Справа № 2-3163/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2011 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В..,

при секретарі Шепелюк І.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у родинних стосунках , а саме є батьком та донькою відповідно.

Наприкінці червня 2008 року до позивача приїхала відповідач і умовила останнього переоформити на неї 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом укладення договору довічного утримання.

Оскільки позивач був непрацездатним, інвалідом першої групи, мав похилий вік, за станом здоров'я потребував додаткового догляду і матеріальної допомоги, які відповідач обіцяла здійснювати та надавати, переїхавши проживати до нього, то він погодився на таку пропозицію.

Наприкінці червня 2008 року його відвезли до приватного нотаріуса ОСОБА_5 , де він підписав договір, який, як він вважав, відповідав досягнутій між сторонами домовленості і його волевиявленню, за яким дочка буде здійснювати догляд і утримувати потребуючого додаткової сторонньої допомоги батька.

Однак, після цього дочка забрала всі документи та повернулась до свого місця проживання.

В кінці грудня 2010 року позивачу стало відомо, що ним було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання.

Посилається на те, що наміру відчужувати квартиру без виникнення у її набувача будь-яких зобов'язань перед ним він наміру не мав.

Просить постановити ухвалу, якою поновити пропущений строк для пред'явлення позову про визнання недійсним договору дарування № 1511 від 26.06.2008 року, визнати недійсним договір дарування № 1511 укладений від 26.06.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, наведених в заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених в письмовому запереченні. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача та її представника, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2008 року рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 419-1 ОСОБА_4 було дозволено подарувати належну частку майна (квартира за адресою: АДРЕСА_2) своїй дочці ОСОБА_2, зберігши право власності на житло малолітньому ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с ). 26.06.2008 року ОСОБА_4 своєю заявою ствердив, що Ѕ частина квартири № 91, що знаходиться в м. Луцьку по вул.. Львівській, 61б Волинської області., які віддаровуються, є його особистою власністю, як такі, що набуті ним на підставі спадкування та безоплатної передачі шляхом приватизації (а.с. ). Згідно договору дарування частини квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 26 червня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за № 1511, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 Ѕ частину двокімнатної квартири № 92, яка розташована в м. Луцьку по вул.. Львівській у будинку за № 61б (а.с. ).

Згідно ст. 229 ЦК України вказано, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин , які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків , встановлених законом.

Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано , відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

П. 20 зазначеної постанови визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом ОСОБА_4 на момент укладання договорів дарування 26.06.2008 року був ознайомлений з усіма умовами, наслідками укладання договору дарування про що йому неодноразово розяснював нотаріус, що йому було зрозуміло. Укладання договору дарування проводилось з ініціативи тільки позивача, який розумів значення прав та обовязків сторін за цим договором, що являється предметом договору дарування, що підтверджується в судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями свідків.

Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позивач на час укладання договору дарування не помилявся щодо вчинення ним правочину 26.06.2008 року, доказів на підтвердження укладання ним договору дарування внаслідок помилки суду не надав, а тому в задоволенні позову щодо визнання договору дарування недійсним слід відмовити.

Згідно ст..ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом , за клопотанням сторони у разі його пропущення з поважних причин

Суд взяв до уваги те що позивач людина похилого віку, тяжко хворіє, періодично перебуває на лікуванні і тому визнає ці обставини поважними причинами пропуску строку звернення до суду з позовом, який підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. З, 8, 10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 229, 230 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_10