Справа № 2-1226/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2011 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Грабового П.С.

при секретарях - Маламуж Н.В., Новак Т.І.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: нотаріус Третьої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним договір дарування від 17.08.2007 року, відповідно до якого позивачка подарувала відповідачу квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що даний договір вона уклала внаслідок помилки, оскільки не розуміла змісту умов договору через свій вік, фізичний та психічний стан та вважаючи, що укладається договір довічного утримання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задоволити.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, зазначивши, що на момент укладення договору дарування позивачка усвідомлювала свої дії, знала, який саме укладається договір, а тому вважає, що немає підстав для задоволення позову.

Третя особа надала до суду заяву, в якій пояснила, що при посвідченні договорів завжди ретельно перевіряє правоздатність та дієздатність кожної особи та просила розглядати справу без її участі.

Вислухавши представника позивача, відповідача, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст.229 ЦК України, якщо особа яка вчинила угоду помилилась відносно обставин, які мають істотне значення, такий договір може бути визнано недійсним.

Як встановлено судом 17.08.2007 року між ОСОБА_2 Дарувальник, та ОСОБА_3 Обдарована, був укладений договір дарування квартири № 9, що знаходиться в місті Черкаси по вулиці Тараскова, 2.

Даний договір був посвідчений нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Як встановлено судом, позивач є особою похилого віку, на час укладення угоди їй було 82 роки, мала психічні розлади, у 2006 році перенесла інфаркт міокарда. Відповідач є однією з доньок позивачки, до підписання угоди сторони мали між собою добрі стосунки. Оскільки інших рідних людей у Черкасах в позивачки не було, а їй був потрібний догляд, вона помилково уклала договір дарування, який вважала договором довічного утримання. Так як ОСОБА_5 юридично не освічена, росіянка за національністю, погано розуміючи українську мову, довіряючи своїй донці помилково підписала договір дарування, вважаючи що підписує договір довічного утримання.

Після підписання оскаржуваного договору ОСОБА_3 деякий час піклувалася за позивачем, готувала їсти, давала гроші на ліки, а тому в ОСОБА_2 не виникало будь-яких питань щодо правової природи укладеного договору.

При таких обставинах суд, з урахуванням усіх обставин справи та стану здоровя позивачки, вважає, що у неї були підстави вважати укладений договір саме договором довічного утримання та розраховувати на матеріальне забезпечення з боку відповідачки.

Однак вже на початку вересня 2010 року ОСОБА_3 зібрала речі ОСОБА_2 та відправила її до міста ОСОБА_1 до ОСОБА_6, яка також є дочкою позивачки.

В подальшому ОСОБА_2 вирішила залишитись проживати у своєї другої дочки в м. Одесі, у звязку з чим вирішила розірвати договір довічного утримання та продати спірну квартиру для того, щоб за отримані кошти придбати квартиру в м. Одесі, а також забрати свої речі.

Для вирішення даних питань до м. Черкаси у кінці вересня поїхала друга донька позивачки ОСОБА_6, яка в комунальному підприємстві Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризаціїдізналася про те, що ОСОБА_2 був укладений саме договір дарування. Про даний факт вона повідомила ОСОБА_2, яка до цього не знала, який саме договір вона підписала, так як ОСОБА_3 всі екземпляри договору забрала собі.

Відповідно до ст. 229 ЦК України обставинами, які мають істотне значення при визнанні договору недійсним по здійсненню помилки є помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін тощо.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимиправила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення психічного стану позивачки в момент укладення договору під час розгляду справи була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні № 1.

Відповідно до висновків, викладених в акті від 11.05.2011 № 387 судово-психіатричною експертною комісією, на момент вчинення правочину ОСОБА_2 утратила можливість визначати, організовувати і усвідомлювати свою поведінку, розуміти її правове значення, передбачати її правові наслідки.

Суд вважає доведеним, що позивачка в момент укладення оскаржуваного договору дарування не усвідомлювала значення своїх дій, а тому даний договір повинен бути визнаний недійсним.

Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не просить покласти на відповідача судові витрати.

На підставі ст. 202, 203, 215, 216, 225 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 17.08.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4345, згідно якого ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, подарувала ОСОБА_3, яка мешкає у АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Черкаської області через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.С.Грабовий