Справа № 2-800/11
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2011 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Стадника І.М.,

при секретарі Барановій О.М.,

з участю:

представників позивача ОСОБА_1 (на підставі довіреності),

адвоката ОСОБА_2 (на підставі ордера та витягу з угоди про надання правової допомоги),

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 і ОСОБА_3 звернулися в районний суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування позову посилаються на те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, яка померла 7 березня 2009 року, видане чоловікові спадкодавиці відповідачу ОСОБА_6, без урахування їх права на спадщину.

Просять визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_6 недійсним в частині визнання за ним права власності на 2/6 частини будинку №57, що по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, а також визнати за кожним із них право власності на 1/6 частину зазначеного будинку.

В судовому засіданні представники позивача адвокат ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позов підтримали на умовах, викладених у позовній заяві.

ОСОБА_1 будучи допитаною за правилами допиту свідків суду показала, що позивач ОСОБА_5 є її матірю, а спадкодавиця ОСОБА_7 була її рідною сестрою. Сестра була інвалідом з дитинства і проживала в смт. Вороновиці в рідної тітки. Батьки проживали в іншому районі, де продали будинок і розпочали в смт. Вороновиця будівництво спірного будинку. В 1972 році будинок було побудовано і всі вони: батьки, вона з сестрою, старший брат, перейшли туди жити. Забудовником і власником будинку був її батько - ОСОБА_8, після смерті якого інші діти відмовились від своїх часток на користь ОСОБА_7 і вона переоформила на себе половину будинку. Крім ОСОБА_7, в будинку проживав її чоловік ОСОБА_6, син ОСОБА_3 та матір ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_7 різко погіршилися відносини між ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з другого боку, а тому останні хочуть в судовому порядку захистити своє право власності на частку в спадковому майні.

Позивач ОСОБА_3 позов підтримав і будучи допитаним за правилами допиту свідків суду показав, що житловий будинок було побудовано дідом і бабою до його народження. Проживав в будинку з матірю ОСОБА_7, батьком ОСОБА_6 та бабою ОСОБА_5 Після смерті матері, в нього погіршилися відносини з батьком, останній не визнає його права на частину спадкового майна після смерті матері, у звязку з чим він звернувся до суду.

ОСОБА_6 подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовити, так як він на законних підставах і не порушуючи порядку видачі отримав свідоцтво право на спадщину.

Крім того, заперечує проти позову на тій підставі, що право особистої власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вул. Садовій, 57 в смт. Вороновиця його покійна дружина набула під час шлюбу, а тому воно належало як їй, так і йому на праві спільної сумісної власності згідно з ч. 2 ст. 60 СК України.

Тому вважає, що йому на праві спільної сумісної власності належить половина спадкового майна покійної ОСОБА_7, а також 1/3 частка іншої половини спадкового майна, що набута ним в порядку спадкування за законом після смерті дружини.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав письмові заперечення відповідача.

Пояснив, що спадкодавиця ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_5) спочатку проживала в будинку, на місці якого на початку 70-х років було зведено спірний житловий будинок. Стверджує, що побудовано його за рахунок коштів її батька ОСОБА_8 та її особистих коштів, так як вона незважаючи на те, що була інвалідом з дитинства, працювала і отримувала заробітну плату. Хоча будинок був побудований до шлюбу з ОСОБА_6, останній за життя спадкодавиці зробив певні покращення, виконував поточні ремонти, провів опалення тощо. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що свідоцтво про право власності на половину будинку одержано спадкоємцем під час шлюбу з ОСОБА_6, а тому зазначена частина будинку була спільною сумісною власністю подружжя.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача. дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справі і правовідносини, що відповідають їм.

7 березня 2009 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 березня 2009 року, виданим виконкомом Вороновицької селищної ради (а.с. 7).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на майно, що належало їй, а саме на ? частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, вул. Садова, 57, що підтверджується свідоцтвом №58 на право особистої власності на жилий будинок, виданим 6 грудня 1989 року виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 8).

Посилання відповідача та його представника на те, що зазначене майно було спільною сумісною власністю подружжя, суд відкидає виходячи з наступного.

Дійсно шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладений та зареєстрований 23 липня 1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, а право власності на ? частину жилого будинку, який розташований в смт. Вороновиця, вул. Садова, 57 ОСОБА_7 набула 2 квітня 1990 року, коли зареєструвала в БТІ свідоцтво №58 на право особистої власності на жилий будинок від 6 грудня 1989 року.

Згідно з ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, яка діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Разом з тим, відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Лише якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно на підставі ст. 25 КпШС України може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Як пояснив представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_6 жодного відношення до будівництва спірного житлового будинку не мав.

