Справа № 2-584/11

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2011 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Кущенко М. Ф.,

при секретарі при секретарі Коломієць О. В.,

з участю позивача ОСОБА_1

третьої особи із сам.вимогами ОСОБА_2

представника позивача і 3 особи ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов"язання відповідача не чинити їй перешкод в користуванні її будинком та вселити її до будинку разом із її чоловіком ОСОБА_2 та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення його до будинку дружини та зобов"язати відповідача не чинити перешкод в його користуванні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим,що в м. Конотопі по вул. Л.Українки №5а розташований житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями,який належить на праві власності їй - ОСОБА_1,яка отримала його у спадщину після смерті своїх батьків 3 грудня 1998р. і 30 жовтня 2006р. Будинок був поділений між батьками на дві окремі частини і мав два окремі входи . 24 липня 2002р. мати позивачки ОСОБА_1 прописала в якості квартиранта в належну їй частину будинку відповідача. На той час позивачка проживала в другій частині будинку,яку вона успадкувала після смерті свого батька. ОСОБА_4 був одиноким чоловіком, позивачка на той час також не перебувала у шлюбі, між ними зав"язались стосунки і вони стали проживати разом без реєстрації шлюбу. Спочатку у них все було нормально,незважаючи на спалахи агресивності у відповідача. Але після смерті матері,яку відповідач побоювався, його поведінка різко змінилася. Він став грубим, жорстоким ,постійно ображав її і навіть бив. В зв"язку із цим вона неодноразово зверталась до міліції. 17 листопада 2010р. відповідач вчергове жорстоко її побив, погрожуючи вбивством. Вона дивом вирвалася і втекла. З тих пір вона в своєму будинку не проживає, так як боїться відповідача із-за його погроз,які вона сприймає реально. З 18 листопада 2010р. вона вимушена знімати квартиру та проживати окремо. В будинку залишився проживати її повнолітній син. Вона неодноразово просила відповідача звільнити її будинок та знятися із реєстрації,оскільки він має на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_1. 7 грудня 2010р. вона направила відповідачу повідомлення з вимогою звільнити належний їй будинок в добровільному порядку та знятися із реєстрації, якого він отримав 9 грудня 2010р. Даний будинок їй необхідний для проживання її родини ,яка складається із її другого чоловіка ОСОБА_2, з яким вона офіційно уклала шлюб 5 лютого 2011р. та повнолітнього сина,який не бажає проживати із відповідачем.

Посилається на ст.ст. 116,150,155,157,168 ЖК України і просила виселити ОСОБА_4 з її житлового будинку в зв"язку із грубим порушенням відповідачем соціальних норм співжиття та у зв"язку із тим,що вказаний будинок необхідний їй для проживання, вселити її разом із її чоловіком ОСОБА_2А.в належний їй будинок і зобов"язати ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні її будинком.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2 обгрунтовує свої вимоги тим,що в м. Конотопі по вул. Л.Українки №5а розташований житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями,який належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 з якою він уклав шлюб 5 лютого 2011р. За згодою дружини він 13 квітня 2011р. був зареєстрований в належному їй будинку. Але проживати в ньому ні він, ні його дружина не можуть, так як відповідач перешкоджає їм у цьому, закриваючись всередині будинку. Самостійно в його відсутність вони також зайти не можуть, оскільки після такої спроби відповідач зразу ж звернувся до міліції,що у нього пропали речі. Він,як чоловік власниці, який зареєстрований у вказаному будинку має законне право на вселення. В даний час він із дружиною тимчасово проживає в чужому будинку, але проживання в ньому обмежене часовими межами. Посилається на ст. 150,156 ЖКУкраїни і просить вселити його до вказаного будинку та стягнути витрати на правову допомогу та на розгляд справи.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги про виселення відповідача із її будинку залишила без розгляду, оскільки ОСОБА_4 подав до суду позов про визнання права власності на 1/2 частину її будинку із-за проведених ним там разом із нею та її родичами ремонтів. Просить також стягнути із відповідача понесені нею витрати. Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2 свої вимоги підтримує і просить стягнути із відповідача понесені ним витрати.

Ухвалою суду питання про виселення ОСОБА_4 із вказаного житла за заявою позивачки залишено без розгляду.

Відповідач ОСОБА_4 уточнені вимоги позову не визнав і пояснив,що з жовтня 1999р. знаходився у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою ОСОБА_1 Шлюб зареєстрованим не був,але вони постійно проживали однією сім"єю. З ними також проживав син позивачки ОСОБА_6,якого вони виховували разом. З самого початку вони проживали у будинку,що належав батькам позивачки, батько якої помер, а мати з вітчимом проживала окремо. 25.03.2010р. відповідачка оформила спадщину і перевела будинок на се6е після смерті матері. З 24.07.2002р. він був зареєстрований у вказаному будинку і проживає до теперішнього часу. За період фактичних подружніх відносин він частково за свої особисті кошти , а частково за сумісні кошти , своєю працею зробив капітальний ремонт - підвів газопостачання, провів воду у будинок ,зробив газове водяне опалення у будинку, прибудував ванну кімнату ,кухню,замінив частково вікна,укріпив фундамент під будинком , утеплив стіни будинку, обклав частково цеглою ,укріпив стелю,зробив внутрішні підвісні стелі,зробив нові дверні відтвори ,арки,двері. Відремонтував у будинку підлогу,а частково в двох кімнатах замінив повністю. У ванній кімнаті і кухні підлога опалюється. Повністю оштукатурив стіни. По суті у будинку починаючи від входу все нове і зроблено його руками. Крім того з надвірних будівель він побудував два гаражі "Г" і "Ж", побудував вигрібну яму,естакаду ,огорожу 1-2. Поряд з колодязем побудував водогінну станцію. Внаслідок зроблених ним робіт, а також за кошти,які він отримав від продажу автомобіля ВАЗ 21063 та гаражу в кооперативі №4, вартість будинку збільшилась більш ніж в 3 рази і становить 168608 грн. У відповідності до вимог ст.ст. 62,74 СК України,якщо майно в період сумісного проживання чоловіка та жінки істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових витрат або витрат не власника майна, за рішенням суду може бути визнано об"єктом права спільної сумісної власності. Тому він і подав окремий позов про визнання права власності на 1/2 частину будинку. Він хоч і має частину власності на приватизоване житло в іншому будинку, але там залишилась проживати його попередня сім"я і в тій приватизованій малосімейці місця для проживання практично немає. Він не чинив перешкод позивачці у вселенні до її будинку,яка з кінця 2010р. проживає окремо, а він із повнолітнім сином позивачки проживає у вказаному будинку. Він не бажав заселення тільки ОСОБА_7 Просить в задоволенні вимог позову відмовити.

Вислухавши учасників розгляду справи, заявлених свідків та перевіривши її матеріали суд приходить до висновку,що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 і позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню із слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст.150,155,156 ЖК Української РСР громадяни,які мають у приватній власності будинок (частину будинку),користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Члени сім"ї власника,які проживають разом із ним , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. За згодою власника будинку член його сім"ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім"ї.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 є власником будинку в м. Конотопі по вул. Л.Українки №5а,вона знаходиться у шлюбі із ОСОБА_2 з 5 лютого 2011р. і обоє зареєстровані у вказаному будинку ,але не можуть туди попасти із-за перепон ,що чинить відповідач,який має претензію на частину вказаного будинку,що зареєстрований у ньому з 24.07.2002р.(л.с.7,8,17-23,55).

Про те,що відповідач чинить перепони у заселенні до будинку позивачки і її чоловіка підтвердили цілий ряд свідків і непрямо це підтверджено самим відповідачем,який пояснив,що він не бажає,щоб у цьому будинку жив ОСОБА_2 Також посилався на сина позивачки ОСОБА_6,як особу яку він виховував із малечку і який може підтвердити його правоту. Однак вказаний свідок в судовому засіданні пояснив,що ОСОБА_4,якого він на прохання останнього називав батьком, на протязі 3-х місяців не ночує у спірному будинку,а появлеється тільки вдень. Свідок тут фактично проживає сам . А коли в лютому 2011р. його мати із своїм чоловіком намагались заселитись до будинку, то ОСОБА_4 покликав своїх родичів і не пустив їх обох до хати,виказуючи погрози. Тоді була викликана міліція. Він особисто хоче щоб мати із своїм чоловіком змогла заселитися до своєї хати.

Свідки ОСОБА_8,ОСОБА_9 підтвердили вказані обставини, а свідок ОСОБА_10 пояснила,що вказаний конфлікт був, але по причині намагання вселення до будинку тільки ОСОБА_2 Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 пояснили,що вони свідками конфлікту між сторонами не були , а знають про це зі слів інших людей.

Вказані дії відповідача є безпідставними,оскільки він не може позбавити власника права користування ним і членом його сім"ї вказаним будинком. Крім цього добудови і перебудови у вказаному будинку, в здійсненні яких приймав участь відповідач,який посилається на них як на підставу такої своєї поведінки , зроблені самовільно і вони не узаконені. (л.с. 76,79). Крім цього у окремій цивільній справі ОСОБА_4 поставив питання про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного будинку, по якій провадження по справі зупинено в зв"язку із призначенням експертизи. При цьому ОСОБА_4 не ставить в ньому вимоги про реальний розділ будинку, що свідчить в зацікавленості його на якомога більший термін затягнути вирішення питання про вселення позивача та її чоловіка, для чого ним заявлялись клопотання про зупинення провадження по цій справі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів від 27 квітня 2006р. №590, встановлені граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ, вказана величина повинна розраховуватись із розміру 40% мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відповідно до Закону України Про державний бюджет на 2011р.(ст.22) мінімальна заработна плата з 1.04.2011р. встановлена в розмірі 960 грн. Таким чином година роботи представника позивача і третьої особи із самостійними вимогами становить 960 х40%:100% = 384 грн.

Судові засідання по вказаній справі проводилось 6,35 год, в яких приймала участь представник позивачки і 4,56 год. як представник третьої особи із самостійним вимогами . Таким чином мінімальна грошова величина витрат сторони у справі на правову допомоги становить відповідно 2430,72 грн. і 1751,04 грн. Оскільки позивач і третя особа із самостійними вимогами провели витрати в меншому розмірі, суд проводить стягнення по фактичних витратах. ( л.с.1 б,в, 67).

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 і позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити.

Зобов"язати ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні будинком розташованим в м. Конотопі по вул. Л.Українки, 5а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселивши їх у вказане житло.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 45.5 грн. витрат на судовий збір і ІТЗ та 1500 грн. на правову допомогу адвоката, а на користь ОСОБА_2 45,5 грн. витрат на судовий збір і ІТЗ та 1100 грн. на правову допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кущенко М. Ф.