Справа № 22-ц-4343/11 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М. І.
Категорія: - 71 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді : Шумської Н.Л.

суддів: Мусіної Т.Г., Кота І.Н.

секретар: Карнидал В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу Львівська обласна клінічна психіатрична лікарнята апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2011року

по справі за заявою комунального закладу Львівська обласна клінічна психіатрична лікарняпро госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_3, із залученням зацікавлених осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4, прокуратури Франківського району м.Львова

ВСТАНОВИЛА:

комунальний заклад "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" звернулась до Франківського районного суду м.Львова з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порпядку ОСОБА_3 1961р.н. У мотивах заяви зазначає, що 16.05.2011року ОСОБА_3 був доставлений у приймальне відділення Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" за скеруванням лікаря-психіатра ЛСШМД №4. Був оглянутий лікарями-психіатрами приймального відділення, які дійшли висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування через наявність тяжкого психічного розладу. ОСОБА_3 був госпіталізований в 3-є клінічно-діагностичне відділення, перебував на умовах добровільної згоди. 23.05.2011року його брат ОСОБА_4 звернувся до в.о.зав.відділення з вимогою про виписку ОСОБА_3 Але комісія лікарів-психіатрів після огляду підтвердила необхідність госпіталізації до психіатричноо закладу в примусовому порядку.

Рішенням суду від 25.05.2011року у задоволенні заяви про госпіталізацію в примусовому порядку відмовлено. Рішення оскаржено Комунальним закладом "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" та дружиною ОСОБА_3 Апелянти рішення суду вважають незаконним та необрунтованим, винесеним без з"ясування усіх обставин справи та без врахування доказів, заключення про тяжкий психічний розлад, реальних погроз ОСОБА_3, що становить небезпеку для оточуючих.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду.

Рішення про відмову в задоволенні заяви Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_3 мотивовано тим, що судом не встановлено а заявником не доведено необхідності лікування ОСОБА_3 в умовах стаціонару, неспроможності ним самостійно задовольняти основні життєві потреби, а також не встановлено в чому полягаєть реальні наміри вчинити дії, які є небезпечними для оточуючих. Тому суд прийшов довисновку про безпідставність заяви.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність обставин належними та допустимими доказами, на які позивач покликається як на підставу позовних вимог.

Подана до суду заява про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_3 відповідає вимогам п.1ст.280 ЦПК України, яка вимагає, що у такій заяві повинні бути заначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. А ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачає, що такими обставинами є встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Однак, колегія суддів вважає, що позивачем, іншими учасниками судового розгляду, не представлено належних доказів вчинення чи реальних намірів особи вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або що особа неспроможна самостійно задовольняти свої основні потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як визнала на судовому засіданні дружина ОСОБА_3, з приводу погроз їй чи доньці, неадекватності поведінки чоловіка до правоохоронних органів не зверталась, докази таких дій чи реальності намірів вчинити дії, які є небезпечними для нього чи оточуючи відсутні.

24.05.2011року висновком комісії лікарів-психіатрів 3-го відділення Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" підтверджено висновок про наявність у нього тяжкого психічного розладу (порушення мислення, сприйняття, волі, емоцій, інтелекту, пам"яті), який позбавляє його можливості адекватно сприймати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку, наслідків відмови від лікування, виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Це дало підстави звернутись до суд протягом 24 годин для отримання дозволу примусової госспіталізації.

Як встановлено судом при апеляційному перегляді справи, після прийняття оскаржуваного рішення суду від 25.05.2011року ОСОБА_3 був виписаний з медзакладу на підставі рішення суду, не зважаючи на його оскарження та ненабуття законної сили.

Згідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в умовах стаціонару та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Враховуючи встановлені обставини, що ОСОБА_3 виписано з лікарні, він проживає з дружиною, яка після виписки в травні 2011року про його госпіталізацію чи до правоохоронних органів з приводу неадекватних дій чи інших хворобливих проявів не зверталась, колегія суддів вбачає підстави вважати, що ОСОБА_3 не виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Тому підстав задовольняти заяву про примусову госпіталізацію немає.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів (а.с.7) діагноз ОСОБА_3 встановлено як органічний шизофреноподібний розлад, на фоні хвороби Паркінсона. Так і на судовому засіданні представник позивача не виявли у ОСОБА_3 психічного захворювання. Його тяжий психічний стан повязували з розладами на фоні основного захворювання Паркенсона, що входить до переліку неврологічних. Також підтвердив, що органічний шизофреноподібний синдром може бути не тривалим в часі, спричиненим вживанням медикаментів, стану стресу тощо.

На час розгляду апеляційної скарги особа, відносно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 перебуває вдома, проходить амбулаторне лікування від хвороби Паркенсона. Члени його сім"ї, як визнали на засіданні дружина ОСОБА_2 та брат ОСОБА_4, до правоохоронних органів чи до медичних установи щодо стану здоров"я та поведінки не звертались. Представник Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" під час перегляду рішення суду ствердив відсутність заключення лікарської комісії про необхідність примусової госпіталізації ОСОБА_3 на даний час як і відсутність даних про стан його здоров"я і наявності тяжкого психічного розладу. Тому колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу. Висновок комісії лікарів психіатрів від 23.05.2011року (а.с.7) на даний час втратив актуальність та не може засвідчувати стан здоров"я ОСОБА_3, тому колегія суддів дійшла висновку про неможливість задоволення заяви про примусову госпіталізацію на підставі лікарських висновків, прийнятих в травні 2011року, тобто за спливом 4 місяців.

Згідно ч.2ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим, на підставі ч.3ст.213 ЦПК України, є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з"ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Тому даючи оцінку рішенню суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення, а доводи апеляції не ставлять під сумнів законність ухваленого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, п.1ч.1ст.307, п.1ч.1ст. 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Львівська обласна клінічна психіатрична лікарнята апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2011року відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20-ти днів з часу набрання законної сили, шляхом подання на неї касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованеого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Шумська Н.Л.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_5