Житловий будинок як обєкт нерухомого майна виник до його шлюбу з ОСОБА_7

Так, згідно з інвентаризаційними даними про домоволодіння по вул. Садовій в смт. Вороновиці будинок станом на 30 травня 1980 року належав ОСОБА_8.

За відомостями з домової книги ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1 зареєстровані в будинку в 1974-1978 роках, а ОСОБА_6 26.11.1981 року.

Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 23-26) підтверджено, що сам будинок, а також основні господарські будівлі та споруди (прибудову, ганок, сарай, погріб, убиральню) побудовано в 1970-1974 роках, тобто задовго до шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_7, а тому він не може вважатися таким, що нажитий під час їх шлюбу.

Згідно з матеріалами спадкової справи №303/2009 до майна померлої 07.03.2009 року ОСОБА_7 в заяві від 17 березня 2010 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 зазначив, що зміст ст. 60 СК України нотаріусом розяснено, на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя його довіритель не претендує.

В самому свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що спадщина складається з ? частки вищевказаного жилого будинку з відповідною часткою приналежних до нього будівель та споруд і ОСОБА_6 погодився з ним, вважає його законним і таким, що видане з дотриманням встановленого порядку.

Крім формального посилання на дату реєстрації за ОСОБА_7 свідоцтва на право особистої власності на ? частину жилого будинку, будь-яких доказів того, що спірну частку жилого будинку було нажито, а не лише зареєстровано, під час шлюбу з ОСОБА_6, відповідачем суду не надано.

Тому суд приходить до висновку про те, що ? частина вищевказаного жилого будинку відноситься до роздільного майна ОСОБА_7, належала їй саме на праві особистої власності, а не на праві спільної сумісної власності подружжя і як така увійшла до складу спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог цієї статті спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є:

позивач ОСОБА_3, як син спадкодавиці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-АМ №300006 (а.с. 10);

відповідач ОСОБА_6, як чоловік ОСОБА_7;

позивач ОСОБА_5, як мати спадкодавиці, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 9).

На момент відкриття спадщини як позивачі, так і відповідач проживали разом з ОСОБА_7 в житловому будинку №57 по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується паспортами позивачів, де їх місцем реєстрації зазначена вищевказана адреса, довідками виконкому Вороновицької селищної ради №793 від 08.09.2009 року, №357/3 та №358/3 від. 18.03.2011 року, записами в домовій книзі про прописку громадян (а.с. 16-22).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шести місяців), він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачі та відповідач протягом шести місяців з моменту смерті ОСОБА_7 не заявляли про відмову від прийняття спадщини, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, позивачі та відповідач прийняли по 1/3 частці спадкового майна кожен, а тому з моменту відкриття спадщини позивачам та відповідачу кожному належить на праві власності по 1/6 частці житлового будинку №57 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Садовій, 57 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області.

Разом з тим, за видачею свідоцтва про право на спадщину до Вінницької районної державної нотаріальної контори звернувся лише відповідач.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_7 є лише її чоловік ОСОБА_6.

Отже до свідоцтва про право на спадщину, що було видане відповідачу було незаконно включено прийняті позивачами у спадщину 2/6 частини зазначеного житлового будинку, що порушує права позивачів на вказане майно.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власний майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину від 17.03.2010 року видане без врахування права позивачів на спадкове майно, воно є недійсним в частині визнання за відповідачем права власності на 2/6 частини будинку.

Право власності на зазначену частину жилого будинку слід визнати в порядку спадкування за законом за іншими спадкоємцями першої черги позивачами по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_5 понесені нею та документально підтверджені судові витрати: судовий збір в розмірі 269 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (а.с. 1, 3, 29).

Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 22-25 КпШС України, ст. 328, 392, 1218, 1267, 1268, 1270, 1301 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 2/6 частини будинку №57, що по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області з господарськими будівлями та спорудами.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину будинку №57, що розташований по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області зазначений в плані під літ. «А»з господарськими будівлями і спорудами, а саме: прибудовою «а», ганком, сараєм «Б», сараєм «Г», погребом «п/Г», убиральнею «Д», гаражем «Е», огорожею №1, воротами з хвірткою №2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будинку №57, що розташований по вул. Садовій в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області зазначений в плані під літ. «А»з господарськими будівлями і спорудами, а саме: прибудовою «а», ганком, сараєм «Б», сараєм «Г», погребом «п/Г», убиральнею «Д», гаражем «Е», огорожею №1, воротами з хвірткою №2.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 269 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а всього 3389 (три тисячі триста вісімдесят девять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: