Справа № 22Ц-2172/11Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 46 Доповідач: Матківська М. В.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 06 липня 2011 року
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів : Кучевського П.В., Медяного В.М.
При секретарі : Сніжко О.А.
За участю : позивача ОСОБА_2, представника
відповідача адвоката ОСОБА_3
розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Лука-Мелешківської сільської ради про визнання права власності на частину будинку, виділ у власність частини будинку, визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 8.12.2008 року та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок, -
В с т а н о в и л а :
У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку будинку і виділ частки будинку в натурі.
У квітні 2011 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог: відповідачами зазначив ОСОБА_5, ОСОБА_4 і Лука-Мелешківську сільську раду та просив визнати частково недійсним рішення № 440 виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 8 грудня 2008 року про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я ОСОБА_5, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності № 1323 від 15.12.2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_5; визнати за ним право власності на відокремлену частку будинку № 2 по вул. Терешкової в с. Лука-Мелешківська Вінницького району і розділити даний будинок, виділивши йому в натурі частку будинку, яка складається із кімнати 1-4 площею 26,9 кв. м., прихожої 1-5 площею 12,9 кв. м., веранди 1-7 площею 10,3 кв. м. в житловому будинку і гараж "Г", що складає 41/100 частку від житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами.
Свої вимоги він мотивував тим, що 21 лютого 1981 року він зареєстрував шлюб із відповідачем ОСОБА_5, з якою разом поселилися в будинку її матері відповідача по справі ОСОБА_4, який був побудований на земельній ділянці, наданій ОСОБА_4 11.12.1984 року він прописався у будинку ОСОБА_4 за адресою: вул. Терешкової, 2 у селі Лука-Мелешківська Вінницького району. У зв'язку із тим, що будинок був старий, вони вирішили його знести і побудувати новий. В період з 1983 року по 1986 рік вони побудували новий будинок. У 1987 році будинок був газифікований. 10.05.1989 року на будинок був виданий технічний паспорт на ім'я ОСОБА_4 На будівництво будинку були витрачені його особисті кошти. Оскільки будинок був побудований в період шлюбу, він вважається спільним майном подружжя. Рішенням Вінницького районного суду від 16 жовтня 1990 року шлюб між ними було розірвано. Після розлучення він продовжував проживати у цьому будинку і продовжував вести будівництво. Так, він побудував сарай, двоповерховий гараж, викопав криницю, зробив новий паркан. Щоб не спілкуватися із бувшою дружиною, він зробив для себе окремий вихід із будинку, зробив добудови і відокремив свою частку будинку від цілого будинку. Із відповідачами у нього була домовленість про те, що після закінчення будівництва, оскільки будинок і господарські споруди побудовані за його кошти, буде переоформлено на бувшу дружину ОСОБА_5 І він був впевнений, що це було зроблено. Фактично 1.11.2007 року ОСОБА_5 оформила будинок на своє ім'я і отримала свідоцтво про право власності від 15.12.2008 року за № 1323. З 2007 року він не проживає у цьому будинку, оскільки ОСОБА_5 створила для нього умови, що унеможливили спільне проживання. Тому просив визнати за ним право власності на відокремлену частку будинку, якою він користується із 1995 року і яка складається із: кімнати 1-4 площею 26,9 кв. м., прихожої 1-5 площею 12,9 кв. м., веранди 1-7 площею 10,3 кв. м., виділити йому в натурі ці приміщення та гараж "Г", що разом складає 41/100. Також просив визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету № 440 від 8.12.2008 року про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я ОСОБА_5 і визнати частково недійсним свідоцтво про право власності № 1323 від 15.12.2008 року, що видане на ім'я ОСОБА_5
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ (ідеальну) частину будинковолодіння № 2 по вул. Терешкової в с. Лука-Мелешківська Вінницького району, виділивши йому на праві власності 41/100 частки (в натурі), що складається: з кімнати 1-4 площею 26,9 кв. м., прихожої 1-5 площею 12,9 кв. м., веранди 1-7 площею 10,3 кв. м., в житловому будинку літерою "А" і гаража "Г".

Визнано частково недійсним рішення № 440 виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 8 грудня 2008 року на Ѕ (ідеальну) частину, відносно видачі свідоцтва про право власності на будинковолодіння № 2 по вул. Терешкової в с. Лука-Мелешківська Вінницького району.

Визнано частково недійсним на Ѕ (ідеальну) частку свідоцтво про право власності № 1323 від 15.12.2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_5 про право власності на будинковолодіння № 2 по вул. Терешкової в с. Лука-Мелешківська Вінницького району і області.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4, Лука-Мелешківської сільської ради на користь ОСОБА_2 витрати в сумі 3171 гр. в рівних частках по 1057 гр.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог в повному об'ємі.

Зазначили, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу і просить задовольнити її.

Позивач заперечив апеляційну скаргу, просить її відхилити і залишити без зміни правильне рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 21.02.1981 року. Сім'я поселилася у будинку № 2 по вул. Терешкової в с. Лука-Мелешківська Вінницького району. Позивач 11.12.1984 року прописався у даному будинку (а. с. 29-31).

Згідно договору купівлі продажу від 25.11.1972 року даний будинок на праві власності належав відповідачу по справі ОСОБА_4, яка являється матір'ю ОСОБА_5 (а. с. 121).

Довідкою № 161 від 16 листопада 1972 року, виданою дирекцією радгоспу "Перше травня" підтверджено надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,31 га (а. с. 122).

Рішенням 16 сесії 21 скликання Лука-Мелешківської сільської ради від 01.04.1994 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4074 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства і видано Державний акт на право приватної власності на землю (а. с. 27).

В період з 1983 року по 1986 рік на даній земельній ділянці було побудовано новий будинок. 10.05.1989 року на цей жилий будинок видано технічний паспорт на ім'я власника ОСОБА_4, у якому зазначено, що будинок побудований у 1986 році (а. с. 11-13).

Будівельний НОМЕР_1, виданий у 2007 році на забудову земельної ділянки, виділеної ОСОБА_5 в с. Лука Мелешківська по вул. В.Терешкової, 2 свідчить про те, що дозвіл № 698 на виконання будівельних робіт від 1 листопада 2007 року видано ОСОБА_5 на виконання будівництва одноповерхового будинку за проектом, згідно з планом забудови на земельній ділянці в с. Лука Мелешківська по вул. В.Терешкової, 2 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 1 жовтня 2007 року № 389, з датою початку будівельних робіт 1986 рік і закінченням будівельних робіт 1992 рік (а. с. 123-128).

У 1986 році було складено проект газифікації будинку № 2 (довідка № 23 від 14.01.2011 року, видана виконкомом Лука-Мелешківської сільської ради а. с. 136) по вул. Терешкової в с. Лука Мелешківська, що являється власністю ОСОБА_4 на підставі договору № 137 від 17 листопада 1986 року на газифікацію будинку, що належить ОСОБА_4 (а. с. 130-132). По виконанню робіт по газифікації ОСОБА_4, проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано посвідчення № 8243 від 30 жовтня 1987 року (а. с. 133).

Позивач у своєму позові зазначив, що даний будинок був побудований ним за його особисті кошти, оскільки його дружина ОСОБА_5 перебувала у відпустці у зв'язку із вагітністю і доглядом за дитиною, але він погоджується із тим, що даний будинок вважається спільним майном подружжя.

У підтвердження того, що будинок і господарські споруди були побудовані за його особисті кошти він надав квитанції на його ім'я на придбання будівельних матеріалів (а. с. 14-21, 205-213).

Рішенням Вінницького районного суду від 26.10.1990 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірвано (а. с. 10).

15 грудня 2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Лука-Мелешківськї сільської ради від 8 грудня 2008 року за № 440 видано свідоцтво № 1323 на ім'я ОСОБА_5 на право приватної власності на жилий будинок по вул. Терешкової, № 2 у с. Лука-Мелешківська (а. с. 42).

Відповідно до ст. 115 ЦК України (у редакції ЦК України, 1963 року, діючого на час виникнення правовідносин) кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

З 15 квітня 1991 року вступив в дію Закон України "Про власність" і був чинним на момент існування цивільних відносин.

Згідно статті 12 Закону України "Про власність" громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Стаття 13 цього Закону визначає, що об'єктами права приватної власності, зокрема, являються жилі будинки.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про власність" майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (діючого на той час існування правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Стаття 17 Закону України "Про власність" визначила, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 4 жовтня 1991 року із наступними змінами, роз'яснив, що оскільки згідно зі ст. 17 ЗК України і ст. 14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність" таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям у період шлюбу жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Отже, доводи позивача щодо будівництва будинку за його особисті кошти, що дає йому право визнати цей будинок спільною сумісною власністю подружжя (таких позовних вимог позивачем не було заявлено, а цим він мотивував лише свої доводи про визнання за ним права власності на відокремлену частину будинку), не ґрунтуються на законі, із чого слідує, що така його участь у будівництві не дає йому право вимагати визнання за ним права власності у спірному будинку.

За таких обставин ухвалене судом першої інстанції рішення в частині визнання права власності на Ѕ (ідеальну) частину будинку і виділ йому на праві власності 41/100 частки в натурі підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету № 440 від 8.12.2008 року свідоцтва про право власності № 1323 від 15.12.2008 року також підлягає скасуванню виходячи із того, що твердження позивача про їх недійсність являються безпідставними і необґрунтованими.

Так, позивачем не доведено, згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України, які покладають на кожну сторону обов'язок по доведенню обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, належними, передбаченими ст. 58 ЦПК України, і допустимими, передбаченими ст. 59 ЦПК України, доказами, які стали б підставою для визнання їх частково недійсними.

Стаття 11 ЦПК України визначаючи диспозитивність цивільного судочинства, зобов'язує суд до розгляду цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції являється незаконним, а тому підлягає до скасування.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 115 ЦК України (1963 року), ст. 22 КпШС України, ст. 12, 13, 14, 16, 17 Закону України "Про власність", ст. 10, 11, 60, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 травня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 і Лука-Мелешківської сільської ради про визнання права власності на частину будинку, виділ у власність частини будинку, визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради від 8.12.2008 року і визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді :