Чернігівський районний суд Чернігівської області
Справа №2-1474/2011
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2011 року Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Майбороди С.М.,

при секретарі Головач О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Новий Білоус Чернігівського району в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про тлумачення заповіту шляхом визнання спадкоємцем за заповітом, визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту від 10 квітня 1978 року, складеного заповідачем ОСОБА_5, а саме визнати, що заповіт від 10 квітня 1978 року від імені ОСОБА_5, посвідчений секретарем виконкому Новобілоуської сільської ради стосується ОСОБА_1 і складений на її користь та на користь її рідних братів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати її спадкоємцем за заповітом від 10 квітня 1978 року на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, померлої 16 серпня 1999 року та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою с. Новий Білоус, Чернігівського району, вул.Лугова, 16, як за спадкоємцем за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що в заповіті зазначено «Крижановська Лора Петрівна» замість «Крижановська Лариса Петрівна» та в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано право власності на житловий будинок, що попогосподарським книгам належав померлій та їй надавався дозвіл на будівництво будинку.

В судове засідання позивачка не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила про підтримання позовних вимог.

Представник відповідача - Новобілоуської сільської ради в судове засідання не з»явився, подали заяву про розгляд справи без участі представника та зазначили про визнання позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з»явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі та зазначили про відсутність заперечень щодо позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

16 серпня 1999 року померла ОСОБА_5, про що виконкомом Новобілоуської сільської ради зроблено актовий запис за номером 28. Після її смерті відкрилась спадщина.

За життя 10 квітня 1978 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповідала в рівних долях ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Відповідно до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов»язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також права та обов»язки, які можуть йому належать у майбутньому.

Зі змісту ст.ст. 213, 1256 ЦК України вбачається, що правом тлумачення заповіту наділяються спадкоємці після відкриття спадщини. Нотаріус не має права тлумачити заповіту. Якщо між спадкоємцями виникає спір щодо розуміння положень заповіту, тлумачення заповіту може бути здійснене судом на вимогу заінтересованих осіб (спадкоємців). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з»ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін, також до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, подальша поведінка сторін. При тлумаченні заповіту має встановлюватись воля заповідача та дійсний зміст його заповідальних розпоряджень.

Виходячи з загальноприйнятих норм та скорочень імен, суд вважає доведеною волю заповідача щодо заповіту на ім»я ОСОБА_8 та ОСОБА_4 майна, що належало померлій.

Рішенням Деснянського районного суду ОСОБА_9 від 14 червня 2011 року встановлено факт належності ОСОБА_10 заповіту від 10 квітня 1978 року та факт прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, яка померла 16 серпня 1999 року, а отже суд вважає вимогу щодо визнання позивачки спадкоємцем за заповітом зайвою.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила своє прізвище на «Яковлева».

Відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановлений законом строк спадщину не прийняли.

Відповідно до повідомлення Чернігівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за заповітом.

Як вбачається з довідок виконкому Новобілоуської сільської ради житловий будинок по вул. Лугова, 16 в с.Новий Білоус Чернігівського району по погосподарським книгам числився за ОСОБА_5 з 1977 року, яким вона володіла, але свідоцтва про право власності не отримувала. Померла у будинку була зареєстрована та проживала одна.

Відповідно до рішення № 457 від 17 листопада 1982 року виконкому Чернігівської районної ради ОСОБА_5 було надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого в с.Новий Білоус.

Відповідно до відповіді КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» право власності на нерухоме майно, що знаходиться по вул.ЛуговаДб с.Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області в даній установі не зареєстровано.

Позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна померлої ОСОБА_5. Зважаючи на те, що виникнення спадкових прав у особи в даному випадку пов'язується зі здійсненням спадкування, суд вважає, що позивач набула його після смерті останньої.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Сторонами не заперечувалось, що правовстановлюючий документ на спірний будинок спадкодавець не отримав, тобто, права власності на домоволодіння спадкодавець на час відкриття спадщини не набув.

Тому за положеннями ст. 331 Цивільного кодексу, який регулює спірні правовідносини під час розгляду даної справи, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1, право власності на матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва домоволодіння за адресою: вул. Лугова, 16, с. Новий Білоус, Чернігівського району, оскільки до завершення будівництва, а також здачі його в експлуатацію та державної реєстрації особа вважається власником лише будівельних матеріалів. При цьому суд вважає можливим перевести на позивача також права забудовника на незданий в експлуатацію житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 213, 331, 1233, 1235, 1236, 1256 ЦК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади села Новий Білоус Чернігівського району в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про тлумачення заповіту шляхом визнання спадкоємцем за заповітом, визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами задовольнити частково.

Встановити, що заповітом від 10 квітня 1978 року посвідченим секретарем виконкому Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області, померла 16 серпня 1999 року ОСОБА_5 заповіла все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право в рівних долях ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, розташовані за адресою: вул. Лугова, 16, с. Новий Білоус, Чернігівського району та області.

Визнати за ОСОБА_1 права забудовника на незданий в експлуатацію житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: вул. Лугова, 16, с. Новий Білоус, Чернігівського району та області

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.М. Майборода