Справа № 2-22/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

секретар - секретар - Остроголова О.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

представника відповідачки - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи : державного нотаріуса Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання доручення удаваним, договору купівлі продажу житлового будинку дійсним, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та права власності на житловий будинок.,

ВСТАНОВИВ:

В Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання доручення виданого 10 грудня 2003 року ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на право розпоряджатися належним йому житловим будинком в м. Острозі по вул. Карпати 4 Рівненської області удаваним ; визнання дійсним договору купівлі продажу від 10 грудня 2003 року житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул. Карпати №4 Рівненської області, між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_1 за 4700 доларів США; визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 червня 2010 року, видане державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори, не дійсним; та визнання ОСОБА_1 власником житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острозі вул. Карпати №4 Рівненської області з 10 грудня 2003 року , звернувся ОСОБА_9 Свої позовні вимоги він мотивує тим ,що між ним та нині покійним ОСОБА_6 було досягненні умови угоди про купівлю продаж житлового будинку в м. Острог вул Карпати №4 Рівненської області , за котрий ОСОБА_6 М.Г. отримав суму в розмірі 4700 доларів США , однак договір в нотаріальній конторі не був посвідчений ,так як останній від виконання своїх обовязків ухилявся , а 3 червня 2006 року помер.

При цьому позивач просить визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення з позовом до суду мотивуючи тим , що в період часу з 2006 року по 2010 рік їздив на заробітки в м. Київ та в м. Москву , а тому не мав можливості займатися оформленням договору купівлі продажу будинку. Про те , що його право порушене взнав лише у червні 2010 року коли відповідачка заявила про своє право на будинок.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обємі і просять суд позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала ,пояснивши ,що так як позивачі не сплатили суму грошей за котрі домовилися придбати будинок в її батька ОСОБА_6 , то останній не оформив договір купівлі продажу . Після смерті батька вона на законних підставах оформила свої права як спадкоємиця на спірний жилий будинок з надвірними будівлями і на сьогодні є єдиною власницею житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул. Карпати №4 Рівненської області .

Третя особа на стороні відповідача державний нотаріус Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , ні разу в судове засідання не зявилася ,хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши позивача, відповідача та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не доведений та не підлягає задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 разом із своєю мамою ОСОБА_10 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як вони мали велику заборгованість по комунальних послугах , то прийняли рішення продати свою квартиру та купити собі інше дешевше житло. З цією метою вони оглянули жилий будинок разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул. Карпати №4 Рівненської області , котрий на той час був виставлений на продаж ОСОБА_6 . При цьому дійшли домовленості про умови продажу та внесли завдаток за цей будинок .

Розмір отриманого ОСОБА_6 завдатку суд рахує невстановленим із наступних причин.

Будь якого документу , який би засвідчив суму завдатку отриманого ОСОБА_6 за продаж свого будинку не має. Свідок ОСОБА_11 пояснила ,що така розписка була , проте її чомусь писав не ОСОБА_6 , а його внук ОСОБА_12 Розписка знаходилася в неї ,а не в позивача і в подальшому вона її знищила.

ОСОБА_11 при цьому показала ,що гроші передавала для ОСОБА_6 вона особисто в сумі 2700 євро. Позивач в свою чергу вказав , що завдаток складав 2500 євро . ОСОБА_10 та ОСОБА_13 назвати суми завдатку не змогли , лише ствердили ,що завдаток давали в євро .

В свою чергу свідок зі сторони відповідача ОСОБА_12 показав ,що будь якої розписки про отримання грошей для ОСОБА_11 не писав . Розписку писав ОСОБА_6 особисто , а він та позивач були за свідків. При цьому він стверджує , що сума завдатку становила приблизно від 2500 до 3000 доларів США , із котрих 2500 доларів США його дід ОСОБА_6 дав йому з проханням передати для ОСОБА_3

Той факт ,що сума завдатку була в доларах США ,а не в євро стверджує і відповідачка по справі ОСОБА_3 Про те суми задатку назвати не змогла ,так як пояснила ,що ніколи не рахувала за можливе контролювати фінансові справи свого батька. Про те перші гроші вона отримала від батька в доларах - приблизно в сумі 1500 доларів та частину в гривнях .

Суму за яку домовилися ОСОБА_1 купити , а ОСОБА_6 продати спірний житловий будинок встановити не можливо , так як будь якого документа ,який би свідчив про ціну предмету купівлі продажу не існує. Ціну в 4700 доларів називає ОСОБА_1 , його мама ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_11 Проте відповідачка ОСОБА_3 стверджує ,що обговорювали з батьком можливу ціну за котру той мав продати хату і починали торг з 10000 доларів США. Про те була між ними домовленість ,щоб за менше як 7000 доларів США хату не продавати. Про те ,що торг за хату починали із 10000 доларів США підтвердив свідок ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_11 показала ,що другу частину грошей платила для ОСОБА_12 , так як на той час уже ОСОБА_6 в хаті не проживав ,а виїхав на проживання до своєї дочки. Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_13 та позивач ОСОБА_1 Про те свідок ОСОБА_10 на запитання хто був присутній при отриманні другої частини грошей сказала : - «Другу частину платили вдома. Був хазяїн (тобто ОСОБА_6Г), ОСОБА_12 , я та ОСОБА_1.»

