АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Черненкової Л.А., Деревянка О.Г.

при секретарі Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що у 2007 році він передав останній завдаток у загальній сумі 5000,0 дол. США в рахунок купівлі у ОСОБА_3 бази та складських приміщень, що розташовані на пл. ім. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську; оскільки відповідачка відмовилася укладати договір купівлі-продажу, позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь подвійну суму завдатку у розмірі 79300,0 грн., 5000,0 грн. витрат на оформлення витягу з реєстру прав власності, 7219,77 грн. - 3% річних, 10368,90 грн. - суму втрат від інфляції, моральну шкоду у розмірі 30840,0 грн. та судові витрати.

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що між ними 29.12.2006 року було укладено договір оренди нежитлових приміщень на пл. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську, які належать позивачці на праві власності, але відповідач умови даного договору не виконує, після закінчення строку оренди приміщення у володіння власника не повернув, тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по орендній платі у розмірі 300 грн., суму у звязку із зростанням інфляції, пеню у розмірі 27845,0 грн., неустойку у розмірі 2700,0 грн., упущену вигоду у сумі 82080,81грн. та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди від 29.12.2006 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції, в розмірі 2180,0 грн., неустойку в розмірі 1500,0 грн., сплачені судові витрати в розмірі 171,0 грн., а всього 3851,0 грн.; в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову та ухвалити у скасованій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29.12.2006 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір оренди нежитлових приміщень загальною площею 191,8 кв.м. (1-6 гараж, 1-7 майстерня, 1-11 склад, 1-12 склад, 1-9 коридор, 1-21 тамбур, 1-22 склад, 1-23 кабінет) розташованих на пл. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську, які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 72 75, 8 - 9).

Відповідно до п. 9.1 зазначеного договору оренди строк його дії визначено до 29.12.2007 року.

Пунктом 9.4 договору оренди від 29.12.2006 року передбачено, що, у випадку відсутності заяви жодної із сторін про відмову від договору за місяць до спливу встановленого у договорі строку, він вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах, які передбачені договором.

У судовому засіданні сторонами визнано, що розмір орендної плати за договором оренди від 29.12.2006 року складав 50,0 грн. на місяць та був визначений договором оренди цього ж нерухомого майна, укладеним між тими самими сторонами 01.04.2005 року (а.с.70 - 71).

Згідно п. 3.2 договору оренди від 29.12.2006 року орендна плата сплачується орендарем щомісяця, наперед.

Пунктом 3.3 вищевказаного договору від 29.12.2006 року передбачено обов'язок орендаря сплачувати пеню за несвоєчасне внесення орендної платні у розмірі 10% простроченого платежу за кожен день прострочки.

Також судом встановлено, що на підставі п. 9.4 термін дії договору оренди від 29.12.2006 року було продовжено до 29.12.2008 року на тих самих умовах, оскільки відсутні докази отримання орендарем заяви орендодавця про відмови від договору.

З липня 2007 року орендар ОСОБА_2 припинив сплачувати орендну плату за договором від 29.12.2006 року, що стверджується розпискою на а.с. 75.

Разом з тим, орендодавець ОСОБА_3 у серпня 2007 року зобовязалася не брати орендну плату з орендаря, що визнається сторонами та стверджується розпискою на а.с. 172.

Сторонами визнано, що на час предявлення позову до суду орендодавець орендовані приміщення не звільнив, тобто не повернув майно у володіння власника.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 3000,0 дол. США в рахунок продажу складських приміщень, що розташовані на пл. ім. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську, та 2000,0 дол. США в рахунок сплати суми за продаж бази, що стверджується відповідними розписками від 27.06.2007 року та без дати (а.с. 6, 7) і визнається сторонами.

Відповідні договори купівлі-продажу у передбаченій діючим законодавством формі укладені не були, що визнається сторонами.

Колегія звертає увагу, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2008 року, встановлено, що договори від 27.06.2007 року та без дати про передачу грошових коштів у рахунок придбання споруджень не можуть бути визнані договором купівлі продажу (а.с. 20 -27).

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про переважне право на продовження договору оренди нерухомого майна на пл. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську, укладення договору оренди на новий строк у 2009 2010 роках відмовлено з посиланням на відсутність доказів досягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовленостей щодо усіх істотних умов договору оренди приміщення, не надано письмових доказів повного або часткового виконання договору. В цій частині рішення залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2010 року.

Також вказаним рішенням місцевого суду задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, виселено ОСОБА_2 з орендованого приміщення на пл. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську; в цій частині дане рішення скасоване рішенням апеляційного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2010 року та в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено, оскільки норми Житлового Кодексу України передбачають виселення лише із жилих приміщень, а вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном ОСОБА_3 заявлені не були (а.с. 156 159).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися завдатком. Згідно вимог ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартість. Сторона, винна у порушенні зобовязання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги відсутність основного зобовязання укладеного між сторонами, у передбаченій діючим законодавством формі, договору купівлі-продажу бази і складських приміщень, що розташовані на пл. ім. Дзержинського, 8-А у м. Дніпропетровську, місцевий суд дійшов правильного висновку, що грошова сума у розмірі 5000,0 дол. США, сплачена ОСОБА_2 ОСОБА_3, є авансом, але безпідставно відмовив у її стягненні, тому оскаржуване рішення у даній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 авансу у розмірі 39861,5 грн. (5000,0 дол. США х 7,9723 за курсом НБУ на час ухвалення даного рішення).

Разом з тим, колегія не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 подвійної суми авансу, витрат на оформлення витягу з реєстру прав власності, 3% річних, суми витрати від інфляції та моральної шкоди, тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні даних позовних вимог підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 415,0 грн.

Відповідно до ч. І ст. 526 та ч. І ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною ч. 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене /упущена вигода/.

Згідно ч. 1 ст.759, ч. 1 ст.761 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

У відповідності до ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, яки був раніше встановлений договором.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з орендаря ОСОБА_2 на користь орендодавця ОСОБА_3 заборгованості за договором оренди від 29.12.2006 року за липень 2007 року у сумі 50,0 грн., пені на підставі п. 3.3 вказаного договору оренди у розмірі 1830,0 грн. (50,0 грн. : 10% х 366 днів), що з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки складає 2180,0 грн., а також неустойки на підставі п. 2 ст. 785 ЦК України за період прострочення виконання обовязку щодо повернення речі з січня 2009 року по березень 2010 року (позов предявлено до суду 31.03.2010 року) включно у сумі 1500,0 грн (50,0 грн. х 2 х 15 місяців).

Колегія звертає увагу, що правильність наведених сум та їх розрахунків не спростовується доводами апеляційної скарги та те оспорюється позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_3

Крім того, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 упущеної вигоди у звязку з недоведеністю наявності таких збитків на їх розміру.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з ухваленням у скасованій частині нового рішення про часткове задоволення первинних позовних вимог; в іншій частині оскаржуване рішення ухвалене у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2011 року скасувати в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та ухвалити у скасованій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 39861,5 грн., судові витрати у сумі 415,0 грн., а всього 40276 (сорок тисяч двісті сімдесят шість) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2011 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді