Справа № 22Ц-2099/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 21 Доповідач: Медяний В. М.

У Х В А Л А
Апеляційного суду Вінницької області
від 22 червня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого судді : Медяного В.М.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
при секретарі: Сніжко О.А.,
за участю сторін у справі: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про тлумачення договору,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 травня 2011 року, -
У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про тлумачення договору дарування земельної ділянки розміром 0,2261 г. за адресою: м. Іллінці, Вінницької області, по вулиці Карбишева № 26, укладеного 24 вересня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Посилається на те, що нею та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Іллінці, Вінницької області, по вулиці Карбишева № 26. Останнім часом між ними виник спір щодо правомірності користування земельною ділянкою, що розташована за вищевказаною адресою. На думку відповідача ОСОБА_4 виходить, що дарувальник ОСОБА_2 вже подарувала земельну ділянку в 2004 році і до неї немає жодного відношення. На думку ж позивача ОСОБА_2 житловий будинок за № 26 та земельну ділянку по вулиці Карбишева в м. Іллінці Вінницької області укладеними договорами вона зобов'язалась подарувати в майбутньому, тобто після того як позивач передасть ключі від житлового будинку та за участі свого сина ОСОБА_5 та невістки ОСОБА_4 переїде в інший житловий будинок, придатний для проживання. Таким чином, між учасниками договору дарування земельної ділянки від 24 вересня 2004 року відсутня єдина позиція щодо тлумачення умов конкретного договору.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 травня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено тлумачити правочин - договір дарування земельної ділянки від 24 вересня 2004 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розміром 0,2261 гектарів, розташованої за адресою - місто Іллінці Вінницької області, вулиця Карбишева №26, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, з якої 0,1638 га - земля під сільськогосподарськими угіддями (рілля) та 0,0578 га під будівлями, як договору дарування з обов'язком передати земельної ділянки у майбутньому після того, як ОСОБА_2 передасть ключі від житлового будинку № 26 по вулиці Карбишева в місті Іллінці Вінницької області та за участю свого сина ОСОБА_5 та невістки ОСОБА_4 перебереться в інший житловий будинок, придатний для проживання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу своєї довірительки повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін у справі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60, 213, 308 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_2 є свекрухою ОСОБА_4, яка в свою чергу є невісткою ОСОБА_2 Між ними як учасниками договору дарування виник спір щодо правомірності проживання ОСОБА_2 в будинку за № 26 по вулиці Карбишева в місті Іллінці, Вінницької області та користування земельною ділянкою. На думку ОСОБА_4, дарувальник ОСОБА_2 вже подарувала земельну ділянку в 2004 році і до неї не має жодного відношення. Однак, на думку позивача ОСОБА_2, земельна ділянка, що розташована за № 26 по вулиці Карбишева в місті Іллінці Вінницької області за цим договором зобов'язалась подарувати в майбутньому, тобто після того як позивач передасть ключі від житлового будинку та за участі свого сина ОСОБА_5 та невістки ОСОБА_4 переїде в інший житловий будинок, придатний для проживання. Таким чином, між учасниками договору дарування жилого будинку від 24 вересня 2004 року відсутня єдина позиція щодо тлумачення умов конкретного договору.

Крім цього, в газеті «Трудова слава»видавником і засновником якої є Іллінецька районна рада та Іллінецька районна державна адміністрація в № 12 (7723) від 09 лютого 2010 року на 4 сторінці відповідачем розміщено оголошення наступного змісту «В м. Іллінці по вул. Карбишева, 26 (Голики) терміново продається будинок, газифікований, зі всіма зручностями, 0,23 га землі. Телефонуйте 2-20-47». Позивач ОСОБА_2 є учасником Великої Вітчизняної війни, має похилий вік - 82роки, має та користується окремими пільгами, в тому числі щодо оплати газу та електроенергії. Про місце її постійного проживання свідчить копія її паспорта з відміткою відділу внутрішніх справ Іллінецького району про реєстрацію з 28 грудня 1993 року за адресою - м. Іллінці, вул. Карбишева, 26, а також копія довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області від 16 лютого 2010 року № 437.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення даного позову та тлумачення укладеного між сторонами договору дарування, оскільки встановлено, що позивач ніколи за нормальних умов не пішла б на такий вчинок, щоб подарувати відповідачці все своє майно, тобто віддати будинок, залишившись без даху над головою, будучи важко хворим, та в похилому віці - 82 роки.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочинну зі змістом інший його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною 3 статті 213 Цивільного кодексу України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до статті 723 Цивільного кодексу України із назвою статті "Договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому" встановлено, що: "1. Договором дарування може бути встановлений обов'язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини."

Відповідно до статті 27 Цивільного кодексу України із назвою статті "Запобігання обмеженню можливості фізичної особи мати цивільні права та обов'язки" встановлено, що: "7. Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.."

У звязку з вищенаведеним суд першої інстанції прийшов правильного висновку про наявність підстав для тлумачення договору дарування.

Доводи апеляційної скарги про те, що тлумачення спірного договору дарування можливе в співвідношенні до типового договору дарування, колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, а саме положень статті 213 ЦК України. Якщо ж за вищевизначеними способами тлумачення правочину неможливо встановити справжню волю сторони правочину, колегія суддів вважає, що необхідно за таких обставин врахувати мету правочину, зміст попередніх переговорів, усталену практику відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальшу поведінку сторін, текст письмового договору та інші обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає за необхідне при розгляді даної справи також взяти до уваги те, що іншим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 29.09.2010 року, що набрало законної сили, тлумачено інший правочин договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вулиці Карбишева, 26 в місті Іллінці Вінницької області, укладений 24.09.2004 року між цими ж сторонами - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 4, 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М.Медяний

Судді: М.В. Матківська

ОСОБА_6