ОСОБА_12 заперечив факт отримання від ОСОБА_11 другої частини грошей за хату продану його дідом . при цьому він пояснив : - «Десь в середині грудня дід виїхав, а я проживав в хаті ще до лютого місяця. Про те коштів я не брав , так як дід мені заборонив це робити. В середині грудня ми з дідом ходили до ОСОБА_11 на роботу , де виник конфлікт , так як не було грошей».

Таким чином в судовому засіданні не було добуто доказів сплати другої частини грошей для ОСОБА_6 Документа яким можна було би підтвердити цей факт не існує. Крім того ОСОБА_6 не уповноважував ОСОБА_12 на отримання грошей за продану його хату , доручення з цього приводу на нього не оформляв , з таким проханням до позивача не звертався. Що ж до доручення виданого 10.12.2003 року ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 право отримувати гроші за продану хату мав саме ОСОБА_1 ,а не ОСОБА_12

Суд не може визнати покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо умов укладення договору купівлі продажу спірного будинку як безспірні , так як їх покази базуються на словах інших учасників процесу. Самі ж вони свідками домовленості та сплати певних сум грошей між учасниками угоди не були.

При цьому позивач не зміг пояснити суду ,чому в разі сплати всієї суми грошей за спірний будинок , маючи доручення на розпорядження цим будинком ( в тому числі із правом продажу, дарування , обміну та ін.) , він не оформив договір купівлі продажу цього будинку. При цьому він пояснив ,що усвідомлював зміст виданого на його імя доручення .

Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 , його мами ОСОБА_10, вбачається, що вони разом із ОСОБА_6 досягли всіх істотних умов щодо укладення договору купівлі продажу, в звязку з чим оформили доручення як проміжний документ , до виплати всієї суми домовленості з послідуючим правом оформлення договору відчуження будинку, бажали оформити в нотаріальній конторі це дорученя та оформили його ,а тому підстав визнавати його удаваним не має.

На думку суду, посилання позивача на показання свідків у силу вимог ст.. 59 ЦПК України є недопустимими доказами, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна потребує письмової форми. У зв'язку з цим, відповідно до положень ч. 1 ст. 218 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватись на показаннях свідків. Сам договір купівлі продажу нотаріально посвідченим не був, а тому підстав визнавати такий договір дійсним у суду не має. З цих причин суд не може визнати ОСОБА_1 власником житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул. Карпати №4 Рівненської області .

03 червня 2006 року ОСОБА_6 помер і спадкоємицею після його смерті є дочка ОСОБА_3 , котра як вбачається із матеріалів спадкової справи звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори , та в установленому законом порядку отримала свідоцтво про право на спадщину по закону на житловий будинок разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул. Карпати №4 Рівненської області .

При цьому будь яких порушень законодавства , ні з її сторони ні зі сторони державного нотаріуса ОСОБА_5Г , не було .

При таких обставинах у суду не має підстав визнавати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону від 25 червня 2010 року видане на імя відповідачки по справі.

Як вбачається із доручення виданого ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 10 грудня 2003 року , термін дії цього доручення яке було видане на три роки , закінчився 10 грудня 2006 року. З цього часу позивач не міг проводити будь яких дій ,щодо спірного будинку ,на які мав право згідно доручення не залежно від того був би ОСОБА_6 на той час живим чи ні. Таким чином з цієї дати уже було порушене його право на житло на яке він претендував. А тому він мав право за захистом свого права звернутися в суд до 10 грудня 2009 року. Термін звернення до суду він пропустив. Як пояснив позивач ,що цей термін він пропустив , так як протягом 2006 -2010 років він їздив на заробітки за межі свого місця проживання , а тому не міг звернутися за захистом своїх прав. Доказів ,про те ,що він протягом 2006-2010 років перебував весь час за межами свого місця проживання позивач суду не надав. Намагання позивача заробити грошей їздячи по «шабашкам»не може розцінюватися судом як поважна причина для поновлення строку позовної давності. А тому суд рахує ,що позивач пропустив термін звернення до суду , підстав для його поновлення не має.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 58,128,124 ЦК УРСР (в редакції 1963 року ) , ст.ст.235,392,655,1218,1301 ЦК України , Постановою Пленуму ВС України №9 від 6 грудня 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" ст. ст. 15,31,60,130, 209,212-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи : державного нотаріуса Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання доручення виданого 10 грудня +2003 року ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на право розпоряджатися належним йому житловим будинком в м. Острозі по вул Карпати 4 Рівненської області удаваним ; визнання дійсним договору купівлі продажу від 10 грудня 2003 року житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острог вул Карпати №4 Рівненської області, між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_1 за 4700 доларв США; визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 червня 2010 року, видане державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори, не дійсним; та визнання ОСОБА_1 власником житлового будинку разом з надвірними будівлями , що знаходиться в м. Острозі вул Карпати №4 Рівненської області з 10 грудня 2003 року, - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення цього строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Поліщук Т.М.