Справа № 2-40/11р.

РІШЕННЯ
Іменем України
01 квітня 2011 року м.Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого, судді Ясінського Ю.А.,
з участю секретаря: Базілевич Ю.С.,
представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника відповідача: ОСОБА_3,
представника третьої особи
без самостійних вимог на стороні відповідачів: ОСОБА_4М,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори та ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та заповіту,-
ОСОБА_5 звернулась в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори та ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі № 63/1992 та заповіту ОСОБА_8 від 18.10.1988 року, про зобовязання комунального підприємства «ОСОБА_6 МБТІ»скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 від 06.01.1998 року № 3880 та про зобовязання Головного управління юстиції у Вінницькій області здійснити перевірку дотримання вимог законодавства ОСОБА_6 міською державною нотаріальною конторою під час відкриття спадкової справи № 63/1991 та її закриття, мотивуючи наступним.
Так, в матеріалах спадкової справи № 63/1991 до майна ОСОБА_9, що помер 19.04.1991 року відсутнє свідоцтво про його смерть, що унеможливлювало відкриття спад-кової справи та внесення її до реєстру. Позивач вважає, що ОСОБА_7 з участю посадових осіб КП «ОСОБА_6 МБТІ», ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 міської ради шляхом підробки довідок-характеристик, без введення в експлуатацію добудованих приміщень незаконно збільшив у документах інвентарної справи площу будинку, що знаходиться по 2-му провулку Коцюбинського, 3 в м.Могилів-Подільському з 58,99 м.кв. (на день смерті його батька ОСОБА_9П.) до 82,2 м.кв. та підробив заповіт ОСОБА_9 Позивач вважає, що заповіт ОСОБА_9 від 18.10.1988 року, дублікат свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 09.12.1991 року № 382, довідка-характеристика МБТІ від 19.03.1992 року є підробленими, оскільки вказаний дублікат свідоцтва має номер 382 та зареєстрований в МБТІ 20.03.1992 року, а його оригінал без номерний та не внесений до реєстру. Оскільки спадкова справа № 63/1991 була відкрита за заявою дружини померлого ОСОБА_9 ОСОБА_10, то і дійсними власниками частини вказаного вище будинку були вони обоє. Відповідно ОСОБА_6 державна нотаріальна контора позбавила ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (доньку померлого ОСОБА_9П.) належних їм частин спадку.
Позивач ОСОБА_5 у звязку з хворобою в судове засідання не зявилась, доручивши представляти її інтереси своїм представникам.
Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, зазначивши, що незаконний заповіт та свідоцтво про право на спадщину перешкоджає ОСОБА_5 в користуванні земель-ною ділянкою садиби, що знаходиться по 2-му провулку Коцюбинського, 3 в м.Могилів-Подільсь-кому і про порушення свого права та дізналась в 2007 році під час розгляду іншої цивільної справи судом. Крім того, в судових дебатах представник позивача ОСОБА_1 просила суд винести окремі ухвали щодо факту підробки та незаконного використання, на її думку, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану садибу та знищення інвентарної справи № 253 на вказану садибу.
Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, доручивши представляти його інтереси своєму представнику.
Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що ОСОБА_9, як власник будинку, подарував 15.03.1988 року 8/25 його частин своїй дочці ОСОБА_12, а 18.10.1988 року заповів усе своє майно сину ОСОБА_7, який 21.03.1992 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом 39/100 частин будинку з житловою площею 82,8 м.кв. При цьому в 1991 році мала місце добудова до будинку з боку доньки ОСОБА_12 ОСОБА_13 і 09.12.1991 року на імя ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 було видано свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від-повідно на 41/100, 1/5 та 39/100 частин будинку. Вважає, що заповіт та свідоцтво на право особистої власності права ОСОБА_5 жодним чином не порушили і у задоволенні позову просив відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 надіслала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просила розглянути справу у її відсутність і відмовити у задоволенні позову як не обґрунтованому та безпідставному, зазначивши, зокрема, що розбіжності в номерах спадкових справ № 63/1991 та № 63/1992 може пояснити лише технічною помилкою нині покійного нотаріуса ОСОБА_15, а відсутність свідоцтва про смерть ОСОБА_7 в наряді спадкових справ, який сформований та підшитий архіваріусом, може пояснити лише помилкою останньої, яка в спадкову справу підшила дві аналогічні копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а.с.32, 34, 77-78, 191 т.2).
Представник третьої особи без самостійних вимог Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_16 надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 в частині зобовязання головного управління юстиції у Вінницькій області здійснити перевірку дотримання вимог законодавства ОСОБА_6 міською державною нотаріальною конторою під час відкриття спадкової справи № 63/1991 27.04.1991 року та її закриття 21.04.1992 року, розглянувши справу без його участі (а.с.80-82 т.2)
Третя особа без самостійних вимог - виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради, в особі міського голови ОСОБА_17, просила суд розглянути справу у їх відсутність (а.с.105-106 т.2).
Представник третьої особи без самостійних вимог комунального підприємства «ОСОБА_6 міжрайонне бюро технічної інвентаризації»- ОСОБА_4 суду пояснив, що інвентарна справа на садибу, що знаходиться по 2-му провулку Коцюбинського, 3 в м.Могилів-Подільському велась працівниками КП «ОСОБА_6 БТІ»упродовж багатьох десятиріч, починаючи з 50-х років ХХ століття. На його думку, це робилось згідно вимог діючих на той час законодавчих актів і йому не відомо чи мали місце при цьому будь-які службові підроблення. ОСОБА_4, крім іншого, зазначив, що в матеріалах інвентарної справи є лише копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ОСОБА_9 від 09.12.1991 року, а не його оригінал. В задоволенні позову просив відмовити, оскільки правильність та законність ведення даної інвентарної справи встановлена постановою Вінницького окружного адміністра-тивного суду від 23.11.2009 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2010 року.
Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, представника третьої особи без самостійних вимог та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_5 не пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки про пору-шення, на думку останньої, своїх прав вона дізналась в 2007 році, а з позовом звернулась до суду в 2009 році. Разом з тим суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору на право побудови від 28.10.1953 року реєстр № 6535 ОСОБА_9 в жовтні 1954 року побудував житловий будинок по 2-му провулку Коцюбинського, 3 в м.Могилів-Подільському з житловою площею 59 м.кв., який 16.07.1987 року був прийнятий міською приймальною комісією виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради народних депутатів (а.с.156-157 т.2). Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради народних депутатів № 272 від 13.08.1987 року онуці ОСОБА_9 ОСОБА_13 було надано дозвіл на житлову добудову до будинку, що зазначено на а.с.112 т.2 в акті прийомки індивідуальної садиби. 15.03.1988 року ОСОБА_9, як власник даного будинку, подарував 8/25 його частин своїй дочці ОСОБА_12 (а.с.154-155 т.2). При цьому останній відійшло дві кімнати житловою площею 30,6 м.кв. Тобто, у власності ОСОБА_9 залишилась частина будинку із житловою площею 28,4 м.кв. 18.10.1988 року ОСОБА_9 заповів своєму сину ОСОБА_7 належну йому частину вищевказаного будинку з відповідною часткою надвірних будівель (а.с.29 т.2). Згідно заяв ОСОБА_12 та її доньки ОСОБА_13 від 18.11.1991 року (а.с.115-117 т.2) рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради народних депутатів № 318 від 26.11.1991 року затверджено акт прийомки на добудову, житловою площею 23,8 м.кв., до вказаного будинку, проведену ОСОБА_18, та оформлено право особистої власності на будинок № 3 по 2-му провулку Коцюбинського в нових частках в звязку з добудовою, а саме: за ОСОБА_9 на 39/100 будинку, за ОСОБА_12 на 1/5 будинку, за ОСОБА_13 на 41/100 будинку (а.с.108-114 т.2). 21.03.1992 року після смерті ОСОБА_9 19.04.1991 року, ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складалась з 39/100 частин вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. В свідоцтві вказано, що шлаковий будинок з житловою прибудовою має житлову площу 82,8 м.кв. (а.с.33 т.2). 16.12.1997 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_13 в особі ОСОБА_19 та ОСОБА_12 продали ОСОБА_5 2/3 частин вищевказаного будинку, житлова площа якого становила 82,8 м.кв. (а.с.39 т.1). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.11.2000 року вказаний договір визнано частково недійсним в частині купівлі 2/3 житлового будинку записаних помилково та вирішено вважати дійсним, що предметом купівлі-продажу було не 2/3, а 61/100 будинку і зобовязано ОСОБА_6 міську державну нотаріальну контору внести відповідні зміни в договір купівлі-продажу, що і було зроблено (а.с.39 т.1, а.с.158-159 т.2). Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 продали ОСОБА_5 61/100 будинку. А це дає підстави зробити висновок, що решта частини будинку, яка залишилась і перейшла у спадок від ОСОБА_9 до ОСОБА_7 становить 39/100.
Вивченням в судовому засіданні копій матеріалів спадкових справ № 63/1991 на майно ОСОБА_9, померлого 19.04.1991 року (а.с.25-35 т.2) та № 63/1992 на майно ОСОБА_20, померлої 06.04.1992 року (а.с.36-45 т.2) встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 жодного відношення до спадкової справи № 63/1992 не мають і в ній відсутнє свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_7, а тому вказівка в свідоцтві про право на спадщину майна померлого ОСОБА_9 номера спадкової справи 63/1992 замість номера спадкової справи 63/1991 розцінюється судом не що інше, як технічна помилка нотаріуса.
Суд не приймає доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог щодо невід-повідності даних в оригіналі та дублікаті свідоцтва про право особистої власності ОСОБА_9 на жилий будинок від 09.12.1991 року. Так, по-перше в матеріалах інвентарної справи, що оглянута судом, є лише копія, а не оригінал даного свідоцтва, який суду сторонами не надано, а по-друге розбіжність даних в копії свідоцтва, що міститься в інвентарній справі та дублікаті, що міститься в спадковій справі полягає лише в їх реєстрації, що є цілком логічним, оскільки дублікат видавався після видачі копії. На думку суду, це не є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та заповіту ОСОБА_8 від 18.10.1988 року і скасування реєстрації свідоцтва.
Посилання позивача на те, що ОСОБА_7 з участю посадових осіб КП «ОСОБА_6 МБТІ», ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 міської ради незаконно збільшив у документах інвентарної справи площу будинку, що знаходиться по 2-му провулку Коцюбинського, 3 в м.Могилів-Подільському до 82,8 м.кв. не підтверджені обєктив-ними доказами, є припущеннями і не відповідають матеріалам справи.
Відсутність в матеріалах спадкової справи № 63/1991 копії свідоцтва про смерть ОСОБА_21 не може бути підставою для визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_7, оскільки факт смерті ОСОБА_9 19.04.1991 року підтверджується записом акта про смерть № 117 від 19.04.1991 року та не оспорюється сторонами по справі.
З урахуванням вимог Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року при розгляді даного позову суд застосовує вимоги Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, оскільки цивільні правовідносини, що оспорюються, виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01.01.2004 року.
Розділ VІІ «Спадкове право»ЦК УРСР не передбачав підстав для визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, ст.41 ЦК УРСР визнавала угодами дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків, які можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми. Згідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР недійсною вважалась та угода, що не відповідала вимогам закону, в тому числі ущемлювала особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Однак, позивач не вказав, яким саме вимогам і якого саме закону не відповідає заповіт ОСОБА_8 від 18.10.1988 року та свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_7 21.03.1992 року, зіславшись лише на підзаконні нормативно-правові акти (інструкції, положення тощо), що регламентують діяльність бюро-технічної інвентаризації, з аналізу яких не вбачається порушень закону, що б стали підставою для визнання недійсни-ми вищевказаних заповіту та свідоцтва, і як наслідок, підставою для скасування реєстрації сві-доцтва. Не вказав позивач, як того вимагає ЦК УРСР, і фактів ущемлення особистих або майнових прав неповнолітніх дітей наявністю даних заповіту та свідоцтва.
Згідно матеріалів цивільної справи (а.с.27, 28 т.2) дружина ОСОБА_9 ОСОБА_22 в 1991 році відмовилась від частини спадщини після смерті свого чоловіка на користь доньки ОСОБА_12, а остання лише прийняла спадщину в частині грошового вкладу. Разом з тим, з 1992 року ОСОБА_22 та ОСОБА_12, як особи, що вправі були претендувати на частину будинку по 2-му провулку Коцюбинського після смерті ОСОБА_9 не оскаржили вищевка-заний заповіт та свідоцтво про право на спадщину, що дає підстави зробити висновок про те, що вони погодились з їх законністю. Крім того, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували її посилання на те, що ОСОБА_10 була разом з ОСОБА_9 співвласником згаданого будинку.
Що стосується вимоги позивача зобовязати Головне управління юстиції у Вінницькій області здійснити перевірку дотримання вимог законодавства ОСОБА_6 міською державною нотаріальною конторою під час відкриття спадкової справи № 63/1991 та її закриття, то це не входить до компетенції суду згідно вимог ст.ст.4, 15 ЦПК України.
Згідно вимог ст.211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.
З огляду на вимоги ст.211 ЦПК України суд не вбачає обєктивних підстав для постановлення окремої ухвали. Так, в ході розгляду даної справи не здобуто обєктивних доказів, які б свідчили про підробку та незаконне використання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на садибу, що знаходиться по 2-му провулку Коцюбинського, 3 м.Могилів-Подільського та знищення інвентарної справи № 253. Виявлені факти незначних порушень під час ведення інвентарних та спадкових справ стосуються значних проміжків часу, які нараховують десятки років, повязані з діяльністю значної кількості осіб, в тому числі і померлих, а тому встановити в судовому засіданні причини та умови, що сприяли цьому, без допущення судової тяганини, не представилось можливим. Крім того, суд бере до уваги і те, що представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не позбавлені можливості звернутись до відповідних органів з заявами для перевірки даних фактів, виявлення причин і умов, що сприяли порушенням та вжиття заходів щодо їх усунення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.41, 48, розділом VІІ ЦК УРСР від 18.07.1963 року, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України від 16.01.2003 року, ст.ст.4, 10, 15, 60, 209, 211-215, 218 ЦПК України, суд,-
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори та ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі № 63/1992 та заповіту ОСОБА_8 від 18.10.1988 року, про зобовязання комунального підприємства «ОСОБА_6 МБТІ»скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 від 06.01.1998 року № 3880 та про зобовязання Головного управління юстиції у Вінницькій області здійснити перевірку дотримання вимог законодавства ОСОБА_6 міською державною нотаріальною конторою під час відкриття спадкової справи № 63/1991 та її закриття.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: