РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2011 року Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді : Юрлагіної Т.В. при секретарі: Панченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Токмак справу за позовом Акціонерного Товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 про виселення без надання житлового приміщення.

ВСТАНОВИВ: Позивач просить виселити відповідача з житлового приміщення з б. № 60 по вул.. 26 Бакінських Комісарів в м. Токмак в Запорізькій області, посилаючись на те що 24 вересня 2008 р. між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13-2224-098К, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 73500,00 грн. зі сплатою 22% річних. Відповідно п. 3.2 кредитного договору відповідач зобов'язаний з «01» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам в розмірі, визначеному в Графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) та повністю повернути Банку суму кредиту, визначену п.2.1 кредитного договору, до 24 вересня 2024 р. Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. У порушення зазначених норм закону та умов Кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, що, відповідно до статті 610 ЦК України, є порушенням зобов'язань. Станом на 14 серпня 2009 року заборгованість за кредитним договором склала 82234,60 грн. 24 вересня 2008 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений Договір поруки №13-2224-098П між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором. Відповідно до ч.І ст.553 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно вимог ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, враховуючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків. Також 24.09.2008р., як забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним д<;-овором був укладений Іпотечний договір№і3-2224-0981 між позивачем та ОСОБА_1 відповіло до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок за адресою: Запорізька обметь м.Токмак вул. 26 Бакинських комісарів, 60, також зазначає в позові, що звернення стягнення ні передане майно в іпотеку є підставою для виселення всіх мешканців, також зазначено що 21.09.2009 року рішенням Токмацького районного суду було стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 82234,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що відповідачу булу надано кредит, однак у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків з нього та поручителя ОСОБА_2 21.09.2009 на підставі рішення суду було стягнуто заборгованість в розмірі 82234,60 грн., в даний час рішення суду знаходиться на примусовому виконанні у відділі ДВС Токмацького РУЮ, та приблизно 20 тисяч гривень з зазначеної суми погашено. Пояснив що відповідачу було направлено вимогу про виселення. Також додав що рішення про звернення стягнення на майно яке зазначено в договорі іпотеки ухвалено не було.

Відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав та пояснив, що з нього стягується заборгованість за кредитним договором, в порядку виконавчого провадження на підставі рішення суду про стягнення заборгованості на користь позивача, стягнуто з нього та поручителя близько 20000 тисяч гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив що посилання у 7 -зові на ст.. 40 Закону іпотеки не є підставою для виселення відповідача, оскільки рішення про з^/рнення стягнення на майно не виносилось, крім того зобов'язання перед банко частково виконую';, ься сума заборгованості зменшена.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

24 вересня 2008 р. між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13-2224-098МК, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 73500,00 грн. зі сплатою 22% річних.

Відповідно п. 3.2 кредитного договору відповідач зобов'язана з «01» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам в розмірі, визначеному в Графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) та повністю повернути Банку суму кредиту, визначену п.2.1 кредитного договору, до 24 вересня 2024 р.

Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

У порушення зазначених норм закону та умов Кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним, що, відповідно до статті 610 ЦК України, є порушенням зобов'язань.

За порушення термінів сплати заборгованості по кредиту та відсотків за ним, нормами статей 549-551 ЦК України та пунктом 6.1 кредитного договору встановлена пеня у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 станом на 14 серпня 2009 року заборгованість склала 82234,60 грн.

24 вересня 2008 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений Договір поруки №13-2224-098П між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до ч.І ст.553 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно вимог ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, враховуючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків.

Також 24.09.2008р., як забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений Іпотечний договір№ 13-2224-0981 між позивачем та ОСОБА_5 відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок за адресою: Запорізька область м.Токмак вул.26 Бакинських комісарів, 60.

21.09.2009 року рішенням Токмацького районного суду було стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Акціонерного Товариства "Банк "Фінанси та кредит" стягнуто заборгованість в розмірі 82234,60 грн.

В судовому засіданні сторонами визнані обставини в частині часткової сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 20000 грн. на підставі рішення Токмацького районного суду від 21.09.2009 року.

Разом із тим, ч. З ст. 33 Закону України "Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Однак з такими вимогами банк до суду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

(

І'

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У чч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою 4гі ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи із аналіз^'вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільш за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. З ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. З ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.

При дослідженні спірних правовідносин та матеріалів справи судом встановлено що звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення /лмог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання) між сторонами не було, тому відсутні підстави для виселення відповідача на які посилається позивач.

Таким чином, при-Лозгляді справи судом встановлено, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, 16,526, 527, 530,611, 1050, 1054 ЦК України, 30, 33,35,38,39 ЗУ «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 про виселення без надання житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя