Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-113/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2011 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Волощука В.В.

при секретарі Корнійчуку І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та усунення перешкод в користуванні житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить суд виселити відповідача ОСОБА_2, з житлового будинку № 1, розташованого по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області без надання йому іншого жилого приміщення, зобовязати відповідача протягом 3-х днів з дня набрання рішенням суду законної сили звільнити зазначений житловий будинок та зобовязати ОСОБА_2, не чинити перешкод у користуванні позивачкою ОСОБА_1, належним їй нерухомим майном, а саме будинком № 1 по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області.

Позивачка ОСОБА_1, у судове засідання не зявилася, але надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує із підстав заявлених у її позовній заяві та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання також не зявився, хоча про день, час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином про, що свідчить повідомлення в газеті «Житомирщина»за № 26 (19819) від 11.03.2011 року, про виклик до суду. Про причини неявки до суду відповідач суд не повідомив з невідомих суду причин.

Так відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, з якої слідує, що відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності відповідача на підставі тих доказів, які знаходяться у матеріалах справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2010 року, виданого державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори, позивачка ОСОБА_1, є спадкоємцем після померлого свого чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 28.05.2004 року житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами № 1 по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області та є власником зазначеного будинку, що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2010 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-1534, спадкова справа № 158.

Однак розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, як власник позивачка не може, оскільки у зазначеному будинку проживає без дозволу та будь-яких правових підстав відповідач ОСОБА_2, який не є власником зазначеного будинку, не є членом її сімї, а тому не може користуватися правами та обовязками власника помешкання.

На неодноразові звернення позивачки до відповідача щодо звільнення будинку № 1 по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області, відповідач не реагує, а навпаки вирвавши замки на вхідних дверях спірного будинку самовільно вселився в нього та з червня 2010 року проживає у ньому, не бажає звільнити спірне помешкання у добровільному порядку та не допускає позивачку до її власного нерухомого майна, що стверджується копією постанови Олевського РВ УМВС України в Житомирській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.10.2010 року.

Статтею ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так відповідно до ст.109 ЖК України слідує, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, слідує, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того в ст. 57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що право власності на вказаний вище житловий будинок позивачкою повністю доведене наявними письмовими доказами, а відповідач не є співвласником спірного житлового будинку і не є членом сімї позивачки, будь-яких законних прав на нього не має, оскільки позивачка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є єдиним власником спірного нерухомого майна. Зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом, яку отримала позивачка після свого чоловіка ОСОБА_3 є чинним і не оскаржене в установленому законом порядку, однак відповідач чинить перешкоди позивачці у її праві на володіння, користування та розпоряджання її нерухомим майном, самовільно вселився у спірний будинок і не бажає звільнити спірне помешкання у добровільному порядку та не допускає позивачку до її власного нерухомого майна, суд вважає, що позов в частині виселення відповідача ОСОБА_2 та зобовязання останнього не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1, належним їй житловим будинком, що знаходиться в с.Лугове по вул.Миру, № 1 Олевського району Житомирської області підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивачки до відповідача про зобовязання відповідача протягом 3-х днів з дня набрання рішенням суду законної сили звільнити зазначений житловий будинок, суд вважає, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки дане питання може бути вирішеним у порядку ст.ст.25, 78 Закону України «Про виконавче провадження»від 04.11.2010 року № 2677-УІ.

На підстави наведеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.109,116,150 ЖК України, ст.57 СК України, ст.391 ЦК України, ст.ст.3,10,11,15,57,60,74,81,88,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та усунення перешкод в користуванні житловим будинком задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку № 1 по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області без надання іншого жилого приміщення.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні, володінні та розпоряджанні належним їй житловим будинком № 1 по вул.Миру в с.Лугове Олевського району Житомирської області.

Звільнити ОСОБА_1, від сплати судового збору на підставі п.18 ст.4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Стягнути з ОСОБА_2 в бюджет держави 51 грн., судового збору.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4