Справа № 22-ц-2616/11 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22/1390/2616/11 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Мусіної Т.Г., Шумської Н.Л.

при секретарі: Гордій У.М.,

з участю ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановила:

Рішеннямсуду позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-5МЕ603/016/2008 від 11.06.2008 р. у розмірі 1742626,14 грн. (один мільйон сімсот сорок дві тисячі шістсот двадцять шість грн. 14 коп.), та 116741,34 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот сорок одна грн. 34 коп.) - пеня, передбачена ст. 3 частини № 2 кредитного договору за період з 11.12.2008 р. по 29.10.2009 р., всього стягнуто 1859367,48 грн. (один мільйон вісімсот п'ятдесят дев'ять тисяч триста шістдесят сім грн. 48 коп.).

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» сплачене державне мито у сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що в процесі розгляду справи за клопотанням було змінено позивача та залучено до участі у справі позивача ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна», так як між банком та ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» 29.04.2010 року укладено договір, згідно, якого банк уповноважений приймати платежі на користь Фактора. Судом першої інстанції не досліджено правомірності укладення договору комісії та набуття права зміни позивача у справі. Не досліджувався у судовому засіданні і сам договір. Крім того, на момент укладення договору між банком та ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна», Банком використано своє право на отримання виконавчого документу, а саме виконавчого напису нотаріуса, що був вчинений 18 листопада 2009 року приватним нотаріусом згідно договору іпотеки, що був укладений в забезпечення вимог іпотекодержателя - ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №СМ-8МЕ603/016/2008 від 11.06.2008 р.

Не перевірено покликання на те, що договір укладено у валюті, а не в гривнях.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що АТ «ОТП Банк» звернулося в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.06.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № СМ-8МЕ603/016/2008, зі змінами та доповненнями, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 200000,00 (двісті тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується випискою за поточним рахунком відповідача за період з 01.06.2008 р. по 30.11.2009 р.

Під час слухання справи від позивача надійшло клопотання, яке полягало в тому, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 квітня 2010 року, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СМ-5МЕ № 603/016/2008 від 11 червня 2008 р., договором іпотеки № РМ/ 5МЕ/603/2008/016 від 11 червня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № СМ-ЗМЕ № 603/016/2008 від 11 червня 2008 р., договором іпотеки № РМ/ 5МЕ/603/2008/016 від 11 червня 2008 року.

Представник ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» уточнила позовні вимоги та просила стягнути із ОСОБА_4 на їхню користь заборгованість за кредитним договором та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» сплачене державне мито у сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ (а.с.99).

Встановлено, що відповідач свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує, порушив терміни погашення кредиту. Відповідно до пункту 1.9.1 частини № 2 кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих та несплачених відсотків, суми пені та штрафних санкцій у випадку невиконання останнім свої зобов'язань по кредитному договору.

Тому суд прийшов до вірного висновку, що своєю неправомірною бездіяльністю відповідач порушив прийняті ним на себе зобов'язання, встановлені в кредитному договорі. Відповідач зобов'язання не виконав і позивач має право вимагати сплати заборгованості по кредитному договору.

Судом правомірно залучено до участі в справі як позивача ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна» замість публічного акціонерного товариства «ОТП Банк».

При цьому враховано, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» не містить заборони щодо переходу права вимоги за грошовими зобов'язаннями до іншої особи.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджено правомірності укладення договору комісії та набуття права зміни позивача у справі і не досліджувався у судовому засіданні і сам договір, не заслуговують на увагу, т.я. зустрічного позову про визнання цього договору недійсним відповідач в суді не подавав.

Безпідставними є і покликання апелянта на те, що на момент укладення договору між банком та ОСОБА_5 «ОТП Факторинг Україна», банком використано своє право на отримання виконавчого документу, а саме виконавчого напису нотаріуса, що був вчинений 18 листопада 2009 року приватним нотаріусом згідно договору іпотеки.

При цьому судова колегія враховує те, що відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для об'єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Та обставина, що нотаріусом вчинено виконавчий напис зі звернення стягнення на нерухоме майно, яке передане в іпотеку позивачу, не звільняє апелянта від обов'язку виконувати взяті на себе зобов'язання та не є перешкодою у стягненні заборгованості у судовому порядку.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що наявність виконавчого напису за відсутності його виконання не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права отримання процентів за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Апелянт покликається на те, що не перевірено його покликання на те, що договір укладено у валюті, а не в гривнях.

Однак встановлено, що позивач має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання в кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Апелянт просить застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо розміру неустойки покликаючись на те, що розмір заборгованості по процентах за кредитом становить 8635,06 дол. США.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тому судова колегія щодо стягнення пені приходить до висновку, що в даному випадку немає підстав застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, т.я. не доведено, що її розмір 116 741,34 грн. значно перевищує розмір збитків, а також відсутні інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6