Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа №2-2874/11
РІШЕННЯ
23 грудня 2011 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Кругового О.О., при секретарі - Хоменко Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права особи на повагу її честі та гідності, та стягнення моральної шкоди за порушення такого права -
Позивач звернулася до суду з позовом про захист права особи на повагу її честі та гідності, та стягнення моральної шкоди за порушення такого права. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач вчиняє щодо неї дії, які принижують її честь та гідність, а саме при особистій зустрічі відповідач ганьбить її та ображає, надсилає на її адресу листи, звертається до органів прокуратури міліції із заявами, які містять ознаки наклепів. Просить визнати дії відповідача такими, що порушують її право на повагу її честі та гідності, визнати її дії протиправними, стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 1700 гривень.
В судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обємі посилаючись на доводи, викладені в позові та пояснення, надані в судовому засіданні.
Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволені позову.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин.
Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що були встановлені судовим рішенням у цивільних справах, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або. особи, щодо якої встановлено ці обставини.
В судовому засіданні встановлено наступне.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 08.11.2010 року по цивільній справі № 2- 4643/10 року встановлено, що 05.03.2004 року позивача за рішенням суду було визнано недієздатною та 09.12.2008 року цивільну дієздатність було поновлено (а.с.9, 40).

З 2003 року між сторонами виникли неприязні стосунки та сторони періодично між собою обмінювалися листами (а.с.30-37,89), а також, кожна окремо, зверталися до правоохоронних органів з метою притягнення одна одну до відповідальності (а.с.14,17,18,19, 20, 21, 24-29).

Відповідно до норм чинного законодавства, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі належить позивачеві.

Позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій, однак позивач не побажав скористатися своїм правом.

Відповідно до ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами, а саме спростуванням недостовірної інформації, право на відповідь, в разі порушення особистого немайнового права засобами масової інформації, а також забороною поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вибрав спосіб захисту, який не передбачено цивільним законодавством, а саме вимоги, щодо визнання дій такими, що порушують право на повагу честі та гідності, визнання дій протиправними.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ними обставини.

Однак, доводи позивача про порушення її особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Поняття гідності та честі не закріплено на законодавчому рівні, це є морально-етичні категорії й одночасно особистими немайновими правами, які можуть бути порушені при сукупності певних обставин, а саме : поширення недостовірної інформації, яка завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, та/або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В супереч цьому, позивач в судовому засіданні зазначив про те, що листи (а.с.30-37) були адресовані саме на її адресу та отримані нею у 2003-2004 роках, в звязку з чим, суд не може вважати, що інформація, яка міститься в листах, отримала своє поширення, оскільки вона не доведена до інших осіб, окрім адресату.

Також, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що звернення відповідача до правоохоронних органів, щодо притягнення її до відповідальності, також порушує її особисте немайнове право, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти

індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Інформація, що була викладена відповідачем у зверненнях до правоохоронних органів не знайшла свого підтвердження, про що було прийнято відповідне процесуальне рішення.

За відсутністю доказів, які б свідчили про наявність у зверненні відповідача завідомо неправдивих відомостей, та при наявності конфлікту між сторонами та характеру висловлювань в листах однієї до одної, суд вважає, що дії відповідача при зверненні до правоохоронних органів, були викликані наміром захистити свої права, свободи чи законі інтереси, однак це не є підставою, для задоволення позову, оскільки в даному випадку, мала місце реалізація відповідачем свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

В свою чергу, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також не піддягають задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначив позивач моральна шкода полягає у приниженні її честі та гідності.

Однак, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивач не довела суду ту обставину, та не надала жодного доказу на підтвердження розповсюдження відносно неї неправдивої інформації, що принижує її честь та гідність, а тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_3 про захист права особи на повагу її честі та гідності, та стягнення моральної шкоди за порушення такого права.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, а особи, які-не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Круговий