Справа № 2-69/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.10.2011 Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Черкасенко Т. Г

при секретарі Пластун І. О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1В,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк, третя особа: Національний банк України, про визнання пунктів договору недійсними, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання договору поруки недійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк, третя особа: Національний банк України, про визнання пунктів договору недійсними.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання договору поруки недійсним.

ПАТ „УкрСиббанк є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк.

ПАТ „УкрСиббанк в своєму позові зазначив, що 12 грудня 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 175 000 дол. США, зі сплатою 12,3 % відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості ,зворотності, строковості, платності.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 11 грудня 2017 року, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Крім того, п.7.1. вище зазначеного договору, передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів, а саме, сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Якщо сума такої заборгованості виражені у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБК від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості вираженеа у іноземній валюті , пеня нараховується за кожний день прострочення.

Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позивачем було укладено 12 грудня 2006 року Договір поруки № 0-П з ОСОБА_4, згідно умов яких, поручитель зобовязався відповідати за виконання позичальником договірних зобовязань по кредитному договору.

Позичальник ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором своєчасно не виконує, в строки, обумовлені у кредитному договорі, кредитні кошти та проценти за його користування не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, позичальнику та поручителю були надіслані вимоги про негайне погашення простроченої заборгованості. Однак, до теперішнього часу кредитні кошти банку не повернуті, у зв'язку з чим, банк вправі вимагати дострокового погашення всієї суми кредиту, тому просять суд стягнути з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4, у солідарному порядку, заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0, яка станом на 2 вересня 2011 року, складає: 1 650 356,25 грн., з яких:

- прострочена заборгованість по кредиту 145 833,28 дол. США , що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 1 162 539,16 грн.

- прострочена заборгованість по відсоткам 53 621,92 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 427 457,86 грн.

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1 485,78 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 11 844,19 грн.

- пеня за несвоєчасне погашення відсотків 6 085,91 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 48 515,04 грн.

Всього: 1 650 356,25 грн.

Крім того, банк просить суд стягнути з відповідачів за первісним позовом, у солідарному порядку, витрати у справі.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1В підтримала позовні вимоги банку, просила суд задовольнити первісний позов у повному обсязі, як представник відповідача за зустрічними позовами, просила в задоволенні зустрічних вимог відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання пунктів договору недійсним в якому зазначив, що відповідно положень ст. 524 ЦК України та ч.2 533 ЦК України прив.язування суми зобов,язань до іноземної валюти не може бути підставою для оформлення кредитних договорів між особами-резидентами України не в гривнях, а тим більше виключає будь-яку можливість розрахунків не в гривнях.

ОСОБА_3 вважає, що єдиним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня і жодним законом не передбачено проведення розрахунків в іноземній валюті на території України між резидентами України. крім видачі національним банком України індивідуальних і генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій в іноземній валюті. На момент укладання спірного договору кредиту, індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. Проте, грошове зобов.язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі виражене неправомірно у грошовій одиниці іноземної валюти, і ОСОБА_3 погашав заборгованість за кредитом на сплачував відсотки за його користування шляхом внесення готівкової іноземної валюти в касу банку. Але чинним законодавством не було надано йому право здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за кредитним договором та внесення плати за користування кредитом шляхом внесення доларів США в касу банку.

Крім того, ОСОБА_3 в своєму позові зазначив, що п. 1.3.2. кредитного договору передбачено, що за умови Договору може бути встановлено новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом відповідно до умов п. 9.2 кредитного договору, що фактично, ще в момент підписання договору ОСОБА_3 було поставлено в невигідне та таке, що порушує права ОСОБА_3 як позичальника, становище. Таке порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог ст.. 525 ЦК України, є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

ПАТ „УкрСиббанк самостійно, без письмового попередження та згоди ОСОБА_3 підвищив відсоткову ставку з 12,3% до 28, 60 %. ОСОБА_3 вважає підвищення процентної ставки по кредитному договору необґрунтованою та такою, що не підлягає виконанню.

Таким чином, ОСОБА_3 в своєму позові просить суд про визнання недійсними зміни умов кредитного Договору № 0 від 12 грудня 2006 року відносно збільшення відсоткової ставки, а також положень п. 1.3.2, 9.2 2.1 Договору № 0 від 12 грудня 2006 року, просить застосувати наслідки нікчемності правочину, зобов.язавши ПАТ „УкрСиббанк зробити перерахунок за зазначеним договором, зарахувавши отриману від нього з 31 березня 2008 року різницю по відсотках від одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Визнати незаконними дії ПАТ „УкрСибабанк щодо надання кредиту в іноземній валюті згідно умов кредитного договору № 0 від 12 грудня 2006 року, зобов.язати ПАТ „УкрСиббанк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 12 грудня 2006 року за курсом гривні по відношенню до долару США на момент надання кредиту та викласти п. 1.1 Кредитного договору у наступній редакції: „ Банк зобов.язується надати Позичальнику. А Позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 883750 гривен.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 позов ПАТ „УкрСиббанк визнав частково, позов ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі, просить суд визнання недійсними зміни умов кредитного Договору № 0 від 12 грудня 2006 року відносно збільшення відсоткової ставки, а також положень п. 1.3.2, 9.2 2.1 Договору № 0 від 12 грудня 2006 року, просить застосувати наслідки нікчемності правочину, зобов.язавши ПАТ „УкрСиббанк зробити перерахунок за зазначеним договором, зарахувавши отриману від нього з 31 березня 2008 року різницю по відсотках від одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Визнати незаконними дії ПАТ „УкрСибабанк щодо надання кредиту в іноземній валюті згідно умов кредитного договору № 0 від 12 грудня 2006 року, зобов.яязати ПАТ „УкрСиббанк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 12 грудня 2006 року за курсом гривні по відношенню до долару США на момент надання кредиту та викласти п. 1.1 Кредитного договору у наступній редакції: „ Банк зобов.язується надати Позичальнику. А Позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 883750 гривен.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання договору поруки недійсним, зазначивши в позові, що 12 грудня 2006 року Договір поруки № 0-П з нею банк не укладав, на договорах поруки та додаткових угодах підпис з боку поручителя виконаний не нею, ніхто з співробітників банку, умови цього договору їй не відомі, вона не брала на себе зобов.язать відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 договірних зобовязань по кредитному договору.

Просить суд визнати недійсним Договір поруки № 0-П від 12 грудня 2006 року, ніби-то укладений між нею та банком.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позов ПАТ „УкрСиббанк не визнав, позов ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи: Національного банку України у судове засідання не з`явився, Національний банк України надіслав до суду письмові пояснення в яких зазначив, що згідно ст. 192 ЦК України до грошових коштів які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України гривні, віднесено також іноземну валюту. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, згідно вимог ЦПК у кредит можуть бути надані грошові кошти як в національній одиниці України гривні, так і в іноземній валюті, що виступає предметом зобов.язання. При цьому, при отримання кредиту в іноземній валюті позичальник повинен повернути банку грошові кошти саме в тій валюті яку отримав, або за згодою банку еквівалент цієї валюти. За відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, здійснення банком операцій з надання кредитів в іноземній валюті відповідно до п. „в ч.4 ст. 5 декрету Кабінету міністрів „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93, не вимагають отримання індивідуальної ліцензії національного банку. Крім того, погашення позичальником кредитного зобов.язання в іноземній валюті не вимагає отримання ним чи іншим учасником операції індивідуальної ліцензії Національного банку з огляду на те, що така операція не є тією операцією, що передбачає використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, оскільки з урахуванням ст.. 1054 ЦК України та ст.. 2 Закону про банки, не тільки надання кредиту але і його повернення ЦК є складовими однієї операції кредитування.. У даному випадку відбувається погашення саме грошового зобов.язання, предметом якого є валютні цінності, надані в кредит.

В зв.язку з викладеним, Національний банк України вважає позовні вимоги ОСОБА_3 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, як за первісним, так і за зустрічними позовами, дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити, позов ОСОБА_6 задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, не заперечується представниками сторін по справі,

12 грудня 2006 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в розмірі 175 000 дол. США, зі сплатою 12,3 % відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості ,зворотності, строковості, платності.( а.с.2).

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 11 грудня 2017 року, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Крім того, п.7.1. вище зазначеного договору, передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів, а саме, сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Якщо сума такої заборгованості виражені у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБК від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості вираженеа у іноземній валюті , пеня нараховується за кожний день прострочення.

30 січня 2009 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 згідно якого сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за Договором в термін не пізніше 10 грудня 2021 року.( а.с. 103 том 1)

30 січня 2009 року між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 була укладена Додаткова угода № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 згідно якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.( а.с. 104 том 1).

Позичальник ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором своєчасно не виконує, в строки, обумовлені у кредитному договорі, додаткових угодах, кредитні кошти та проценти за його користування не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, позичальнику були надіслані вимоги про негайне погашення простроченої заборгованості.( а.с. 12, 15) Однак, до теперішнього часу кредитні кошти банку не повернуті.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Проте позичальник порушив свої зобовязання шляхом невиконання суттєвих умов кредитного договору, що призвело до погіршення стану позивача за первісним позовом, як кредитора.

Згідно розрахунку банку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0, станом на 2 вересня 2011 року, складає: 1 650 356,25 грн., з яких:

- прострочена заборгованість по кредиту 145 833,28 дол. США , що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 1 162 539,16 грн.

- прострочена заборгованість по відсоткам 53 621,92 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 427 457,86 грн.

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1 485,78 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 11 844,19 грн.

- пеня за несвоєчасне погашення відсотків 6 085,91 дол. США, що в еквіваленті гривні складає по курсу НБУ на 2 вересня 2011 року 48 515,04 грн.

Всього: 1 650 356,25 грн.

У відповідності до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України при порушенні зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата пені.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею у Кодексі визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк заборгованість по кредиту в розмірі 1 650 356 грн 25 коп

Заяви представника ОСОБА_3, що АКІБ УкрСибабанк неправомірно збільшив відсоткову ставку, на думку суду є безпідставними. Так. відповідно п. 1.3.2 Договору про надання споживчого кредиту сторони домовились, що за умови цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2 Договору. ОСОБА_3 погодився з такими умовами, що вбачається з його підпису на Договорі про надання споживчого кредиту.

Як встановлено в судовому засіданні, 9 червня 2008 року за № НОМЕР_1 ОСОБА_3 направлено листа про збільшення процентної ставки у зв.язку зі змінами у грошово-кредитній політиці Національного банку України та здійснення поточних коливань процентних ставок за кредитами до якого додано динаміку індекса Kiev Prime в 2008 році ( а.с.9 том 2).

Вказаний лист направлено рекомендованим повідомленням, що вбачається із списку № 377 рекомендованих повідомлень від 13 червня 2008 року ( а.с. 10 том 2).

17 липня 2008 року за № НОМЕР_2 ОСОБА_3 направлено листа повторно про збільшення процентної ставки. Вказаний лист направлено рекомендованим повідомленням, що вбачається із списку № 686 рекомендованих повідомлень ( а.с. 13 том 2).

Той факт, що ОСОБА_3 прийняв вище зазначену пропозицію що до підвищення процентної ставки вбачається з того, що він почав сплачувати відсотки за новою ставкою, що вбачається з Довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ( а.с.20-37 том 2), а також укладанням в подальшому Додаткових угод, зазначених вище.( а.с. 103-104 том 1).

Що стосується заяви ОСОБА_3С, що єдиним засобом платежу, який повинен застосовуватися при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня і жодним законом не передбачено проведення розрахунків в іноземній валюті на території України між резидентами України, крім видачі національним банком України індивідуальних і генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій в іноземній валюті, і що грошове зобов.язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі виражене неправомірно у грошовій одиниці іноземної валюти, і ОСОБА_3 погашав заборгованість за кредитом на сплачував відсотки за його користування шляхом внесення готівкової іноземної валюти в касу банку, а чинним законодавством не було надано йому право здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за кредитним договором та внесення плати за користування кредитом шляхом внесення доларів США в касу банку, також є безпідставною.

Так, відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до вимог ст.2 Закону України „Про банки і банківську діяльність кошти - гроші у національній або іноземній валюті, чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 Закону України „Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Міністрів України „Про систему регулювання і валютного контролю.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи банківської ліцензії № 75 від 20.01.2000р., виданої Національним банком України АКІБ „УкрСиббанк, АКІБ „УкрСиббанк мав право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. ( а.с. 99 100 том 2).

Письмовий Дозвіл №75-2 від 19 листопада 2002р. надає в АКІБ „УкрСиббанк право здійснювати операції з валютними цінностями. ( а.с. 101 102 том 2).

За відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.. 5 Декрету № 15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Таким чином, наявність у банку відповідної Генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Хоча підпункт „в пункту 4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» і передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, законодавцем не визначено межі термінів та сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, тобто, операція з надання кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

АКІБ „УкрСиббанк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобовязання за Договором про надання споживчого кредиту відповідає вимогам законодавства.

Таким чином, є недоведеними вимоги ОСОБА_5 за його позовом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4, то на думку суду її позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов.язків.

Згідно ст.. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов,язку.

Відповідно до наданої ПАТ „УкрСиббанк копії Договору поруки № № 0-П з ОСОБА_4, поручитель зобовязався відповідати за виконання позичальником договірних зобовязань по кредитному договору.( а.с. 11 том 1).

Як зазначила в своєму позові ОСОБА_4, 12 грудня 2006 року Договір поруки № 0-П з нею банк не укладав, на договорах поруки та додаткових угодах підпис з боку поручителя виконаний не нею, ніхто з співробітників банку, умови цього договору їй не відомив, вона не брала на себе зобов.язать відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 договірних зобовязань по кредитному договору.

Згідно висновку експерта № 58/04-333 від 15 січня 2011 року підписи в Договорі поруки № 0-П від 12 грудня 2006 року в п. 6.3 „підписи сторін від імені поручителя, вірогідніше виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Підпис в додатковій угоді № 1 від 30 січня 2009 року до Договору поруки № 1 від 12 грудня 2006 року в п. „ підписи сторін від імені поручителя вірогідніше виконані не ОСОБА_4.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень...

Згідно ст.. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні ПАТ „УкрСиббанк не надав суду належних доказів укладання Договору поруки № 0-П між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_4. Представлений суду і оглянутий в судовому засіданні Договір поруки з підписом від імені ОСОБА_4, який згідно вище зазначеної експертизи № 58/04-333 від 15 січня 2011 року вірогідніше виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, не може бути належним доказом укладання ОСОБА_4 Договору поруки.

Інших належних доказів в підтвердження укладання договору поруки і додаткових угод до них з ОСОБА_4 ПАТ „УкрСибабанк до суду надано не було.

Виходячи з викладеного суд вважає, що між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_4 спірний договір поруки не укладався, тобто він є нікчемним.

Згідно ст.. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

При цьому згідно п. 5 даної Постанови вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов, може пред.являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно ст.. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов.язані з його недійсністю.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги, щодо визнання недійсним договору поруки, таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 не укладала з банком Договір поруки, вона не повинна відповідати перед ПАТ „УкрСибабанк за всіма зобов.язаннями ОСОБА_3 перед ПАТ „УкрСибабанк по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12 грудня 2006 року.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України 1700,00 грн. судового збору, та 120,00 грн. - ІТЗ, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ „УкрСиббанк.

Керуючись ст. ст. 10,11,60 ЦПК України, а також ст.ст. 203, 215, 216, 236, 524, 548, 553, 554, 525, 526, 527, 530, 625, 626 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк заборгованість по кредиту в розмірі 1 650 356 грн 25 коп ( один мільйон шістсот п.ятдесят тисяч триста п,ятдесят шість грн. 25 коп.), а також судові витрати у розмірі 1700 грн 00 коп і витрати за сплату судового збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання договору поруки недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним Договір поруки № 0-П від 12 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк.

В задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк, третя особа: Національний банк України, про визнання пунктів договору недійсними, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7