом.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (Банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Зважаючи на те, що кредитний договір укладався стосовно іноземної валюти доларів США, а національною валютою України є гривня, сума боргу підлягає перерахуванню в національній валюті.

Виходячи з цього, суд вважає, що, відповідно до чинного законодавства України, своєю неправомірною бездіяльністю ОСОБА_2 порушила прийняті нею зобов»язання, встановлені кредитним договором.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що первинний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Вимоги зустрічного позову не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року було затверджено правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. ОСОБА_5 розроблено з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача, які пов»язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

ОСОБА_2 просить визнати недійсною встановлену підпунктом «а» п.1.1 Додаткової угоди № 3 відсоткової ставки за кредитним договором у розмірі 16,5% річних, в силу ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вона є несправедливою, посилаючись на те, між попереднім підвищенням відсоткової ставки до 15% річних та наступним збільшенням до 16,5% річних не змінювалась облікова ставка НБУ, а тому у позивача не було підстав для збільшення відсоткової ставки за кредитним договором.

Суд не приймає ці доводи відповідача та її представника, оскільки відповідно до абз. 4 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Даною нормою Закону не визначено, що єдиним випадком для збільшення розміру відсоткової ставки є виключно збільшення облікової ставки НБУ, на що посилається представник відповідача.

Як вбачається з п.1.2 Договору № 5249/1 про надання кредиту на поточні потреби від 21.06.2007 року, процентна ставка за кредитом може змінюватися у разі зміни облікової ставки НБУ, у разі зміни ціни на кредитні ресурси на міжбанківському ринку, у разі зміни кредитної політики банку, погіршення фінансового стану Позичальника або в інших випадках. Про зміну процентної ставки ОСОБА_1 повідомляє Позичальника письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Тобто сторонами договору на момент його підписання були визначені та погоджені, окрім зміни облікової ставки НБУ, і інші випадки зміни відсоткової ставки,.

Про зміну відсоткової ставки з 15% до 16,5% відповідач була повідомлена, крім того, підписала 10.12.2008 року відповідний Договір про внесення змін № 3 до договору про надання кредиту на поточні потреби, яким і визначено таке підвищення. Жодних заперечень з боку відповідача на момент підписання такої угоди щодо збільшення розміру ставки не надійшло.

Також, представником відповідача не надано обґрунтування, чому збільшення відсоткової ставки на 1,5 % - з 15 % до 16,5 % є саме несправедливим.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає порушень чинного законодавства з боку позивача при збільшенні відсоткової ставки по спірному договору.

Що стосується вимог про визнання недійсною ч.2 ст.4.5 договору, яку ОСОБА_2 оспорює, посилаючись на те, що даною нормою передбачено подвійну відповідальність, а тому норма також підлягає визнанню недійсною в силу пп.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд також вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст.546 ЦК України, виконання зобов»язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання.

Пунктом 3 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов»язання.

Частина 2 ст.549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, оскільки пеня та штраф є різними видами неустойки, мають різний механізм розрахунку, відповідно до вищевказаних норм ЦК передбачені і погоджені сторонами при підписанні спірного договору, відповідач проти даних умов на момент підписання угоди не заперечувала, суд вважає, що ч.2 ст.4.5 договору, яку відповідач просить визнати недійсним, не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому не знаходить підстав для задоволення вимог зустрічного позову в цій частині.

Суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти застосування банком валютного курсу долара США станом на 16.06.2010 року при подачі позову, станом на 31.10.2010 року при збільшенні позовних вимог, а також станом на 15.06.2011 року на момент постановлення рішення суду, яка просить при перерахунку простроченого зобов»язання з доларів США у гривні застосувати офіційний курс валюти на день пред»явлення позову - 29.07.2010 року - в розмірі 7,6901 грн. за 1 долар США, посилаючись на ст.623 ЦК України, оскільки вказана норма закону визначає порядок відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, в той час, як в даному випадку мова йде про повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором, сплату відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, які передбачені договором як відповідальність за порушення зобов»язання. Будь-яких вимог про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання банк до відповідача не висуває.

Крім того, відповідно до ст.35 ЗУ «Про Національний банк України» гривня (банкноти та монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Оскільки кредитний договір укладався стосовно іноземної валюти доларів США, а національною валютою України є гривня, сума заборгованості підлягає перерахуванню в національній валюті по курсу НБУ на день постановлення рішення.

Також, заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не визнає нарахування відсотків за кредит за період з 25.01.2010 року до 15.02.2010 року (на момент укладення договору про уступку права вимоги № 02/5249) в сумі 12699,52 доларів США через неправильне здійснене нарахування за цей період. Однак, суд не приймає до уваги ці твердження відповідача, оскільки вони не підтверджуються доказами по справи. Крім того, відповідач та її представник не заперечували проти того, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала зобов»язання за кредитом перед ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» до укладання вказаного договору.

Також, при постановленні рішення суд звертає увагу, що відповідач заперечує проти стягнення пені, нарахованої до 15.02.2010 року в сумі 105257,36 грн., та просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені згідно ч.2 ст.258 ЦК України, в той час, як представник позивача відповідно до вказаної норми закону уточнив позовні вимоги в цій частині і просить стягнути пеню за період з 15.06.2010 року по 15.06.2011 року в сумі 92085 грн. 28 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 15, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 82734 долари США 47 центів, що за курсом НБУ станом на 15.06.2011 року становить 659683 грн. 30 коп., заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 22294 долари США 95 центів, що за курсом НБУ станом на 15.06.2011 року становить 177768 грн. 78 коп., заборгованість по пені в розмірі 92085 грн. 28 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: