Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-80/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 5. 6 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Іваненка В.Д.

суддів Скіця М.І., Захарової А.Ф.

при секретарі Бондаренко І.Г.

з участю прокурора Пащенка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокурора м.Черкаси на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 жовтня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі - продажу від 14 серпня 1998 року він набув у власність житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Крилова, 128 в м. Черкаси.

Рішенням Черкаської міської ради від 17 серпня 1999 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд йому була передана у приватну власність земельна ділянка, площею 688.8 м. кв., що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю, Серія ЧР 24-1-2303 від 26.10.1999 року.

На вищезазначеній земельній ділянці, він без відповідного дозволу розпочав переобладнання прибудови до житлового будинку, літ. «а» та будівництво житлового будинку, літ. «Д-2», котрий будівництвом не завершений.

Зазначене самочинне будівництво відповідає архітектурним нормам, крім того воно не порушує прав інших осіб, тому просив суд визнати за ним право власності на житлову прибудову літ. «а», та незавершений будівництвом житловий будинок, літ. Д-2 по вул. Крилова, 128 в м.Черкаси.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 жовтня 2008 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самовільно побудовану прибудову літ. А та незавершений будівництвом житловий будинок літ. Д-2 та переобладнану житлову кімнату № 1-3 по вул. Крилова, 128 в м. Черкаси.

Не погоджуючись з даним рішенням прокурор м.Черкаси подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

Так згідно частин першої, третьої статті 22 Закону України "Про основи містобудування" забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Відповідно до частин першої та другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянка має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Разом із тим частинами третьою та четвертою статті 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При цьому з урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого- майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким сином цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених . 376 ЦК, а саме за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, розташованих по вул. Крилова. 128 в м.Черкаси ( а.с. 10).

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю позивач є власником земельної ділянки, площею 688.8 м.кв.. з цільовим призначанням для обслуговуванні житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог та визнаючи за позивачем право власності на самочинне будівництво суд не врахував, що житловий будинок Літ. Д-2 будівництвом не завершений та в рішенні не зазначив чи відповідає збудована ОСОБА_3 споруда житлового будинку Літ. Д-2 усім визначеним законом вимогам та умовам, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, хоча це є обов'язковою умовою для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, судом не може бути задоволено позов про визнання права власності на будинок Літ.Д-2, якщо буде встановлено, що споруду будівництвом не завершено.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином доводи прокурора щодо суттєвих порушень норм матеріального права при ухвалені оскаржуваного рішення заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України та роз»яснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 p. N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції, в порушення наведених вище норм матеріального і процесуального права, дійшов помилкового висновку, щодо визнання права власності за ОСОБА_4 права власності на самочинне будівництво незавершеного будівництвом житлового будинку Літ. Д-2.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції як ухвалене при неповно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає до зміни в частині визнання права власності на незавершене будівництво.

Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на самочинно побудовану ним прибудову до будинку Літ. «а» та переобладнання кімнати № 1-3 відповідає положенням матеріального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора м.Черкаси задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 жовтня 2008 року змінити.

Скасувати рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 жовтня 2008 року в частині визнання за кеба ОСОБА_5 права власності на незавершений будівництвом житловий будинок Літ. Д-2 і ухвалити нове рішення в цій частині.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на незавершений будівництвом житловий будинок Літ. Д-2, розташований в м.. Черкаси по вул. Крилова, 128.

В решті рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 28 жовтня 2008 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді