АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-619/2011 р. Головуючий 1-ої інстанції: Уханьова І.С.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря - Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, -

встановила:

У січні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Він зазначав, що 28 березня 2007 року з вини водія автобуса ПАЗ-3205, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6, який перебував у трудових відносинах з субєктом підприємницької діяльності фізичною особою - ОСОБА_4 (далі СПД ФО ОСОБА_4П.), сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що автобус належить ОСОБА_5, просив стягнути з СПД ФО ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно: на відшкодування майнової шкоди - 6465, 24 грн.; моральної - 12 000 грн.; витрати на правову допомогу - 1500 грн.; по сплаті судового збору - 202 грн. та з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 30 грн.

Відповідачі, в особі своїх представників, проти позову заперечували. При цьому посилались на те, що позивач керував автомобілем за дорученням. До участі у справі повинен бути притягнутий представник страхової компанії.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 20 червня 2008 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з СПД ФО ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 6 465, 24 грн., моральної - 3000 грн. та судові витрати - 2165 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2008 року вказане рішення змінено. Зменшено розмір стягнутої з СПД ФО ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди з 6 465, 24 грн. до 6 394, 24 грн. і судові витрати з 2165 грн. до 93, 94 грн.

У позові ОСОБА_3 до СПД ФО ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу та солідарного стягнення майнової і моральної шкоди з ОСОБА_5 - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 червня 2010 року касаційна скарга ОСОБА_6 задоволена. Касаційна скарга СПД ФО ОСОБА_4 відхилена.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 червня 2008 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2008 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому зазначено, що судові рішення скасовані у звязку з тим, що як суд першої так і суд апеляційної інстанції розглянули справу без участі ОСОБА_6 за відсутності відомостей про вручення йому судових повісток.

При новому розгляді справи, 25 серпня 2010 року ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦПК України, просив стягнути з СПД ФО ОСОБА_4 і ОСОБА_5 майнову шкоду з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, у сумі 11 185, 88 грн.; на відшкодування моральної шкоди - 12 000 грн.; судові витрати 2 247 грн. - солідарно.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення суду не оскаржили, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надав суду доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль, сталася з вини ОСОБА_6 ОСОБА_7 постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2007 року не можна встановити щодо кого вона ухвалена: ОСОБА_8 чи ОСОБА_6.

Погодитися з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2007 року близько 16 год. 10 хв., по вул. Леніна у м. Вовчанську Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса ПАЗ-3205, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автобус) і автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль), останньому були спричинені механічні ушкодження.

Власником автобуса є ОСОБА_5

25 лютого 2007 року ОСОБА_5 передала автобус у тривале користування ОСОБА_4, про що свідчить договір та тимчасовий реєстраційний талон (а. с. 35, 37).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з СПД ФО ОСОБА_4

Під час виконання своїх трудових обовязків ОСОБА_7 керував автобусом.

В момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керував за дорученням ОСОБА_3, який з 12 липня 2007 року став власником цього автомобіля (а. с. 100).

Постановою судді Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2007 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому встановлено, що ОСОБА_6, 28 березня 2007 року, близько 16 год. 10 хв., керуючи автобусом ПАЗ-3205, реєстраційний номер НОМЕР_1 на вул. Леніна у м. Вовчанську, не дотримав безпечної дистанції до транспортного засобу, який рухався у попутному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за яким передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 159).

Посилання у рішенні суду першої інстанції на допущену описку щодо побатькові ОСОБА_6 не спростовує вини останнього у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки адміністративний протокол складено і адміністративне провадження закрито відносно ОСОБА_6 (а. с. 181, 182). Останній, не визнаючи своєї вини у дорожньо- транспортній пригоді, факт керування ним автобусом у момент дорожньо-транспортної пригоди не спростував.

Вини ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Із висновку спеціаліста №-000300 експертного товарознавчого дослідження ТОВ «Радар-1» від 12 квітня 2007 року вбачається, що майнова шкода, спричинена пошкодженням автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 6 044, 68 грн. (а. с. 12-21).

Оскільки шкода спричинена ОСОБА_6 під час виконання трудових обов'язків у СПД ФО ОСОБА_4, то відповідно до ч. 1 ст. 1172 ІК України суд покладає обовязок по її відшкодуванню на СПД ФО ОСОБА_4

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» захист права приватної власності здійснюється шляхом розгляду справ, у числі інших і за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну або збитків, завданих порушенням права власника. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюється також на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом.

ОСОБА_3 має право на відшкодування шкоди, як особа, яка на час дорожньо- транспортної пригоди керувала автомобілем на підставі довіреності власника, а з 12 липня 2007 року сама стала власником автомобіля.

На користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати понесені ним: у звязку з проведенням експертного товарознавчого дослідження у сумі 340 грн.; на бензин у звязку з доставкою автомобіля з м. Вовчанська до м. Харкова для експертного товарознавчого дослідження - 70 грн.; відправленням телеграми відповідачу при проведені вказаного дослідження - 10, 56 грн.

Зазначені витрати підтверджені відповідними квитанціями (а. с. 8).

Всього на користь ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню майнова шкода у сумі 6 465, 24 грн. (6 044, 68 грн. + 340 грн. + 70 грн. + 10, 56 грн.).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна.

Внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_3 не міг ним користуватися, змушений був вживати додаткові заходи для вирішення побутових проблем; витрачав час на збір доказів для предявлення позову про відшкодування шкоди, якої він до цього часу не отримав.

З огляду на це, та відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167, 1172 ЦК України суд покладає обовязок по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача - СПД ФО ОСОБА_4 у сумі 700 грн., виходячи із вказаних обставин та вимог розумності і справедливості.

На час дорожньо-транспортної пригоди автобус знаходився у володінні СПД ФО ОСОБА_4, про що свідчить договір від 25 лютого 2007 року і тимчасовий реєстраційний талон від 24 лютого 2007 року (а. с. 35, 37).

З огляду на це, підстав для покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди на ОСОБА_5 немає.

За полісом № ВА 3875736 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 20 травня 2006 року цивільно- правова відповідальність водія ОСОБА_6 не застрахована (а. с. 36).

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки правовідносини виникли не із договірних, а із недоговірних зобовязань, на які вимоги ст. 625 ЦК України не поширюються.

До того ж ОСОБА_3 не надав суду доказів того, що він уже поніс витрати на ремонт автомобіля.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

В матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_9, якому ОСОБА_3 сплатив 1500 грн. є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_9 та копія диплома про вищу юридичну освіту у справі відсутні. До того ж, позивач не надав суду доказів того, що ці витрати не перевищують граничний розмір, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри, компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави»

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. З, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314. ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 24 листопада 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування: майнової шкоди 6465, 24 грн.; моральної шкоди - 700 грн.; по сплаті судового збору - 122, 47 грн.; витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - 150 грн.

В іншій частині позову відмовити.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: