Справа № 2-743/11
РІШЕННЯ

Іменем України

05.01.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської

області в складі: головуючого судді Волчка А.Я.

при секретарі Тичковській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Аваль», третя особа без самостійних вимог : ОСОБА_3 про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Аваль», третя особа без самостійних вимог : ОСОБА_3 про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що між нею та відповідачем у справі 27 грудня 2007 року укладено кредитний договір № 013796/74/66338/223301692 про тримання кредитних коштів на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 99978 доларів США строком з 27.12.2007 року по

27.12.2027року та сплати процентів у розмірі 13 відсотків річних.

27 грудня 2007 року між відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 014/3796/74/66338/223301692, згідно якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника які виникають з умов кредитного договору.

Позивач зазначала, що під час виконання та укладання спірного договору мали місце факти, які дають підстави визнати кредитний договір недійсним, зокрема: договір містить несправедливі умови, які ставлять позичальника в невигідне становище порівняно з банком, чим порушують дисбаланс договірних договірних прав та обов'язків сторін на шкоду позичальнику; позивачу не була надана у встановленій формі та в повному обсязі інформація про послуги кредитування банку, необхідна для прийняття зваженого рішення щодо відповідності договору вимогам законодавства, необхідності та доцільності його укладання та можливих ризиків, які позичальник понесе у звязку із укладанням такого договору; договір за змістом на відповідає вимогам законодавства про фінансові послуги. Крім того предметом оспорнюваного кредитного договору є іноземна валюта, що протирічить вимогам ст. 1054 ЦК України, яка визначає, що предметом кредитного договору можуть бути лише гроші - українська гривня, а відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане виключно у гривнях. Також позивач зазначала, що відповідач не мав юридичного права укладати кредитний договір у іноземній валюті, та надавати кредит у доларах США, оскільки у нього відсутня відповідна індивідуальна ліцензія.

Посилаючись на положення ст. ст. 192, 203, 215, 216, 217, 227, 229, 230, 321, 533, 524, 628, 638 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 19, 22, 24 Закону України « Про захист прав споживачів» позивач просила визнати кредитний договір № 014/3796/74/66338/223301692 від 27 грудня 2007 року укладений між нею та ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» з моменту його заключения.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність, просив у його задоволенні відмовити.

Третя особа у справі ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи між ОСОБА_1 та відповідачем у справі 27 грудня 2007 року укладено кредитний договір № 013796/74/66338/223301692 про тримання кредитних коштів на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 99978 доларів США27.12. 2007 року та сплати процентів у розмірі 13 відсотків річних.

27 грудня 2007 року між відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 014/3796/74/66338/223301692, згідно якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника які виникають з умов кредитного договору.

Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч.2 ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території Україні, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Ст.47 і ст.49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредиті операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

У відповідності до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту в п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платеж), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Судом встановлено, що у ПАТ ОСОБА_2 Аваль» є відповідна ліцензія та дозвіл на здійснення валютних операцій (вказана ліцензія була і у ВАТ ОСОБА_2 Аваль), а тому він має право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, і операцій з надання кредитів в іноземній валюті.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посислається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач та її представник не довели та не представили безспірних доказів щодо підстав для визнання кредитного договору недійсним встановлених положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, та Законом України «Про захист прав споживачів».

Отож суд приходиться до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 217, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 47, 49 Закону України Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року №2121- III, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19.02.1993 року №15-93, п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483 та, Законом України « Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_2 Аваль», третя особа без самостійних вимог : ОСОБА_3 про захист прав споживача, та визнання кредитного договору недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після проголошення рішення.

Суддя А.Я. Волчко