Лисичанський міський суд Луганської області
№2-1215/2011 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2011 року м.Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Стахової Н.В.

при секретарі судового засідання Мягкій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину фіктивним та визнання права на спадщину

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення якого, зазначив, що 29 липня 2009 року його мати ОСОБА_3 з відповідачем уклала договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського округу, реєстр № 2688. Вважає вказаний правочин фіктивним, оскільки мати не мала наміру дарувати відповідачу квартиру, бо підписуючи документи вважає, що укладала договір довічного утримання. Просить суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 29.07.2009 року фіктивним та скасувати вказаний договір, та визнати за ним право власності на спадщину квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав пред'явлений позов, просив його задовольнити, усно суду доповнив, що ОСОБА_3. укладаючи договір з ОСОБА_2, тексту не читала та вважала, що у ньому передбачені усі права та обов'язки про які вони домовилися. Декілька місяців після укладення договору відповідач належним чином виконував свої обов'язки, перевіз матір до себе у м. Дмитрів будинок № 32 квартира № 57.Але у березні 2010 року припинив догляд за матір'ю, перевіз її до місті Лисичанська, де залишив її одну. Вважає, що договір дарування був укладений без створення правових наслідків, які обумовлювалися самим правочином, тому просить визнати його фіктивним.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що її договір дарування був укладений між ОСОБА_2 та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які укладаючи договір розуміли значення своїх дій та діяли добровільно, бо самі настояли на укладенні саме договору дарування, а не договору довічного утримання. Після смерті ОСОБА_6, вони доглядали ОСОБА_3, але остання виявила бажання прожити у місті Лисичанську. Ховали ОСОБА_3 у місті Димитрів, витрати по похованню ніс ОСОБА_2. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивачем та його представником не надано належних доказів тому, що договір дарування є фіктивним. Крім того, договір укладався не тільки з ОСОБА_3, й з ОСОБА_6 У договорі дарування зазначено, що ОСОБА_6 при укладенні договору перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, та розуміли значення своїх дій, діяли добровільно при укладенні договору дарування. Просить відмовити у задоволенні позову.

Судом досліджені наступні письмові докази: копія договору дарування від 29.07.2009 року, копія паспорта та ідентифікаційного коду позивача, копія свідоцтва про народження, довідка з Лисичанської поліклініки, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6, товарний чек.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

29.07.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1. (а.с.7).

13.05.2011 року померла ОСОБА_3, 30.12.2009 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У судовому засіданні представником позивача не надано суду достатніх та переконливих доказів тому, що договір дарування є фіктивним, оскільки з договору дарування від 29.07.2009 року не вбачається, що правочин вчинений без наміру створення правових наслідків.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_3 мала намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування, суд до уваги не бере, оскільки у данному випадку, визнання договору удаваним не є предметом позову.

Отже, у судовому засіданні представником позивача не доведений факт фіктивності правочину, тому відсутні і підстави для задоволення вимог про визнання права власності на спадщину.

На підставі вищевикладеного, ст. 234 ЦК України, ст. ст. 10,11,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину фіктивним та визнання права на спадщину відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: