АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-3974/11 Головуючий в 1 інстанції:
Категорія 20 ОСОБА_1
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2011 року жовтня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 02 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи ОСОБА_13; орган опіки та піклування Суворовської районної в м.Херсоні ради, приватний нотаріус ОСОБА_14 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно та повернення майна,

в с т а н о в и л а:

В липні 2006 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнатинедійсним договір купівлі-продажу квартири №11 у будинку №38 корпус 7 по просп.200 років Херсона в м.Херсоні, укладений 11 червня 2004 року ОСОБА_12, який діяв від її імені на підставі довіреності, з ОСОБА_8, мотивуючи свої вимоги тим, що вона не давала ОСОБА_12 довіреності на продаж спірної квартири, у звязку з чим цей договір є нікчемним та вчиненим під впливом обману.

В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила визнати недійсною довіреність, видану 17 травня 2004 року ОСОБА_7 на імя ОСОБА_12, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_15 та зареєстровану в Єдиному реєстрі №1712, оскільки вказану довіреність на продаж спірної квартири вона не видавала та не підписувала. Також просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 11 червня 2004 року між ОСОБА_12, який діяв від її імені, та ОСОБА_16; визнати за нею право власності на вказану квартиру та зобовязати ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_10, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11, повернути їй спірну квартиру.

Справа судами слухалась неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 02 серпня 2011 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріально та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися з судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 13 січня 2003 р., зареєстрованого у встановленому законом порядку через відповідний орган державної реєстрації належала квартира №11 в будинку №38 корп. 7 по просп. 200 років Херсона у м.Херсоні.

17 травня 2004 року ОСОБА_7 видано нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_12 щодо розпорядження належним їй майном (т.1 а.с.7).

11 червня 2004 року між ОСОБА_12, який діяв від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_8 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири (т.1 а.с.6).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності її волевиявлення на продаж спірної квартири, підробки її підпису в довіреності від 17 травня 2004 року та відсутності ОСОБА_7 на час видачі довіреності на території України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та зібраним в ній доказами.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції обґрунтовано зважив на те, що відповідно до положень ЦПК України та норм діючого цивільного законодавства кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_7, як на доказ недійсності довіреності від 17.05.2004 року, посилається на копію висновку експерта №115 від 11.02.2005 року (т.1 а.с.183-185), яким встановлено підробку довіреності та яка проводилася в ході досудового слідства по кримінальній справі. Проте, в ухвалі Верховного Суду України від 10 вересня 2008 року вказано на порушення вимог ст.57-59, 60 ЦПК України щодо посилання на копію зазначеного висновку експерта проведеного в кримінальній справі, провадження у якій зупинено, а не під час розгляду цієї справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо проведення почеркознавчої експертизи за наявною у кримінальній справі довіреністю, яка містить оригінал підпису позивачки, спростовується листом Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 27.05.2011 р. про відмову у наданні згоди на використання кримінальної справи та доказів отриманих в ході досудового слідства, під час розгляду цивільної справи (т.2 а.с.228, 238).

Посилання апелянта на відсутність ОСОБА_7 на час видачі довіреності на території країни також не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано для огляду закордонний паспорт позивачки, а копія паспорту, яка міститься в матеріалах справи не посвідчена.

При цьому, суд обґрунтовано вказав на розбіжності, які містяться в наданій копії закордонного паспорту ОСОБА_7 з відмітками про її відсутність на території країни, у той же час, коли відповідно до встановлених судом обставин позивачка достовірно перебувала в Україні.

Крім того, допитаний свідок ОСОБА_18, який був сусідом позивачки по спірній квартирі, також підтвердив факт перебування ОСОБА_7 восени 2004 року на території країни, її намір щодо відчуження квартири, продажем якої, за словами самої ОСОБА_7, займався її племінник на імя ОСОБА_12.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_13 від 01 червня 2004 року, останній надав позивачці згоду на розпорядження спільною сумісною власністю подружжя у вигляді спірної квартири (т.1 а.с.9), що також спростовує відсутність волевиявлення позивачки на відчуження нерухомого майна.

Посилання апелянта, як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_7, на ст. 330, п.3 ч.1 ст.388 ЦК України колегія суддів визнає неприйнятними, оскільки позивачкою не доведено, що спірна квартира вибула із її володіння, не з її волі іншим шляхом.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засідання доказами, яким суд дав оцінку відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 02 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :