Справа № 2-95/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2011 року смт. Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Тетеревятникова А.П., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Томаківської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну частку (пай);

- ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_8, Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право на спадщину за законом, державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, договору про поділ спадкового майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай);

- треті особи без самостійних вимог: перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Томаківський районний відділ земельних ресурсів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 попередньо звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської державної нотаріальної контори №1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва на право спадщини ВСО №608771 від 03.02.2006 року мотивуючи його тим, що існують суперечності з приводу спадщини у виді житлового АДРЕСА_1У лютому 2006 року вона дізналася, що відповідач ОСОБА_3 звернувся до Преображенської сільської ради Томаківського району, Дніпропетровської області з метою реєстрації у господарській книзі оскаржуваного нею свідоцтва про право на спадщину.

Вказаний житловий будинок у свій час був успадкований її батьком, ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, спадкоємцями після смерті якого являються вона та її рідна сестра ОСОБА_10, у зв'язку із чим вони звернулися до Дніпропетровської державної нотаріальної контори №1 із заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку обґрунтувавши його наступним чином.

03 лютого 2006 року він отримав в Першій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, яке належало його батькам.

Саме отримане ним свідоцтво про право на спадщину і оспорюється ОСОБА_1, яка вважає, що успадкувала вказаний будинок після смерті свого батька, а його брата, ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, посилаючись при цьому, на свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори 04 лютого 1997 року на означений спадковий будинок.

Свідоцтво, видане ОСОБА_1 він вважає недійсним, так як слідуючи змісту архівних документів спадкових справ наданих Таківською державною нотаріальною конторою, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок їхніх батьків ОСОБА_9 отримав шляхом обману.

Означений житловий будинок належав їхнім батькам -ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Їхній батько, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року і після його смерті спадкоємицею стала його дружина і їхня мати ОСОБА_12, яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила свого спадкового права.

Після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року спадщину прийняв він, що підтверджується довідкою Преображенської сільської ради від 24.01.2006 року про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном та рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року про визнання за ним права власності на частину спадщини, що залишилася після смерті матері у виді земельної частки (паю).

За таких обставин правових підстав визнання недійсним його свідоцтва про право на спадщину за законом немає, а видане на ім'я батька ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину від 04.02.1997 року необхідно визнати недійсним, виходячи із того, що після смерті їхніх батьків, ОСОБА_9 04.02.1997 року подав до Томаківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_11 ввівши тим самим державного нотаріуса в оману, вказавши про відсутність інших спадкоємців.

ОСОБА_9 навмисно не надав державному нотаріусу свідоцтво про смерть їхньої матері-ОСОБА_12., яка померла останньою, а за час свого життя фактично прийняла спадщину, як особа, яка проживала сумісно із спадкодавцем на день смерті свого чоловіка за нормами ЦК України (1963 року).

Більше того, ОСОБА_9 не вказав у своїй заяві державному нотаріусу про наявність у нього братів та сестер, в тому числі і його, як спадкоємця, який прийняв спадщину вже після смерті їхньої матері.

ОСОБА_9, отримавши свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за законом у 1997 році, за час свого життя не зареєстрував в органах БТІ своє спадкове право.

Йому стало відомо про наявність свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_9 в травні 2006 року, коли ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до нього про визнання недійсним отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті матері.

Державні акти на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1, отримані ОСОБА_1 також мають бути визнані недійсними, оскільки були отримані нею на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке ним оспорюється.

13.10.2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом, площею 6,87 умовних кадастрових гектарів вартістю 63326 гривень на яку мала право за час свого життя його померла мати ОСОБА_12, як член колишнього КСП «Зірка»Томаківського району дніпропетровської області.

Крім того, просить зобов'язати Томаківську райдержадміністрацію видати йому Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в зазначеному розмірі.

В обґрунтування цих вимог, ОСОБА_3 посилається на те, що його мате ОСОБА_12, за час свого життя, являючись членом колишнього КСП «Зірка» Томаківського району Дніпропетровської області мала право на земельну частку (пай), що підтверджується довідкою Томаківського районного відділу земельних ресурсів про те, що вона була включена до списку осіб, які мають право на землю, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю виданого Преображенською сільською радою 10.02.1994 року колишньому КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області.

Однак, при житті його мати не отримала документ підтверджуючий її право на земельну ділянку, так як видача сертифікатів на право на землю мала місце вже після її смерті.

Як єдиний спадкоємець по закону на майно матері, який прийняв спадщину у встановлений законом строк, згідно ст. 113 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на той час, оскільки мав у наявності у себе ощадної книжки спадкодавця.

Згодом ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище якої ОСОБА_1) уточнили позовні вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області і просять суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий АДРЕСА_1 виданого 03.02.2006 року ОСОБА_3 Першою Дніпропетровською Державною нотаріальною конторою, визнати за кожною із них право особистої приватної власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, визнати частково недійсним Державного акту на право власності на земельну частку (пай) площею 6,63 умовних кадастрових гектарів розташованої на землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, виданого ОСОБА_3, визнати за кожною із них право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 6,63 га земель Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області та зобов'язати Томасівську райдержадміністрацію видати їм Державний акт на право власності на земельну частку (пай) вказаного розміру.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є рівноправними спадкоємицями спадщини, яка відкрилася після смерті їхнього батька ОСОБА_9, який за час свого життя прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_11, оскільки протягом шести місяців звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий АДРЕСА_1 власником його був ОСОБА_11 після смерті якого спадкоємцями першої черги за законом залишилися його дружина -ОСОБА_12, діти -ОСОБА_9, який являвся їх батьком, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_9 згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняв спадщину після смерті свого батька у виді житлового будинку, проживаючи у ньому разом із матір'ю у 1993 році, користуючись та володіючи житловим будинком та іншим майном померлого, отримав ощадні книжки свого батька, які надав нотаріусу при отриманні свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_12 також прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, у виді житлового будинку, проживаючи у ньому на час відкриття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Жодний із інших названих спадкоємців не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України (1963 року) не вчинили жодних із дій, які б свідчили про прийняття спадщини. До цього, окрім їхнього батька ОСОБА_9, всі інші спадкоємці вважаються такими, що відмовилися від спадщини, так як протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Із цього слідує, що ОСОБА_12 та їхній батько ОСОБА_9 отримали право на спадщину по 1/2 частині житлового будинку.

Після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_8 року відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку та на земельну частку (пай), яку відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) отримав їхній батько ОСОБА_9, так як доглядав спадковий будинок, користувався ним, приватизував за собою земельну ділянку для обслуговування будинку, проживав у ньому до дня своєї смерті.

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_12, як ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спадщину не прийняли, оскільки не здійснили жодної із дій передбачених ч. 2 ст. 553 ЦК України (1963 року).

Їхній батько ж 04.02.1997 року отримав у Першій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, а 15.01.1997 року отримав у Преображенській сільській ради томасівського району Державний акт на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку.

Звернувшись із позовом до суду ОСОБА_3 пропусти строк позовної давності у три роки, оскільки не оспорив право їхнього батька на житловий будинок та земельну ділянку.

Вони прийняли спадщину за законом вже після смерті їхнього батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року і отримали свідоцтво про право на спадщину на частину належного йому майна, оскільки у наявності у ОСОБА_3 є свідоцтво про право на спадщину на житловий АДРЕСА_1 та Державний акт на право на земельну частку (пай), на який мала право ОСОБА_12

На час видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2006 року існував лише один правовстановлюючий документ на житловий будинок - свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_9 від 04.02.1997 року. Право на житловий будинок їхній батько не зареєстрував в органах БТІ, оскільки чинне на той час законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації свідоцтва для набуття права власності на майно і набувалося лише з моменту отримання правовстановлюючого документу.

Спірний житловий будинок не належав ОСОБА_12 оскільки будь-яких документів на власність немає, а тому нотаріус їх і не отримав.

Видавши 03.02.2006 року ОСОБА_3 свідоцтво на право на спадщину на житловий будинок, нотаріус порушив вимоги ст. ст. 1218, 1268 ЦК України (2003 року) не врахуваши наявність іншого свідоцтва на право на спадщину за законом виданого ОСОБА_9, через що на підставі ст. 1301 ЦК України (2003 року) його слід визнати недійсним.

Довідка Томаківського районного відділу земельних ресурсів Дніпропетровської області від 28.09.2005 року №3/08-834 підтверджує, що ОСОБА_12 мала право на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів в землях колишнього КСП «Зірка», однак за час свого життя сертифікат на право на землю вона не отримала.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям»ОСОБА_12, була внесена до списку, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, так як на час паювання земель КСП «Зірка»Томаківського району перебувала у членстві господарства. Після смерті ОСОБА_12 право на земельну частку (пай) успадкував їхній батько ОСОБА_9, а вже після його смерті спадщину у виді права на земельну частку (пай) отримали вони.

Таким чином, виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на землю необхідно визнати частково недійсним, виходячи із того, що рішення суду на підставі якого було його видано скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області.

Доповнивши свої позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_8 та Преображенської сільської ради від 10.04.2008 року, ОСОБА_3 просить суд:

- визнати незаконним рішення Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №32 від 09.09.1996 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 землі для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,85 га, що розташованої по АДРЕСА_1

- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 15.01.1997 року за реєстровим №347/345 Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області на право приватної власності на землю для присадибної ділянки та підсобного господарства площею 0,85 га за вказаною адресою на ім'я ОСОБА_9;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 04.02.1997 року за реєстровим №141 державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_9 щодо житлового АДРЕСА_1 та грошового внеску;

- визнати недійсними державні акти серії НОМЕР_4 і НОМЕР_3 в межах 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,85 га по АДРЕСА_1, виданого 22 січня 2007 року на ОСОБА_1.

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 щодо земельної ділянки площею 0,85 га по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_13;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 щодо земельної ділянки площею 0,85 га по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1;

- визнати недійсним договір поділу спадкового майна в частині розподілу між сторонами земельної ділянки площею 0,85 га, розташованої на території АДРЕСА_1, переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, що посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори 26 травня 2006 року;

- визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 га по АДРЕСА_1;

- визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_4, виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 га по АДРЕСА_1;

- визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року право власності на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63326 гривень, розташованої на території Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, на який померла ОСОБА_12 мала право, як колишній член КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області та визнати дійсним виданий 14.03.2006 року Томаківським районним управлінням земельних ресурсів державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 на його ім'я.

При цьому зазначив, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року його батька ОСОБА_11 відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового АДРЕСА_1, грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках НОМЕР_6 на суму 1423 гривні 45 копійок, НОМЕР_7 на суму 98 гривень 60 копійок, НОМЕР_8 на суму 0 гривень 06 копійок.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.08.1988 року житловий будинок мав статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_11, однак після набрання чинності 15.04.1991 року Законом України «Про власність»співвласниками будинку стали подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_12, яка з моменту придбання колгоспного двору проживала у будинку та являлася членом сім'ї голови колгоспного двору.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_11 явилися його дружина ОСОБА_12 та діти, він, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з числа яких спадщину прийняла лише його дружина, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ст.. 549 ЦК України (1963 року). До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_12 не зверталася, свідоцтво про право на спадщину не отримувала та правовстановлюючі документи на будинок і грошові вклади на себе не переоформлювала.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_12 відкрилася спадщина на житловий АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) розміром 6,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63326 гривень в землях колишнього КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області, грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках НОМЕР_6 на суму 771 гривня 40 копійок, НОМЕР_9 на суму 98 гривень 55 копійок, НОМЕР_8 на суму 0 гривень 02 копійки та грошові вклади на ім'я ОСОБА_11 з належними відсотками і компенсаціями у філії Ощадбанку №6696/16 на рахунках НОМЕР_6 на суму 1423 гривні 45 копійок; НОМЕР_7 на суму 98 гривень 60 копійок, № 057360 на суму 0 гривень 06 копійок.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12 були він, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року), ОСОБА_5, ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

За взаємною домовленістю між усіма спадкоємцями він одноособово прийняв спадщину після смерті померлої ОСОБА_12, про що фактично вступив у володіння та управління будинком, предметами домашньої обстановки та іншим майном. Після смерті своєї матері він постійно приїздив до села, доглядав за спадщиною, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався вважаючи своє безумовне право на спадщину, яке ніким не оспорювало ся.

Після смерті його брата ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 року, рідні дочки останнього ОСОБА_1 та ОСОБА_8 заявили своє право на спадщину, не тільки після смерті свого батька, а й на будинок його батьків.

На підставі рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року за ним було визнано право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_12 та видано відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 14.03.2006 року Томаківським районним управлінням земельних ресурсів.

03.02.2006 року Першою державною нотаріальною конторою йому були видані після смерті ОСОБА_12 свідоцтво за №105 про право на спадщину за законом на житловий АДРЕСА_1 та свідоцтво за №107 про право на спадщину на грошові вклади з належними відсотками і компенсаціями по вкладах на рахунках НОМЕР_6 на суму 771 гривня 40 копійок, НОМЕР_9 на суму 98 гривень 55 копійок, НОМЕР_8 на суму 0 гривень 02 копійки, НОМЕР_6 на суму 1423 гривні 45 копійок, НОМЕР_7 на суму 98 гривень 60 копійок, НОМЕР_8 на суму 0 гривень 06 копійок.

Про те, що його брат ОСОБА_9 отримав у державній нотаріальній конторі 04.02.1997 року свідоцтво про право на спадщину за померлим батьком ОСОБА_11 на житловий АДРЕСА_1 та грошові внески він дізнався коли ОСОБА_1 у травні 2006 року звернулася до суду з позовом до нього про визнання недійсним отриманого ним свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_12

На підставі виданого його брату ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину від 04.02.1997 року останньому, згідно рішення Преображенської сільської ради №32 від 09.09.1996 року, було видано Державний акт серії НОМЕР_2 від 15.01.1997 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,85 га, по АДРЕСА_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №347/345.

Після смерті ОСОБА_9, Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано 26.05.2006 року спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину за законом кожній по 1/2 частині вказаної земельної ділянки, про що зареєстровано в реєстрі за №779 за першою та за №784 за другою.

26.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір поділу спадкового майна, який посвідчено Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, відповідно до умов якого, земельна ділянка площею 0,85 га по АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_1

Томаківським районним відділом земельних ресурсів, на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом та договору про поділ спадкового майна, ОСОБА_1 було видано державні акти серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 22.01.2007 року на право приватної власності на означену біля спадкового будинку земельну ділянку.

Вважаючи таким, що суперечить вимогам діючого на той час законодавства свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.1997 року виданого ОСОБА_9, він посилається на те, що право власності на майно колгоспного двору, яке збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які не менше трьох років підряд станом на 15.04.1991 року брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, а загальні правила спадкування щодо частки колгоспного двору в майні застосувалися після 01.07.1990 року. Так як згідно ст.. ст.. 17, 18 Закону України «Про власність»майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї та майно осіб, що ведуть селянське (фермерське) господарство, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Спірне домоволодіння, згідно зі ст.. 22 КпШС України, з 15.04.1991 року належало на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Після смерті батька ОСОБА_11, єдиним спадкоємцем його майна була його дружина ОСОБА_12, яка проживала на час відкриття спадщини у спадковому будинку і вважається такою, яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, про що свідчить довідка Преображенської сільської ради №36 від 24.01.2006 року.

Спадкоємець ОСОБА_9 пропустив шестимісячний строк визначений ст.. 549 ЦК України (1963 року) для подачі до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Зі змісту заяви ОСОБА_9 до державної нотаріальної контори неможливо зрозуміти, які було надано документи, які підтвердили факт прийняття спадщини, що передбачено п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 18.06.1994 року.

Нотаріусом не було встановлено належність майна, на яке було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_9, як це передбачено п. 121 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Подаючи до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_9 не повідомив про наявність інших рівноправних спадкоємців.

Не будучи зареєстрованим у спадковому будинку, ОСОБА_9 приватизував земельну ділянку площею 0,85 га на підставі рішення сільської ради за №32 від 09.09.1996 року, тоді коли свідоцтво про право на спадщину отримав лише 04.02.1997 року.

Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно ст. 1301 ЦК України може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо особа, якій воно було видано не мала права на спадкування.

В судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє за довіреністю від імені ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) підтримала свої позовні вимоги і заперечує проти позовних вимог ОСОБА_3 посилаючись на їх безпідставність.

ОСОБА_3, який діє за довіреністю від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечує, вважаючи їх протиправними та просить задовольнити свої зустрічні вимоги.

Представник Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області проти позову ОСОБА_3 щодо визнання права на земельну частку (пай) площею 6,63 умовних кадастрових гектарів, після смерті ОСОБА_12 не заперечує і просить вирішити питання у цій частині вимог на розсуд суду.

Представник Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, натомість на попередніх судових засіданнях просив вирішити справу на розсуд суду.

Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора у письмові заяві просить суд розглянути справу за відсутності свого представника, покладаючись на розсуд суду.

Представник відділу Держкомзему у Томаківському районі (раніше Томаківського районного відділу земельних ресурсів) просить вирішити справу на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_16 показала, що мешкала по сусідству разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які проживали по АДРЕСА_1. Їхній син ОСОБА_9 проживав по АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_11 залишилася проживати одна ОСОБА_12, до якої приїздив та допомагав її син ОСОБА_12 петро Петрович.

Свідок ОСОБА_17 показала, що вона проживала сумісно з ОСОБА_9 з 1999 року і по день його смерті, вели спільне господарство, а після його смерті ще деякий час залишалася проживати у АДРЕСА_1. При цьому, до 1999 року ОСОБА_9 проживав у своєму АДРЕСА_1, а після того як їм запропонував ОСОБА_3 вони разом перейшли проживати до батьківського будинку.

Свідок ОСОБА_18 показала, що вона проживає по АДРЕСА_3 Дуже добре знала ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а також їхніх дітей. Після смерті ОСОБА_3 у будинку проживала одна ОСОБА_12, за будинком допомагали доглядати усі діти. Після смерті ОСОБА_12 за будинком також продовжували доглядати усі діти. ОСОБА_9 проживав у своєму будинку.

Свідок ОСОБА_19 показала, що дуже добре знала ОСОБА_3 та ОСОБА_12, декілька років працювала секретарем КСП «Зірка»Томаківського району. Після смерті батьків, а точніше матері у будинку деякий час проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_17, так як вона проводила перепис населення.

Свідок ОСОБА_20 показала, що після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_12 деякий час проживав їхній син ОСОБА_9 з ОСОБА_17, оскільки проживала поряд із їхнім будинком.

Свідок ОСОБА_21 показала, що дуже добре знала подружжя ОСОБА_9, оскільки працювала фельдшером і лікувала ОСОБА_22 та ОСОБА_23. Декілька разів її виклив до батьків ОСОБА_9 Після смерті батьків вона бачила, що у будинку перебував ОСОБА_9, який став проживати після того як у нього став непридатним для проживання житловий будинок.

Свідок ОСОБА_24 показала, що спочатку помер ОСОБА_11, потім ОСОБА_12, а після їх смерті проживав їхній син ОСОБА_9 у АДРЕСА_1. ОСОБА_9 останні п'ять років проживав з ОСОБА_17 у батьківській хаті, так як його будинок став неприродним для проживання, де і помер. Їй він говорив, що йому брати та сестри дозволили проживати у батьківському будинку, так як йому не було де проживати.

Свідок ОСОБА_25 показала, що вона являлася колишньою дружиною ОСОБА_9 За час шлюбу вони купували з ним старий житловий будинок по АДРЕСА_1, з метою побудувати новий житловий будинок, який так і не побудували. Після розлучення вона знає, що їхній будинок став непридатний для проживання, а тому її колишній чоловік ОСОБА_9 проживав разом з ОСОБА_17 у батьківському будинку. Потім переїхала до батьківського будинку проживати ОСОБА_6, оскільки розійшлася зі своїм чоловіком, а ОСОБА_9 приходив до неї, як до своєї сестри.

Свідок ОСОБА_26 показала, що вона проживала по сусідству АДРЕСА_1, де після смерті батьків проживав ОСОБА_9, у якого своє житло стало непридатним для проживання. ОСОБА_9 проживав одночасно і батьківському будинку, так і своєму, де було господарство. Потім у батьківському будинку проживала ОСОБА_6

Спеціаліст ОСОБА_27, який працював начальником Томаківського районного відділу земельних ресурсів, пояснив, що ОСОБА_9 приватизував за рішенням Преображенської сільської ради присадибну земельну ділянку у межах норм, передбачених діючим на той час законодавством, площею 0,85 га, а решта землі 0,08 га, що перевищувало допустиму норму йому було надано у постійне користування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, який з його погляду є недійсним, оскільки має неточності. Державний акт на право приватної власності від 15.01.1997 року оформлений вірно, так як є необхідні дані і підстава рішення Преображенської сільської ради. Тобто ОСОБА_9 набув право власності на землю на підставі рішення органу місцевого самоврядування, хоча законодавство передбачало необхідну підставу свідоцтво про право на спадщину.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, третіх осіб та свідків, суд дійшов наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області помер ОСОБА_11, смерть якого зареєстрована у книзі реєстрації актів про смерть від 09.01.1993 року за №3.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на той час, відкрилася спадщина на належне йому особисто майно.

Слідуючи свідоцтву про право особистої власності на житловий будинок, виданого 05.08.1988 року житловий АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_11.

З прийняттям Закону України «Про власність»(1991 року) колгоспний двір припинив своє існування. Відповідно з ЦК УРСР (1963 року) вилучено статті, що встановлювали його статус.

Згідно з законодавством положення ст. ст. 17 та 18 Закону України «Про власність»щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли після введення в дію цого Закону (тобто з 15.04.1991 року). Воднораз Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»спеціально зазначив, що до правовідносин, які виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору та збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів включно з неповнолітніми та непрацездатними.

Згідно зі ст.. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність»загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Довідка Преображенської сільської ради Томаківського району №34 від 24.01.2006 року підтверджує той факт, що на день смерті ОСОБА_11, у АДРЕСА_1 проживала його дружина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.12.2005 року та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 26.01.2006 року підтверджують, що одноособовим власником житлового АДРЕСА_1 являвся ОСОБА_11.

Крім цього, у наявності спадкодавця ОСОБА_3 були грошові заощадження в Ощадному банку України, рахунки за НОМЕР_7 -98 гривень 60 копійок, НОМЕР_6 -1423 гривні 45 копійок, НОМЕР_8 -0 гривень 06 копійок, а загальною сумою 1522 гривні 11 копійок, що підтверджується відповідними відомостями філії -Марганецьке відділення №6696 ВАТ «Державний Ощадний банк України».

Слідуючи припису ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже після смерті, ОСОБА_11, спадкоємцями його майна першої черги явилися його дружина ОСОБА_12 та діти: ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та свідоцтвами про народження.

З числа перелічених спадкоємців спадщину після смерті ОСОБА_11 у рівних частках прийняли його дружина ОСОБА_12 як така, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом із спадкодавцем і продовжувала проживати після його смерті, а відповідно і розпоряджалася житловим будинком та його син ОСОБА_9, оскільки 04.02.1997 року звернувся до Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Підставою видачі 04.02.1997 року ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_11, на житловий будинок по АДРЕСА_1, послугувало наявність у нього ощадної книжки спадкодавця, що і було передбачено п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5.

Посилання ОСОБА_3 про те, що незрозумілим залишається, що саме подав ОСОБА_9 до нотаріальної контори на підтвердження фактичного прийняття спадщини, суд не приймає до уваги, так як нотаріусом перевірялося справжність доказу для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Однак, у поданій 04.02.1997 року державному нотаріусу заяві, ОСОБА_9 не вказав про наявність і інших спадкоємців першої черги, у тому числі і про проживання на час смерті батька і своєї матері ОСОБА_12, що і явилося підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно.

Таким чином, з підстав передбачених ст. 1301 ЦК України (2003 року) суд вважає необхідним визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.02.1997 року щодо спадкування ОСОБА_9 1/2 частини житлового АДРЕСА_1 враховуючи також і те, що останній звернувшись із заявою до нотаріуса після смерті свого батька ОСОБА_11, не вказав про те, що після смерті спадкодавця залишилася проживати у будинку його мати ОСОБА_12, що позбавило державного нотаріуса з'ясувати дійсні обставини при визначені часток у спадщині.

Неповна інформація про наявність і інших спадкоємців, послугувала іншому державному нотаріусу Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори 03.02.2003 року видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_12 померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року, яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав, після смерті свого чоловіка ОСОБА_11.

Виходячи із наведених обставин видане 03.02.2006 року ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом також необхідно визнати частково недійсним і визначити за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 право власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 проживав по АДРЕСА_1 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року, про що свідчить довідка Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №169 від 20.02.2008 року із зазначенням того, що попередня довідка №270 від 18.04.2006 року мала невірну інформацію.

Після його смерті спадкоємцями майна за законом явилися його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (яка згодом змінила прізвище на Лисенко). Спадкоємці ОСОБА_9 у встановлений ст. 1270 ЦК України звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими 26.05.2006 року за реєстровими номерами 779 та 784, спадкоємцями земельної ділянки загальною площею 0,85 га переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9. визначено по 1/2 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Договором поділу спадкового майна від 26.05.2006 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розподілили між собою спадкове майно, внаслідок чого останній відійшла земельна ділянка площею 0,85 га по АДРЕСА_1Після того, ОСОБА_1 отримала 22.01.2007 року Державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,600 га для ведення особистого селянського господарства.

Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2006 року та Державних актів на земельні ділянки послугував Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданий 15.01.1997 року ОСОБА_9 на підставі рішення Преображенської сільської ради від 09.09.1996 року за №32.

Рішенням №257-19/V від 15.07.2009 року Преображенська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області скасувала рішення №32 від 09.09.1996 року про передачу ОСОБА_9 земельної ділянки у приватну власність. Отже, саме в цій частині позову, а саме визнання незаконним рішення Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №32 від 09.09.1996 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 землі для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,85 га, що розташована по АДРЕСА_1 суд вважає залишити без розгляду, оскільки наявний спір витікає із публічно-владних відносин, а тому не може вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Однак, виходячи із теперішніх обставин справи, враховуючи те, що ОСОБА_9, також являючись спадкоємцем майна після смерті свого батька, фактично набув право власності на частину житлового будинку, а отже, відповідно до вимог ст. 6, 17 ЗК України (1990 року) мав право отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). При наявності у ОСОБА_1, яка успадкувала спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9, Державних актів на право власності на землю серії НОМЕР_4 і НОМЕР_3, суд вважає за необхідне визнати їх лише частково недійсними за тієї умови, що у власності ОСОБА_1 залишиться половина земельної ділянки.

Частину вимог щодо визнання права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині спірного житлового будинку, необхідно враховувати їх спільну вимогу у цій частині, а також право на спадщину за законом ОСОБА_3, внаслідок чого спадщина розподіляється їм по 1/4 частині житлового будинку, а інша відходить останньому.

Відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Слідуючи довідці №3/08-834 від 28.09.2005 року Томаківського районного відділу земельних ресурсів, ОСОБА_12 була внесена до списку осіб, які отримали право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП «Зірка»Томаківського району, якому 10.02.1994 року Преображенською сільською радою був виданий Державний акт на право колективної власності на землю. Площа земельної ділянки, на яку отримала право ОСОБА_12 склала 6,78 умовних кадастрових гектарів.

Оскільки, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_12, який звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини був її син ОСОБА_3, а всі інші спадкоємці, про що підтвердили також у судовому засіданні, відмовилися від спадщини, суд вбачає підстави для визнання за ним права власності на земельну частку (пай) виходячи із наступних підстав для того.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд визнати недійсним Державний акт на право власності на землю площею 6,63 га в землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, в частині визнання права власності за ОСОБА_3, але з такими вимогами погодитися неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є свідоцтво про право на спадщину. Таке свідоцтво про право на земельну частку (пай) і було видано ОСОБА_3 на підставі рішення Томаківського районного суду від 11.11.2005 року, яке згодом 25.02.2008 року було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області. Однак, це не завадило ОСОБА_3 отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , площа якої склала 6,630 гектарів на території Преображенської сільської ради Томаківського району, і який йому було видано 14.03.2006 року до того, як апеляційна інстанція скасувала рішення суду.

Перебуваючи у членстві колишнього КСП «Зірка»Томаківського району при паюванні земель колективної власності, ОСОБА_12 отримала право на земельну частку (пай), яке не реалізувала у зв'язку до своєї смерті. Відповідно, право на земельну частку (пай) увійшло до числа спадщини. Спадкоємцем після її смерті виявився єдиний ОСОБА_3, який, як було вище згадано, у встановленому законом порядку звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються спадкоємцями майна після смерті свого батька, ОСОБА_9, який не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_12, або з відповідним позовом до суду про визнання за собою права на спадщину, чи то інші дії, які б свідчили про факт прийняття спадщини після смерті матері. Пояснення свідків про те, що ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_12 проживав у спадковому будинку, суд не приймає до уваги, оскільки це не є підставою вважати проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 єдиний виявив бажання прийняти спадщину після смерті своєї матері, а як наслідок того, має правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, суд вважає визнати за ним безспірне право власності на земельну ділянку, тим самим у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 15, 60, 209, 212- 215 ЦПК України ст.ст. 71, 80, 549, 553 ЦК України (1963 року), ст. ст. 203, 215, 257, 267, 1218, 1268, 1301 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ВСО 608771 від 03 лютого 2006 року та вважати, що 1/2 частина домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,91 га і належить ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.01.2006 року Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області відповідно до рішення сесії №25 Преображенської сільської ради від 22.12.2005 року, зареєстрованого в ОКП «Томаківське БТІ»26.01.2006 року в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №168 та зареєстрованого в ЄР прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 13671724, спадкоємицею якої була його дружина ОСОБА_12, котра спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила своїх спадкових прав.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/4 частині за кожною житлового АДРЕСА_1У визнанні частково недійсним державного акту на право власності на земельну частку (пай) площею 6,63 га в землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніппропетровської області, виданого 14.03.2006 року Томаківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області ОСОБА_3 в частині належності земельної ділянки (паю) на праві власності -відмовити.

У визнанні за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 6,63 га в землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрованої на ім'я ОСОБА_3 та зобов'язанні Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровсьої області видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну частку (пай) площею 6,63 га в землях Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області -відмовити.

ОСОБА_3 у зустрічному позові про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку -задовольнити частково.

Позов в частині визнання незаконним рішення Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №32 від 09.09.1996 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 землі для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,85 га, що розташована по АДРЕСА_1 -залишити без розгляду.

У визнанні недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ДПТ м №004754, виданого 15.01.1997 року за реєстровим №347/345 Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області на право приватної власності на землю для присадибної ділянки та підсобного господарства площею 0,85 га по АДРЕСА_1 на ОСОБА_9 -відмовити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 лютого 1997 року державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_9 та вважати за ним 1/2 частину спадкового майна, яке складається з житлового АДРЕСА_1

Визнати частково недійсними державні акти серії НОМЕР_4 і НОМЕР_3 в межах 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,85 га по АДРЕСА_1, виданого 22 січня 2007 року на ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 в частині спадкового майна, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки площею 0,85 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 26 травня 2006 року за реєстровим номером 779 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 в частині спадкового майна, яке складається з 1/2 частини земельної ділянки площею 0,85 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_13.

Визнати недійсним договір поділу спадкового майна в частині розподілу між сторонами земельної ділянки площею 0,85 га, розташованої на території АДРЕСА_1, переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, що посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори 26 травня 2006 року.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, в частині площі землі 0,3 га по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_4, виданого 22.01.2007 року Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, в частині площі землі 0,3 га по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року право власності на земельну частку (пай) площею 6,87 умовних кадастрових гектарів, вартістю 63326 гривень, розташованої на території Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, на який померла ОСОБА_12 мала право, як колишній член КСП «Зірка»Томаківського району Дніпропетровської області та визнати дійсним виданий 14.03.2006 року Томаківським районним управлінням земельних ресурсів державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. П. Тетеревятников