АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: стягнення заборгованості доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Маміної О.В., Трішкової І.Ю.,

при секретарі Козир Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного судуХарківської області від 13 травня 2011 року по цивільній справі за за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця- фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 10780 гривень.

В обгруентування позовних вимог зазначила, що з жовтня 2005 року вона працювала продавцем у приватного підприємця-фізичної особи ОСОБА_1І .. 0І листопада 2006 року була звільнена з роботи на підставі п. 2 ч. І ст. 41 КЗпП України за втратою довіри. Однак, за весь період роботи у ОСОБА_1. заробітна плата останньою їй не виплачувалась і було сплачено у вересні 2006 року лише 720 гривень. При звільненні з роботи заборгованість із заробітної плати відповідачкою виплачена не була. Посилаючись на вказані обставини, просила суд у примусовому порядку стягнути звідповідачки - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 /колишнього роботодавця/ на їі користь існуючу заборгованість із заробітної плати, розмір якої за підрахунками позивачки становить 10780 грн.

Відповідач та його представник позов не визнали, пояснивши, що дійсно ОСОБА_2 з 17 жовтня 2005 року по 01 листопада 2006 року працювала у неї на посаді продавця продовольчих товарів. Пояснила також, що позивачка заробітну плату отримувала своєчасно та в повному розмірі, передбаченому умовами укладеної між ними трудової угоди. Перерахування коштів до фондів соціального страхування, акти перевірки повноти нарахувань, відомості про нарахування заробітної плати, платіжні відомості, а також підпис ОСОБА_2 щодо наявності боргу з її боку свідчать про факт отримання позивачкою заробітної плати. В зв»язку з наведеним, просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 3710 гривень. Також с тягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 51,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15 грн. на користь одержувача: ВДК у Шевченківському районі Харківської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значенні у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення

Ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, шо включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується та на заробітну плату, не нижчу від визначено]· законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей. Відповідно до ст. З Закону України «Про оплату праці», ст. 95 КЗпП Укра'іни мінімальна забітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці /обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов»язковою на всій території України для підприємств, усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_2.М. працювала у суб»єкта підприємницької діяльності - відповідача ОСОБА_1 за трудовим договором з 17.10.2005 року по 01.11.2006 року / а. с,З-6/.

Зазначена обставина сторонами визнається й не заперечується.

Як свідчить трудовий договір від 17.10.2005 року, укладений між працівником ОСОБА_2 та работодавцем - фізичною особою ОСОБА_1 К.l., сторони за взаємною згодою обумовили обов»язок работодавця оплачувати працю працівника в розмірі ЗЗ2 гривні, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінjмальної заробітної плати .

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача щодо суми заборгованості, посилаючись на довідку про доходи за лютий-липень місяць 2006 року, видану відповідачкою іншій особі підприємств, де розмір становив 920 грн. щомісяця, оскільки розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_2 був чітко визначений сторонами при укладенні трудового договору і в подальшому ними не переглядався.

З огляду на наведене, задовольняючи позов частково, районний суд обґрунтовано керувався документами, шо містить справа, які свідчать про трудові правовідносини між сторонами та виходив з розміру мінімальної заробітної плати /а.с. 120 / під час роботи позивача та довідки про заробітну плату ОСОБА_2, надану в судовому засіданні відповідачем: з 17 жовтня 2005 року - 116 грн., листопад - грудень 2005 року - З32 грн., січень червень 2006 року - З50 гривень, липень - жовтень 2006 року - 375 грн ..

З врахуванням викладеного, за виключенням фактично отриманої ОСОБА_2 в рахунок заробітної плати 720 грн., суд першої інстанції правильно встановив, що сума, яка підлягає стягненню становить 3710 грн.

Посилання відповідача щодо сплати страхових внесків до відповідних фондів, відсутність зауважень з боку контролюючих органів щодо ії підприємницької діяльності, наявність платіжних відомостей про нарахування заробітної плати позивачці, а також підписи останньої щодо наявності боргу перед ОСОБА_1 К.l., судова колегія не приймає до уваги, оскільки зазначене є лише підтвердженням ведення належним чином її підприємниuької діяльності, а не свідчить про відсутність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2М ..

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного виконання відповідачкою ОСОБА_1 KJ. взятих на себе зобов»язань щодо виплати заробітної' плати найманому працівнику ОСОБА_2

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь позивачки заборгованість з заробітної плати в сумі 3710 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вони фактично повторюють доводи, викладені відповідачем в судовому засіданні суду першої інстанції та не спростовують висновків районного суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до ст. 308 ЦПК України з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: