Справа № 2-841/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2011

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої Бойко О.М.

при секретарі Гулі А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління №3 Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 3928,62 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працювала у відповідача на посаді двірника, звільнена з роботи за власним бажанням з 20.09.2010р. При звільненні відповідач не виплатив усіх належних їй до виплати коштів, а саме зарплату за 2008р., 2009р., та січень-вересень 2010р., в тому числі 20% боєготовності. Крім того, відповідачем не нараховано та не виплачено їй компенсації втрати частини грошових доходів, яку останній зобов»язаний виплати їй оскільки зарплата виплачувалась із значними затримками, а частина стягувалась на підставі рішення суду. Також їй спричинено значної моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях через неправомірні дії відповідача, у зв»язку з невиплатою їй зароблених коштів було значно порушено її звичний життєвий уклад, погіршився стан здоров»я. Грошове відшкодування за спричинену моральну шкоду становить 20 000 грн.

В подальшому позивачка зменшила та змінила позовні вимоги, просить стягнути заборгованість за період березня вересень 20101р. в сумі 659,77 грн., зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, оскільки визначити розмір такої неможливо через відсутність даних про фактичні виплати їй заробітної плати, та стягнути відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та ствердила, що на даний час заборгованості по заробітній платі перед позивачкою не існує. 31.03.2011р. відповідач провів повний розрахунок із позивачкою, перерахувавши їй всі належні до виплати суми. Щодо доплати за «боєготовність»то нарахування та виплата таких є правом відповідача, а не обов»язком, а тому така доплата через відсутність коштів не нараховувалась. Вимога позивача про компенсацію втрати частини грошових доходів заявлена з пропуском року звернення до суду, який просить застувати та відмовити в задоволенні вимоги. Вважає, що жодної шкоди в т.ч. і моральної позивачу відповідач не завдав, а тому вимога про відшкодування такої безпідставна. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, з»ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працювала на посаді двірника з 03.04.2000р., 20.09.2010р. звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2010р. в користь позивачки із відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5476,13 грн.

Як вбачається із довідки №514 від 30.09.2010р. та акту перевірки №13-01-017/0517 Територіальної інспекції праці у Львівській області, на день звільнення перед позивачкою існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 7142,03 грн., з яких 600 грн. сплачено позивачці 28.10.2010р., частина коштів в сумі 4393,29 грн. у листопаді-грудні 2010р. стягнута в її користь на підставі рішення суду, а 2148,74 грн. перераховано на картковий рахунок позивача 31.03.2011р., відтак, нарахована відповідачем заробітна плата позивачці виплачена.

Проте, судом встановлено, що відповідачем з 2008р. не нараховувалась та не виплачувалась позивачу компенсація втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків заробітної плати, всупереч вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати», який встановлює обов»язок роботодавця в разі затримки виплат понад один місяць нараховувати та виплачувати компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплат, при цьому, виплата такої компенсації здійснюється у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З цього приводу Територіальної державною інспекцією праці у Львівській області відповідачу неодноразово носились приписи про усунення порушень законодавства, однак, такі не були виконані відповідачем. З огляду на відсутність даних про здійснені фактичні виплати заробітної плати позивачці, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом зобов»язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку порушенням строків виплати заробітної плати за період з грудня 2008р. по 20.09.2010р.

Суд вважає безпідставним покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на те, що ч.2 ст.233 КЗпП не обмежує будь-яким строком право на звернення до суду у разі порушення законодавства про оплату праці.

Крім цього, ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати, порушення права позивачки на отримання компенсації втрати частини грошових доходів, позивачка зазнала моральних страждань, було порушено її життєвий уклад, остання була позбавлена можливості вести звичний режим життя, змушена шукати інші джерела засобів до існування, вживати заходів до захисту порушеного права. Враховуючи зазначені обставини, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що грошове відшкодування за завдану моральну шкоду становить 200 грн., які слід стягнути з відповідача.

Крім того, відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню і судові витрати: в користь держави 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та в користь позивачки 2000 грн. понесених витрат на правову допомогу, що підтверджені відповідною квитанцію.

Вимога позивача про стягнення доплат за підтримку боєготовності не підлягає до задоволення з огляду на те, що відповідно до Постанови КМУ від 09.03.1995р. №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (військовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України»доплата за підтримку бойової готовності військ є правом органу управління та залежить від загальних асигнувань, передбачених у державному бюджеті на грошове утримання Збройних Сил та інших військових формувань.

На підставі ст.237-1 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці»та керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Зобов»язати Будинкоуправління №3 Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв»язку порушенням строків їх виплати за період з грудня 2008р. по 20.09.2010р.

Стягнути з Будинкоуправління №3 Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова в користь ОСОБА_1 200 гривень моральної шкоди та 2000 судових витрат.

Стягнути з Будинкоуправління №3 Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова в користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

Головуюча