Справа № 22-ц-5699/11 Головуючий у І інстанції Кравець О.А.
Категорія 26 04.10.2011
РІШЕННЯ

Іменем України

4 жовтня 2011 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Олійника В.І.

суддів: Голуб С.А., Данілова О.М.

при секретарі: Григор»євій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 23 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановила:

Позивачка пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що 11 листопада 2007 року надала відповідачу у позику грошові кошти, а саме 1930 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України становили 5,05 грн. за один долар США та 5254 грн., з умовою повернення до вересня 2008 року, що підтверджується розпискою останнього.

В зазначений строк відповідач борг не повернув, а повернув кошти лише 19 серпня 2009 року в сумі 15000 грн., посилаючись на те, що брав в борг валюту за курсом 5, 05 грн. за долар.

Позивачка вважала, що відповідач повинен був повернути кошти, що були

отримані 11 листопада 2007 року за курсом НБУ на час повернення боргу,

оскільки сума 1930 доларів США станом на 19 серпня 2009 року за курсом НБУ

8,35 грн. складала 16115 грн.50 коп. Загальна сума боргу становить : 16115,50грн.+5254грн.= 2І 365,50.

Оскільки відповідач повернув їй 19 серпня 2009 року лише 15000 грн., тому позивачка просила з урахуванням уточнених вимог, стягнути з відповідача суму боргу 6369,5 грн. з урахуванням індексу інфляції (1854,80 грн.) за час прострочення та 3% річних від простроченої суми ( 436,09 грн.), а всього 8660,39 грн.

Позивачка просила також відшкодувати їй 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тетіївського районного суду від 23 грудня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивачки 857 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, судові витрати. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку з підстав ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права полягало в тому, що суд не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого прийшов до необґрунтованого висновку про прострочення сплатою боржником лише 5000 грн. Зазначає, що жодного документа, який би підтверджував сплату відповідачем 10000 грн. боргу у травні 2008 року судом не досліджувалось. Суд встановив ці обставини лише на показаннях відповідача.

Крім того, апелянт не погоджується із тим, що суд не прийняв до уваги її доводи про неповне повернення боргу відповідачем, оскільки частину боргу відповідач брав у доларах США, а тому мав повернути борг у гривні, але за офіційним курсом Нацбанку України на день платежу, а не на день укладення договору позики. В цій частині суд також не правильно встановив обставини справи і не правильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 533 ЦК України.

Апелянт просить рішення суду скасувати у повному обсязі і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6369 грн., 3% річних у розмірі 436,09 грн., суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції у розмірі 1854,8 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 2007 року ОСОБА_2 надала відповідачу у позику грошові кошти, в сумі 15000 грн., із яких 1930 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України становили 5,05 грн. за один долар США та 5254 грн., з умовою повернення до вересня 2008 року.

10000 грн. відповідач повернув позивачці у травні 2008 року, а 5000 грн. у серпні 2009 року.

Таким чином залишок боргу, який був несвоєчасно повернутий складав 5000 грн., прострочка становить період вересень 2008 року - серпень 2009 року,

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того що, оскільки відповідач прострочив виконання зобов»язання по поверненню 5000 грн. протягом 11 місяців, він має нести відповідальність за невиконання грошового зобов»язання і сплатити позивачці суму боргу з урахуванням індексу інфляції 725 грн. та 3% річних від простроченої суми 150 грн., а всього 875 грн.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних подій.

Виходячи з підстав заявленого позову - ст. ст. 533,545, 625, 1046,1047 ЦК України - підлягали встановленню судом такі юридичні факти як дата укладення договору позики і його істотні умови, а саме сума позики, валюта грошових зобов»язань, строк повернення позики, також необхідно було встановити виконання сторонами умов договору, чи були порушені умови договору, ким і в якій частині.

Зазначені юридичні факти суд повинен встановити і обґрунтувати доказами, одержаними у визначеному законом порядку за допомогою передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування і перевіреними у судовому засіданні.

Суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вимог ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду має містити чіткі вичерпні і безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеності юридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Після встановлення юридичних фактів суду необхідно було визначитись із правовою нормою, яка регулює виниклі правовідносини і вирішити спір із точним застосуванням вимог закону.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам права суд, дослідивши надані сторонами докази встановив обставини, які дослідженими доказами не підтверджуються, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до розписки, наданою відповідачем, останній 11.11.2007 р. взяв в борг у своєї сестри ОСОБА_2 1930 доларів США по курсу на 11.11.2007 р., а також 5254 грн. Разом ця сума складає 15000 грн. Зобов»язувався повернути до вересня 2008 р.

Позивачка стверджувала, що борг в сумі 15000 грн. був повернутий лише у серпні 2009 року. На підтвердження часткового повернення боргу, позивачка надала суду розписку відповідача від 11.11.2007 року, що підтверджує її пояснення.

Відповідач ці твердження не спростував, а свої пояснення щодо часткового повернення боргу у травні 2008 року належними і допустимими доказами не підтвердив.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки відповідно до розписки відповідач взяв в боргу 1930 доларів США, він мав повернути позиваці цю суму в гривнях, але в перерахунку за офіційним курсом Нацбанку України на день повернення.

За даними Національного Банку України станом на 19 серпня 2010 року курс гривні до долару станови 7,829 грн. Таким чином відповідач мав повернути позивачці 1930 х 7,83 грн. = 15111,9 грн. + 5254 грн. = 20365,9 грн.

Відповідач повернув 15000 грн. Різниця між вказаними сумами складає 5365,9 грн.

В силу ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов»язання, яке визначене договором у гривні.

Крім того, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, визначення в договорі грошових зобов»язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов»язаних із знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що з відповідача може бути стягнута з урахуванням індексу інфляції лише сума боргу, яку відповідач взяв у позивачки у гривнях, а саме 5254 грн.

Позивачка просила стягнути суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції з 19.08.2008 по 01.11.2010р.

2008 рік - 101,1*101,7*101,5*102,1*

2009 рік -102,9*101,5*101,4*100,9*100,5*101,1*99,8*100,8*100,9*101,1*100,9*

2010 рік - 101,8*101,9*100,9*99,7*99,4*99,6*99,8*101,2*102,9*100,5=129.12%

5254 грн. х 129,12% = 6783,96 грн. 5254 грн. = 1529,96 грн. ( Інфляційне донарахування)

Три відсотки річних нараховуються на всю суму боргу, а саме 5365,9 грн.

3% /365 / 100 х 833 х 5365,9 = 366,97 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 5365,9 + 1529,96 + 366,7 = 7262,56 грн.

Судова колегія перевірила рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і з врахуванням наведеного вище прийшла до висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення .

На підставі ст. 533, ч.2 ст. 625, ст.1046 ЦК України, керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 березня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 11.11.2007 року у розмірі 5365,9 грн., інфляційні донарахування у розмірі 1529,96 грн. та штрафні санкції у розмірі 3% річних за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань у розмірі 366,97 грн., а всього 7262,56 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді