АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, комунальне підприємство ОСОБА_5 обласної ради «ОСОБА_5 міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, комунальне підприємство ОСОБА_5 обласної ради «ОСОБА_5 міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 22 лютого 1986 року ОСОБА_6 належало 2/6 частини домоволодіння №68 по вул. Червоноармійській в м. Дніпропетровську на земельній ділянці розміром 535 кв.м., які за договором дарування від 11 липня 2007 року вона подарувала відповідачці, а остання прийняла цей дар та зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на вказану частку майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним і скасування зазначеного договору дарування, посилаючись на введення її в оману зі сторони відповідачки при оформленні цього договору, а 30 грудня 2009 року померла, після чого в якості її правонаступників до участі у справі ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2010 року були залучені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали заявлені позовні вимоги та просили визнати спірний договір недійсним з підстав його невідповідності волевиявленню ОСОБА_6 та обману її відповідачкою, але необхідних відповідних доказів в підтвердження цих обставин суду не надали.

Дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог суд обґрунтовано на підставі ст.ст.203,215,230 ЦК України відмовив у їх задоволенні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним з наведених в позові обставин та порушення судом законних прав позивачів при розгляді справи не ґрунтуються на матеріалах справи та фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: