АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2729/11 Номер провадження 22-ц/1690/4173/11Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судці - ОСОБА_1, суддів - Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі - Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Корпорації «Полтавабудінвест» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Корпорації «Полтавабудінвест» в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( з 23.06.2010 року по 16.03.2011 року) та зобовязати відповідача відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду. В обґрунтуванні зазначала, що з 18.12.2007 року по 23.06.2010 року перебувала у трудових відносинах з Корпорацією «Полтавабудінвест», при звільненні із нею не провели розрахунку. На неодноразові прохання виплатити їй заборгованість, адміністрація належних дій не вчинила.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Корпорації «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 6 632 грн. 11 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3 316 грн. 06 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивачка ОСОБА_2 не погодилася з рішенням та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що нею було повністю обґрунтовано позовну вимогу щодо стягнення з колишнього роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; суду були надані докази на підтвердження розміру середнього заробітку; також вважає необгрунтованою відмову суду у покладенні на відповідача обовязку відшкодувати моральну шкоду, оскільки порушення колишнім роботодавцем її законних прав безсумнівно призвело до її моральних страждань.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно п. З ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія судців, перевіривши законність рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були підтверджені в судовому засіданні.

Повністю зазначеним вимогам рішення не відповідає.

Так місцевим судом правильно встановлено, що ОСОБА_2 працювала в Корпорації «Полтавабудінвест» з 18.12.2007 року по 23.06.2010 року спочатку на посаді бухгалтера, потім - головного бухгалтера. Наказом № 4-К від 17.06.2010 року вона була звільнена за згодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив нараховану заробітну плату, заборгованість ним так і не була погашена.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тому суд першої інстанції правильно вирішив стягнути з Корпорації «Полтавабудінвест» на користь позивачки невиплачену заробітну плату у розмірі 6 632 грн. 11 коп., на підставі довідки, виданої Корпорацією «Полтавабудінвест» ОСОБА_2

Проте з рештою висновків суду погодитися не можна, оскільки дійшовши правильного висновку щодо розміру суми заробітної плати, яку потрібно стягнути з відповідача, суд першої інстанції помилково вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, виходячи з того, що суму середнього заробітку за час затримки розрахунку належить стягнути у розмірі 3 316 грн. 06 коп.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також помилковим був висновок суду, щодо відмови у присудженні ОСОБА_2 з Корпорації «Полтавабудінвест» відшкодування моральної шкоди, мотивоване недоведеністю наявності такої шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання, повязане з відшкодуванням моральної шкоди, не врахував, що позивачкою дійсно понесені моральні страждання, тому колегія суддів прийнявши до уваги обставини справи, характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_2 приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення: про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 червня 2010 року по 16.03.2011 року у розмірі 29844 гривні 54 копійок за 9 месяців ( з розрахунку 3316 грн.60 коп х 9 місяців що складає 29844,54 грн. починаючи з 23.06.2010 року по 23 березня 2011 року, та - в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, п.4 ч.І ст. 309, 316 ЦПК України, ст..116,п.2 ст.117, 237-1 КЗпП України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди - скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Корпорації «Полтавабудінвест» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з Корпорації «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 середній заробіток 29844 гривні 54 копійок, (двадцять дев»ять тисяч вісімсот сорок чотири ) грн.. 54 коп.

Стягнути з Корпорації «Полтавабудінвест» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий суддя:

Судді: