Справа № 22Ц-2461/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач: Медяний В. М.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 27 липня 2011 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: судді Медяного В.М.,
суддів: Іванюка В.В., Камзалова В.В.,
при секретарі: Сніжко О.А.,
за участю сторін у справі: позивача-відповідача ОСОБА_2, відповідача-позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на нерухоме майно,
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення суми вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобовязання
та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Іллінецької міської ради Вінницької області, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно вселилась,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2011 року, -
У січні 2004 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на нерухоме майно. Просив ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ним (ОСОБА_2А.) і відповідачами ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, і ОСОБА_8 Також просив визнати за ним (ОСОБА_2А) право власності на вищевказану квартиру.
У лютому 2006 року ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, захист права власності на житло шляхом виселення особи, що самоправно вселилась. Просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений у формі розписки між ними ОСОБА_3 і ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, зобовязавши кожну з сторін повернути все отримане за даним договором від іншої сторони. Також просили виселити в примусовому порядку ОСОБА_2 та членів його сім»ї дружину та дитину без надання іншого житлового приміщення з самоправно зайнятої ними вищевказаної квартири, яка належить їм на праві власності, усунувши тим самим порушення їх права власності.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 березня 2006 року зазначені цивільні справи було обєднано в одне провадження.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 березня 2006 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_7
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 17 липня 2007 року провадження у зазначеній справі зупинено до вирішення судом іншої справи в порядку адміністративного судочинства, а ухвалою цього ж суду від 17 листопада 2009 року провадження у справі було відновлено.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2010 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Іллінецької міської ради Іллінецького району Вінницької області.
Дана справа розглядалася судами неодноразово.
Останнім рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2011 року встановлено юридичний факт купівлі-продажу квартири №2, яка розташована за адресою; м. Іллінці по вулиці К. Маркса, №96а Іллінецького району Вінницької області загальною площею 59,2 кв.м. між ОСОБА_10 і ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 і ОСОБА_8 дійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначену квартиру. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло видане Іллінецькою міською радою від 4 квітня 2003 року за №19-01.7 серії САА №584209 в якому зазначено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільно часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 в рівних частках. Також відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 і ОСОБА_8
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 травня 2011 року дану справу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 червня 2011 року стягнуто на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_3 та ОСОБА_8, сплачений ОСОБА_2 при подачі позову судовий збір в розмірі 51 грн. Стягнуто на користь держави із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 65 грн. 15 коп., що не був сплачений ОСОБА_2 при подачі позову. Стягнуто на користь держави із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 17 грн., несплачений ними при подачі позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 просять рішення суду першої інстанції від 4 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовів ОСОБА_2 відмовити, а їх зустрічний позов задовольнити повністю. Посилаються на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. порушення норм матеріального та процесуального права.
У засіданні колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду скаржник відповідач-позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Позивач-відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що зявилися до суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду до зміни, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60, 213, 308 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Відповідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.
Судом встановлено та підтверджується зібраними доказами у справі, що свідомо, без примусу, не під впливом помилки, обману, насильства чи тяжкої обставини, відповідно до власноручно підписаної розписки від 30 травня 2003 року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 за домовленістю із ОСОБА_2 в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири №2, яка розташована за адресою: м. Іллінці по вулиці Карла Маркса, №96а Іллінецького району Вінницької області, отримали 2600 доларів США. Решту суми 1300 доларів США ОСОБА_3 і ОСОБА_8 погодилась зачекати до 30 грудня 2003 року, до дня нотаріального посвідчення договору. В подальшому на виконання умов договору купівлі-продажу зазначеної квартири ОСОБА_2 30.12.2003 р. перерахував ОСОБА_3 кошти в сумі 6963,64 гривні, що підтверджується квитанцією про поштовий переказ (а.с. 11), а також поясненнями ОСОБА_3 про отримання зазначених нею коштів, що свідчить про те, що ОСОБА_2 були виконанні в повному об'ємі всі істотні умови договору. Після чого, ОСОБА_3 передала ОСОБА_9 ключі від спірної квартири, внаслідок чого ОСОБА_2 зробив там ремонт та переїхав постійно проживати зі своєю сімєю.
26.12.2003 року звернувшись до нотаріуса ОСОБА_3 із ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме посвідченні договору купівлі-продажу, з тих підстав, що їм необхідно мати рішення опікунської ради про дачу дозволу на продаж спірної квартири, так як співвласником зазначеної квартири також є неповнолітній ОСОБА_5, який являється рідним сином ОСОБА_3
Відповідно до копії витягу з протоколу №1 засідання опікунської ради при виконкомі Іллінецької міської ради від 20.01.2004 року і копії рішення виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 23.01.2004 року №6, ОСОБА_3 було відмовлено в наданні дозволу на продаж належної частки неповнолітньому ОСОБА_5, що свідчить про те, що спірні правовідносини щодо купівлі-продажу квартири №2, яка розташована за адресою: м. Іллінці по вулиці Карла Маркса, №96а Іллінецького району Вінницької області продовжували існувати в 2004 році, тобто після набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року.
Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що в даному випадку необхідно застосовувати норми матеріального права передбачені ЦК України від 01.01.2004 року, оскільки, в пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 01.01.2004 року, зазначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 219 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.
Згідно ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.
В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов ( ціна, передача у власність).
Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що ордер на вищевказане спірне житлове приміщення виданий ОСОБА_3 ще 10.12.2002 року, тобто до укладення між нею (ОСОБА_3Л.), її дочкою ОСОБА_11 та ОСОБА_2 30.05.2003 року угоди купівлі-продажу даної квартири та написання ОСОБА_3 і ОСОБА_11 відповідної розписки ((а.с. 12). Крім цього, колегія суддів враховує також і те, що на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у справі 04.04.2011 року раніше неповнолітній ОСОБА_5 став вже повнолітнім, а тому свої інтереси в суді може захищати сам.
При розгляді справи колегія суддів враховує також і те, що у даній спірній квартирі з 2003 року, тобто більше 8 років з часу укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири безперервно проживають ОСОБА_2 з дружиною та малолітньою дочкою, іншого житла у них немає. На приведення даної квартири у житловий стан та її добудову ОСОБА_2 поніс досить значні матеріальні витрати, що підтверджується доказами у справі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за вищевикладених підстав прийшов до правильного, справедливого та обґрунтованого висновку про визнання дійсним договору купівлі продажу квартири №2, яка розташована по вул. К. Маркса, 96а в м. Іллінці Вінницької області яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись рішенням суду першої інстанції в частині визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності видане Іллінецькою міською радою від 4 квітня 2003 року за №19-01.7 серії САА №584209 та визнання права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру площею 59.2 кв.м.
Так, згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ОСОБА_8 право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Як вбачається зі змісту резолютивної частини рішення суд першої інстанції вирішив: встановити юридичний факт купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, а також вирішив: визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане на імя ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Проте, в матеріалах даної цивільної справи зазначені письмові позовні вимоги ОСОБА_2 відсутні. А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно, лише за усною заявою ОСОБА_2, тобто за власною ініціативою суду вийшов за межі заявлених позовних вимог ОСОБА_2, що є неприпустимим.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції до змінити, виклавши її резолютивну частину рішення в іншій редакції, відповідно до заявлених у справі позовних вимог.
Щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення суми вартості 2/3 частин квартири в порядку відшкодування шкоди внаслідок невиконання зобовязання, а також зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, то колегія суддів за вищевикладених підстав переконана, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні даного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 і інших, оскільки як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2011 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №2, яка розташована за адресою: м. Іллінці по вулиці Карла Маркса, №96а Іллінецького району Вінницької області, загальною площею 59.2 квадратних метра, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5 і ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру №2, яка розташована за адресою: в м. Іллінці по вулиці Карла Маркса, №96а Іллінецького району Вінницької області, загальною площею 59.2 квадратних метра.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 51 грн.

Стягнути солідарно на користь держави із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 65 грн. 15 коп., який не було сплачено ОСОБА_2 при звернені з позовом до суду.

Стягнути солідарно на користь держави із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 судовий збір 17 грн., який не було сплачено ними при звернені з позовом до суду.

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М.Медяний

Судді: М.В.Іванюк

ОСОБА_12