Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Коцюрби О.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду Київської області справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в м. Білій Церкві на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2007 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про зобов»язання здійснити перерахунок пенсії та доплати,

В С Т А Н О В И Л А :

16.08.2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання неправомірними дій та зобовязання провести перерахунок розміру його пенсії, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є інвалідом 2-ої групи внаслідок захворювання, пов»язаного з Чорнобильською катастрофою, і відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державної пенсії, яку він отримує, повинен бути не менший 8 мінімальних пенсій за віком, а розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, не менший 75% від мінімальної пенсії за віком. Крім того згідно ст. 39 Закону він, як громадянин, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на доплату в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Відповідачем же всупереч вищевказаних вимог закону пенсія позивачу виплачується в значно нижчому розмірі, що останній вважає порушенням гарантованих йому прав та охоронюваних інтересів, в зв»язку з чим і просив суд визнати дії відповідача неправомірними, зобов»язати його здійснити перерахунок розміру його пенсійного забезпечення відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 квітня 2007 року, а також зобов»язати нарахувати йому відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 01 липня 2007 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2007 року позов задоволено частково. Зобов»язано Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві провести перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 09 липня 2007 року, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати з розрахунку 440 грн. щомісячно. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача та постановити нову, якою в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необєктивність рішення суду, порушення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, таким чином колегія суддів перевіряє законність рішення суду лише в межах задоволення вимог позивача про нарахування йому доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоактивного забруднення, оскільки саме на цю частину рішення відповідачем подано апеляційну скаргу. Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення суду не подавав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи внаслідок захворювання, пов»язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в зоні посиленого радіоактивного забруднення, що підтверджується даними паспорту позивача.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР № 106 від 23.07.1991 року м. Біла Церква віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіологічного контролю одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем позивачу виплачувалась щомісячна доплата відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5 грн. 20 коп.

ОСОБА_1, оспорюючи дії відповідача, вважав, що він отримував доплату значно нижчу, ніж це передбачено ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про порушення відповідачем норм ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова Кабінету Міністрів України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з огляду на наступне.

Дію положень ст.39 вказаного Закону було зупинено на 2006 рік і на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законами України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Законом України,,Про державний бюджет України на 2008 рік " внесені зміни в ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала.

Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було доповнено вказаний Закон ст.71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо того, що позивач має право на перерахунок щомісячної доплати як особа, яка постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі передбаченому ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами і при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200 205 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Білій Церкві відхилити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: