Справа № 22-ц-307/11 Головуючий у І інстанції Кравченко М.В.
Провадження № Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 28.02.2011
УХВАЛА

Іменем України

28 лютого 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі: головуючого Поліщука М.А.

суддів Голуб С.А., Малорода О.І.

при секретарі Мягкій Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року у справі за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Козинської селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_16, треті особи: управління земельних ресурсів в Обухівському районі, Дніпровське басейнове управління водних ресурсів, про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

Прокурор в інтересах позивача звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що громадянам, відповідачам у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, були видані державні акти на право приватної власності на землю, відповідно до яких вони були власниками земельних ділянок для будівництва і обслуговування будинку, господарських споруд та для ОСГ, які знаходяться у межах Козинської селищної ради. В Державних актах було зазначено, що підставою для їх видачі було рішення Козинської селищної ради № 27-18 від 15.04.2003 року про передачу цих земельних ділянок безкоштовно у приватну власність. Надалі ці земельні ділянки вони продали ОСОБА_15, а він, в свою чергу, продав їх ОСОБА_2 та ОСОБА_16 Оскільки рішення Козинської селищної ради № 27-18 від 15.04.2003 року, на підставі якого відповідачам було передано у власність земельні ділянки, ніколи не приймалося, позивач вважав, що ці земельні ділянки незаконно вибули з володіння держави, в зв'язку з чим просив визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю, які належать відповідачам та визнати за Обухівською районною державною адміністрацією право власності на вказані землі, які безпідставно вибули з її володінння. Крім того, як на підставу для визнання державних актів недійсними посилалися також і на те, що спірні земельні ділянки знаходяться на острові Канівського водосховища біля смт. Козин Обухівського району, що відноситься до земель водного фонду, в зв'язку з чим ці землі не можуть передаватися у власність. При цьому також позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_16 не набули права власності на земельні ділянки на підставі нікчемних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, оскільки вони укладені з порушенням публічного порядку, за відсутності у первісних власників права на землю. Невідповідність зазначених правовідносин законодавству виявлено прокуратурою під час розслідування кримінальної справи, що вказує на поважні причини пропуску строку для звернення до суду, які підлягають поновленню. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року позов задоволено частково. Визнано недійсними державні акти на право приватної власності на земелю видані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_16 .

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_15 на земельну ділянку з кадастровим номером 18, розташовану по вул..Старокиївській в смт.Козин Обухівського району Київської області. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову повністю, оскільки рішення суду в цій частині не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову .

В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що суд безпідставно визнав Обухівську РДА належним позивачем у справі. Суд також не дав оцінки тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_16 є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок. Крім того, апелянт вважає, що Генеральна прокуратура України звернулась з цим позовом поза межами позовної давності .

Заслухавши доповідь суді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки суд виходив з того, що відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки рішенням суду визнавались недійсними державні акти на право приватної власності на землю на ім"я відповідачів, відновлюється становище, яке існувало до порушення закону і прав держави, тобто відновлювалось порушене право власності держави на спірні земельні ділянки. Тому, на думку суду, додаткового судового захисту не потребується.

Також суд визнав, що позивач просить вирішити питання про визначення судовим рішенням розпорядника земель державної власності, що виходить за межі компетенції суду.

Судова колегія вважає такі висновки суду правильними виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України земля є об»єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органа місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ст. 17 Земельного кодексу України Обухівська районна державна адміністрація на території Обухівського району Київської області здійснює розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки Обухівська РДА є лише розпорядником земель державної власності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність позовних вимог про визнання за Обухівською РДА права власності на спірні земельні ділянки.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги заступника Генерального прокурора України в цій частині не грунтуються на вимогах закону .

Інші доводи апеляційної скарги у зв'язку з вказаним обставинами правового значення для вирішення справи не мають. Рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи позов в частині визнання недійсними державних актів суд виходив з того, що рішення органу місцевого самоврядування, яке зазначено у них як підстава набуття такого права, не приймалося. Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Так, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, або запереченнь. Установивши, що рішення Козинської селищної ради № 27-18 від 15.04.2003 року не приймалося на сесії селищної ради, оскільки факт його прийняття не підтверджується належними і допустимими доказами, суд правильно визнав недійсними державні акти з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена копія рішення Козинської селищної ради № 27-18 від 15.04.2003 року не має значення для вирішення справи з підстав, що зазначені вище. Крім того, додатковими підставами для визнання недійсними державних актів на землю, суд вважав те, що дані земельні ділянки у цьому місці взагалі не могли бути надані у приватну власність, оскільки вони є землями, що належать до земель водного фонду. Такий висновок суду також відповідає матеріалам справи та вимогам закону, оскільки документально підтверджено, що ці землі дійсно належать до земель водного фонду. Доводи апеляційної скарги про те, що ці землі вже не є землями водного фонду, оскільки до корінного острова Канівського водосховища було природнім способом утворено пересип і острів перетворився у півострів, є необґрунтованими. Доказів того, що спірні землі у встановленому законом порядку були переведені із земель водного фонду до земель іншого призначення матеріали справи не містять. Такі заперечення відповідачами, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не доведені.

Судова колегія також погоджується із висновком суду в тій частині, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, оскільки позивачеві та органам прокуратури стало достовірно відомо про порушення прав та законних інтересів держави, а також осіб, причетних до таких порушень законодавства при розслідування кримінальної справи № 47-863, порушеної за фактом неналежного виконання службовими особами Обухівського районного відділу земельних ресурсів, відділу містобудування та архітектури Обухівської РДА, Обухівської СЕС, Державного управління екології та природних ресурсів в Київській області, Центру з охорони пам»яток історії, археології та мистецтва управління культури Київської обласної державної адміністрації, Козинської селищної ради та Київського обласного головного управління земельних ресурсів своїх службових обов»язків при погодженні проектно-технічної документації щодо виділення земельних ділянок на території житлового масиву «Краєвид-2», за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК країни, а також кримінальної справи № 49-2605 за обвинуваченням ОСОБА_17 та кримінальної справи № 49-2144, порушеної за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення при видачі державних акті на право власності на земельні ділянки, що розташовані в смт.Козин Обухівського району Київської області лише в 2008 році.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації, а також ОСОБА_2 відхилити. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2010 року залишити без змін. Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді