Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-546/11
РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2011 рок Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції в Київській області про визнання договору дарування жилого будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними,-/

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції в Київській області про визнання договору дарування жилого будинку та договору дарування земельної ділянки недійсними, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який помер 1 липня 2003 року. Під час перебування у шлюбі ними був побудований будинок № 8-А по вул. Калініна в с. Петропавлівська Борщагівка. ? частина вказаного будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, ? частина-на підставі свідоцтва по право власності. На похоронах чоловіка ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 посварили її з її єдиним сином ОСОБА_4 Півроку після поховань дружина ОСОБА_2 ОСОБА_4 проживала разом із нею у будинку, так як після поховань чоловіка вона себе погано почувала, купувала їй ліки, казала, що це заспокійливі, після яких у неї паморочилось у голові. За цей час ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_2 вмовили її подарувати частину земельної ділянки розміром 0,02 га для будівництва їхнього власного будинку. При цьому вони обіцяли допомагати їй матеріально та доглядати за нею. Весь цей час вона знаходилась в тяжкому душевному стані і погодилась на їхню пропозицію.

Через півроку після смерті її чоловіка вона разом із ОСОБА_5 звернулась до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори для оформлення прийняття спадщини. В нотаріальній конторі вона була лише один раз. В один день, а саме 26 березня 2004 року нотаріус оформив документи про прийняття нею спадщини та оформлення договору дарування частини земельної ділянки (як вона вважала-2 сотки). Поспілкувавшись із нотаріусом, з»ясувалось, що для оформлення договору дарування необхідно зробити ксерокопії декількох документів. Коди вона повернулась з ксерокопіями документів, то підписала договір дарування, не читаючи, оскільки гадала, що усі деталі цього договору вона з нотаріусом обговорила раніше, а саме, що за договором дарування ОСОБА_2 відходить дві сотки землі у кінці городу, але ОСОБА_2 мав змогу зробити власний вихід вже зі свого двору на вулицю Миру. Крім того, вона була впевнена, що після укладення договору дарування ОСОБА_2 буде доглядати її та забезпечувати матеріально. Про те, що у такому випадку він повинен був укладати договір довічного утримання, а не договір дарування, вона не знала і їй ніхто не роз»яснював, хоча вона повідомила нотаріуса про ці умови, які необхідні при укладенні договору, що ним посвідчувався.

Більше того, земельна ділянка в повному обсязі не могла бути передана нею ОСОБА_2 за договором дарування, оскільки на цій земельній ділянці розташований і інший будинок, що належить на праві приватної власності іншій особі ОСОБА_6 і фактично договором дарування вирішувалось питання і щодо передачі прав власності на частину земельної ділянки, де цей будинок розташовується.

Згодом відносини між нею і ОСОБА_2 погіршились. Він їй сказав, що вона не має ніякого відношення до будинку та земельної ділянки, оскільки, начебто вона йому все подарувала. Вона змушена була звернутись до нотаріальної контори, де її повідомили, що між нею та ОСОБА_2 у 2004 році був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,1155 га, яка розташована на території с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, 8-А, тобто не дві сотки, а на всю земельну ділянку, у тому числі і на ту, що знаходиться під будинком, що належить іншій особі. У Петропавлівсько-Борщагівській сільській раді її повідомили, що будинок, в якому вона є зареєстрованою (вул. Калініна, 8-А), дійсно належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Більше того, ці договори дарування були укладені в різний час-договір дарування будинку був укладений 21 лютого 2004 року, а договір дарування земельної ділянки-26 березня 2004 року. Проте вона була в нотаріальній конторі лише один раз. Як з»ясувалось, усі документи-свідоцтво про спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, свідоцтво про право власності, договір дарування земельної ділянки, договір дарування жилого будинку посвідчувались одним нотаріусом ОСОБА_7, якого вона жодного разу не бачила.

Ті обставини, що вона не підписувала договору дарування належного їй жилого будинку № 8 по вул. Калініна у с. Петропавлівська Борщагівка, а також що вона мала намір укласти не договір дарування, а договір довічного утримання лише на дві сотки належної їй земельної ділянки, підтверджуються документами нотаріальної контори, копією договору дарування жилого будинку, копією договору дарування земельної ділянки, копією плану земельної ділянки, заявою до Петропавлівської селищної ради, показаннями свідків, тим фактом, що вона іншого житла не має та зареєстрована в спірному будинку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі вимог ст. ст. 203, 209, 215, 216, 230 ЦК України просила визнати Договір дарування житлового будинку № 8-А по вул. Калініна в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, укладеного між нею та ОСОБА_2 21 лютого 2004 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_7, недійсним, визнати Договір дарування земельної ділянки площею 0,1155 га, яка розташована на території с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Калініна, 8-А, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, укладеного між нею та ОСОБА_2 26 березня 2004 року та посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_7, недійсним.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 25 січня 2011 року накладено арешт на будинок, що знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, 8-А, Києво-Святошинського району, Київської області, та на земельну ділянку площею 0,1155 га, яка розташована за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, 8-А, Києво-Святошинського району, Київської області, що належать ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував проти його задоволення і просив застосувати строк позовної давності.

У судове засідання представник третьої особи Головного управління юстиції в Київській області не з»явився, про час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що за Договором дарування від 21 лютого 2004 року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар малогабаритний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Калініна, під № 8-А. Цей малогабаритний житловий будинок належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчених Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 4 лютого 2004 року по реєстру за № 4-344 та по реєстру № 4-347, зареєстрованих Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2004 року під реєстровим № 1033 в реєстрову книгу № 4. Сторонам роз»яснено зміст. ст. 659 ЦК України. Цей договір посвідчений ОСОБА_7, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

За Договором дарування від 26 березня 2004 року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,1155 га, розташовану на території с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Калініна, під № 8-А, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Всього земель 0,1155 га, з них ріллі 689 кв.м., під будівлями, лісами та іншими угіддями-446 кв.м. Ця земельна ділянка належить дарителю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 059885/48390, виданого ОСОБА_8 сільською радою Києво-Святошинського району Київської області у відповідності з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 4 лютого 2004 року по реєстру № 4-347. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17 березня 2004 року за № 2727. Сторонам роз»яснено зміст ст. 659 ЦК України. Цей договір посвідчено ОСОБА_7, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

29 червня 2004 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 085215 в тому, що він є власником земельної ділянки площею 0,1155 га, яка розташована в с. П.П. Борщагівка, вул. Калініна, 8-А, цільове призначення земельної ділянки-будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 28 липня 2011 року № 926ю/3816 станом на 22 липня 2011 року згідно електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно та даних КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» житловий будинок за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, буд. № 8 має в наявності дві інвентаризаційні справи: № 261 та № 1537. За інвентаризаційною справою № 1537 ? частина домоволодіння зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6, згідно договору дарування від 11 березня 1998 року та ? частки даного домоволодіння належить на праві приватної власності ОСОБА_9, згідно свідоцтва про право на спадщину від 10 червня 1999 року № 3с-1012. Згідно інвентаризаційної справи № 261 домоволодіння, що знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, буд. № 8 зареєстровано на праві приватної власності від 28 листопада 1996 року виданого згідно рішення ОСОБА_8 сільської ради від 8 жовтня 1996 року № 342. Домоволодіння, яке знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, буд. 8а зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2, згідно договору дарування від 21 лютого 2004 року за № 4-598.

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що мала намір подарувати ОСОБА_2 не всю належну їй земельну ділянку, а частину земельної ділянки в розмірі 0,02 га, яка знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, по вул. Калініна, під № 8-А, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Також позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона не підписувала договору дарування належного їй жилого будинку № 8 по вул. Калініна у с. Петропавлівська Борщагівка, а також що вона мала намір укласти не договір дарування, а договір довічного утримання

Відповідно до вимог п. 4 ст. 10, ст. ст. 27, 31 ЦПК України судом розяснено позивачу ОСОБА_1 та її представникам їхні права, як особам, що беруть участь у справі. З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали Києво-Святошинського районного суду від 16 лютого 2011 року про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи про належність на договорі дарування будинку ОСОБА_1 експертом КНІДСЕ дано повідомлення № 2201/11-11 про неможливість дачі висновку від 2 червня 2011 року, оскільки за наявними матеріалами провести дослідження неможливо (надано лише умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_1, що недостатньо для проведення судово-почеркознавчого дослідження).

Після відновлення розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представники в судовому засіданні стверджували, що вона, позивачка ОСОБА_1, договір дарування жилого будинку від 21 лютого 2004 року не підписувала. Однак позивачкою ОСОБА_1 та її представниками протягом всього часу розгляду справи не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для зясування питання чи належить підпис в договорі дарування від 21 лютого 2004 року ОСОБА_1

Також в своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 стверджувала, що мала на меті укласти не договір дарування земельної ділянки, а договір довічного утримання. Однак в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що мала намір саме подарувати земельну ділянку ОСОБА_2

Більше того, як зазначала позивач ОСОБА_1, оскаржувані договори дарування були укладені в різний час-договір дарування будинку був укладений 21 лютого 2004 року, а договір дарування земельної ділянки-26 березня 2004 року. Проте вона була в нотаріальній конторі лише один раз. Як з»ясувалось, усі документи-свідоцтво про спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, свідоцтво про право власності, договір дарування земельної ділянки, договір дарування жилого будинку посвідчувались одним нотаріусом ОСОБА_7, якого вона жодного разу не бачила, і при посвідченні договору дарування нотаріус допустив наступні порушення вимог закону, а саме згідно вимог ч. 2 ст. 54 Закону України «Про нотаріат» не перевірив чи відповідає зміст посвідчуваної ним угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін та відповідно до вимог ст. 5 даного Закону не сприяв у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз»яснювати права та обов»язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана на шкоду громадянину, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Суд вважає, що дані доводи позивача ОСОБА_1 не підтверджуються ніякими доказами. Позивач ОСОБА_1 підтвердила суду, що мала на меті саме укласти договір дарування, що ж до дій нотаріуса, то в договорах дарування від 21 лютого 2004 року та 26 березня 2004 року вказано, що сторонам роз»яснено зміст ст. 659 ЦК України. Цивільні права та обов»язки за цим договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Земельна ділянка та житловий будинок вважаються переданими обдарованому ОСОБА_2 з моменту нотаріального посвідчення договорів. В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 відмовились від виклику державного нотаріуса Першої київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 в якості свідка для дачі показань суду.

Посилання також позивача ОСОБА_1 на ст. 230 ЦК України, як на підставу заявлених вимог, а саме якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), то такий правочин визнається судом недійсним, безпідставні, оскільки не підтверджуються ніякими доказами в їх обгрунтування.

Також відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність у п»ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 за захистом прав звернулась до суду з даним позовом лише 17 листопада 2010 року. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що про порушення своїх прав вона дізналась лише в 2006 році, а саме через три роки після смерті 1 липня 2003 року свого чоловіка ОСОБА_3 в розмові з ОСОБА_2, який повідомив їй, що вона подарувала йому своє майно. За захистом своїх прав позивач ОСОБА_1 подала заяву до Прокуратури Києво-Святошинського району Київської області аж у листопаді 2009 року, до суду звернулась лише у 2010 році. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними з підстав того, що угода не підписувалась ОСОБА_1, пропущений ОСОБА_1 без поважних причин. Щодо заявлених вимог ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними, як такі, що вчинені під впливом обману, то строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропущений на підставі вимог ч. 3 ст. 258 ЦК України.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсними Договору дарування жилого будинку від 21 лютого 2004 року та Договору дарування земельної ділянки від 26 березня 2004 року немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1, то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2011 року, на підставі вимог ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 209, 215, 216, 230, 256, 257, 258, 260, 261 ЦК України, ст. ст. 154, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2011 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.