Житомирський районний суд Житомирської області
Справа № 2-815/11
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2011 року

Житомирський районний суд Житомирської області у складі: головуючої судді - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.В., позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду проти ОСОБА_2 та зазначила, що мати сторін, ОСОБА_3И, за життя, подарувала відповідачеві квартири №1 і №2 по вул. Чуднівська 8, в с. Дениші, Житомирського району без її волевиявлення, під впливом психологічного тиску з боку відповідача, погроз останнього, які померла сприймала реально, оскільки перебувала в залежності від ОСОБА_2, а тому договори дарування є недійсними

В судовому засіданні позов було підтримано позивачкою в повному обсязі. Вона пояснила, що 25.05.2010 померла ОСОБА_3, про смерть матері відповідач її не повідомив. За життя матері позивачка намагалася допомагати останньої продуктами харчування, по господарству, лікувати її, однак відповідач не допускав її до матері, заважав спілкуватися, виганяв з подвір»я з метою схилити матір відчужити майно на користь відповідача. Саме позивачка допомогла матері приватизувати земельну ділянку, спірні квартири. За життя матір завжди говорила, що усе належне неї майно залишить позивачці та іншому братові - ОСОБА_4 Позивач та її син неодноразово були свідками, коли відповідач погрожував матері. Вважає, що матір боялася відповідача, а тому уклала спірні договори дарування.

Відповідач позов не визнав. Стверджував, що мати була власником подарованого відповідачеві майна, а тому в силу ст.З 19 ЦК України мала права розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Спірні договори дарування матір укладала виключно з власного бажання та волевиявлення. Вважає, що це позивачка перешкоджала матері володіти майном, самовільно забрала Державний акт на земельну ділянку, яка належала матері, що змішувало останню звертатися до правоохоронних органів.Просив у задоволенні позову відмовити.

У подальшому звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Беручи до уваги пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріал; справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільний правовідносинам.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є рідними дітьмі ОСОБА_5 (а.с.6).

23.04.2010 і 19.03.2010 між ОСОБА_5 та відповідачем були укладені письмові, нотаріально посвідчені договори дарування, відповідно квартири №1 та №2 по вул. Чуднівська в с. Дениші. Житомирського району. (а. с. 53,54,56,57). Дані договори були

зареєстровані у Державному реєстрі правочинів( а.с.54,57)

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Своє право власності на спірний будинок ОСОБА_2 належним чином зареєстрував у відповідних державних органах про що свідчать витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.55,58). Таким чином ОСОБА_3 була власником подарованого майна, спірні правочини, укладені у встановленій законом формі та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

За приписами положень ст.204 ЦК України правомірність правочину нрезумпується.

24.05.2010 ОСОБА_3Й померла.(а.с.7)

Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її волі, внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Змістовний аналіз цієї норми свідчить, що для визнання правочинів недійсними як вчинених під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу, наявність заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин тощо. Ураховуючи принцип змагальності сторін, обоввязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачка повинна була надати докази наявності таких погроз.(ст.ст. 10,60 ЦПК України.)

Статтями 57,58,59 ЦПК України встановлено, що наявність чи відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін,суд встановлює на підставі належних та допустимих доказів.

За заявами позивачки про заволодіння відповідачем правовстанивлюючими документами на спірне нерухоме майно, про

матері, про погрози, органами міліції проводилися перевірки, проте ці факти не знайшли свого підтвердження (а.с.7-9). З показаній свідка ОСОБА_6 також не випливає, що правочини були вчинені під тиском.

Разом з тим, доводи відповідача, що з приводу неправомірних дій позивачки щодо незаконного заволодіння правовстановлюючими документами на земельну ділянку, за життя саме ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів, підтвердилися. Цей факт визнала і позивачка.! а.с.29-33).

Ураховуючи усі обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду безперечних доказів, які б свідчили, що спірні договори дарування укладені під впливом тиску та погроз, що є підставою для відмови в задоволення позову.

Керуючись: ст.ст. 15, 16, 204, 205, 230, 231, 717 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування недійсними відмовити за недоведеністю.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний

ОСОБА_7