АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2575/11 Справа № 22ц-9877/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2011 року

27 вересня 2011 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Костюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання недійсними договору дарування квартири, визнання права власності на ? частину квартири як спільної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на ? частину квартири як спільної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона з 20.10.1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 В період шлюбу у них народився син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 Також в період шлюбу вона з чоловіком за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1, згідно з договором купівлі-продажу від 08.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2403. Квартира була придбана з метою в подальшому залишити її їх неповнолітньому сину ОСОБА_10. Але, покупцем за договором купівлі-продажу спірної квартири була вказана мати її чоловіка - відповідач ОСОБА_2, яка фактично ніяких грошових коштів при купівлі квартири продавцю не платила, права власності у відношенні до квартири АДРЕСА_2 ніколи не здійснювала. Мешкала як на момент укладення договору купівлі-продажу, так і після до дійсного часу в належній їй частині домоволодіння № 70 по вул. Совхозній в м. Дніпропетровську. Нею - позивачкою з чоловіком було прийняте рішення зазначити в договорі купівлі-продажу покупцем спірної квартири мати чоловіка - відповідачку ОСОБА_2, оскільки вона на той час вже мала на праві власності квартиру, а її чоловік був працівником органів внутрішніх справ. Крім того, ОСОБА_9 був єдиним сином і спадкоємцем ОСОБА_2 ОСОБА_7 тому вони вирішили, що оформлення квартири на ім'я ОСОБА_2 є для їх сім'ї безпечним та гарантією того, що спірна квартира буде знаходитись у власності їх сім'ї.

24.10.2002 року чоловік позивачки - ОСОБА_9 1.А. загинув.

Через деякий час після смерті чоловіка відповідачка ОСОБА_2 заявила про свій намір продати квартиру АДРЕСА_2, оскільки їй були потрібні грошові кошти. В зв'язку з цим вона - позивачка була змушена в березні 2003 року звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, де їй склали позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним як удаваного правочину в частині зазначення ОСОБА_2 покупцем квартири, визнання за нею - ОСОБА_3 права власності на ? частину квартири, як спільної власності подружжя, та визнання права власності за нею та її неповнолітнім сином ОСОБА_4 по ? частині квартири за кожним в порядку спадкування. Але, позовна заява нею не була подана до суду, оскільки після ознайомлення з її текстом відповідачка ОСОБА_2 вирішила не судитись з невісткою та онуком і в добровільному порядку 10.06.2003 року подарувала квартиру АДРЕСА_2 своєму неповнолітньому онуку ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 - людина похилого віку, яка останнім часом потрапила під негативний вплив третіх осіб і між ними склалися неприязні стосунки.

На початку 2009 року відповідачка ОСОБА_2 подала до органів внутрішніх справ заяву про незаконне позбавлення її права власності на квартиру. По даному факту було порушено кримінальну справу, яка розслідується, передається з одного РВ ДМУ до іншого і знаходиться в провадженні слідчих органів Бабушкінського РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області.

Вважаючи, що ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ніколи не купувала, у власність не приймала, грошових коштів не платила, право власності на цю квартиру щодо володіння, користування, утримання в належному технічному стані ніколи не здійснювала, при укладенні договору купівлі-продажу сторони мали на увазі відплатне придбання квартири у власність подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_9 то позивачка просила суд визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири недійсним в частини покупця, а саме - зазначення ОСОБА_2 покупцем квартири, як удаваний правочин, вважаючи, що строк позовної давності нею пропущений з поважних причин.

В подальшому позивачка ОСОБА_3 уточнила позов, пред'явивши позовні вимоги також до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011 року позовні вимоги задоволені.

Суд визнав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 8.09.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2403, недійсним як правочин в частині зазначення ОСОБА_2 покупцем квартири.

Суд визнав недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4, укладений 10.06. 2003 року між ОСОБА_2, як дарувальником та ОСОБА_3, діючою в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, як обдарованого, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 3979.

Суд визнав, що покупцями квартири АДРЕСА_5 за договором купівлі-продажу від 08.09.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованим в реєстрі за № 2403, є подружжя ОСОБА_3, та визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину вказаної квартири як частки в спільній власності подружжя, та на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого 24 жовтня 2002 року.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 /а.с.183-188/.

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодилася і звернулася з апеляційною скаргою, в яких ставлять питання про скасування рішення суду, та постанову нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства /а.с.194-196/.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно ст.213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови „Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Судом встановлено, що 08.09.2001 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2403, згідно якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 придбала вказану квартиру.

10.06.2003 року ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру своєму неповнолітньому онуку ОСОБА_4

Постановляючи рішення про визнання недійсним договору дарування вказаної квартири, суд першої інстанції не врахував, що підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України і що позивачка не є особою, яка приймала участь в угоді, тому вимоги про визнання недійсним договору дарування не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, колегія суддів вважає необхідним у цій частині позову відмовити.

Постановляючи рішення про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним в частині зазначення ОСОБА_2 покупцем квартири, суд виходив з того, що укладення договору дарування квартири на ім'я ОСОБА_4, фактично перервало перебіг строку позовної давності.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися.

Згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред..2004 року) до позовів про визнання запере чуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на предявлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена законодавством для відповідних позовів, що діяло раніше.

Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу спірної квартири сторонам по справі було відомо з моменту його укладення

В обґрунтування поновлення строку позовної давності позивач посилалася на те, що вона дізналася про порушення права на початку 2009 року, коли відповідач звернулася з заявою до органів внутрішніх справ про порушення кримінальної справи у звязку із незаконним позбавленням її права власності на спірну квартиру. До цього ж позивачка вважала, що її право не порушено, оскільки відповідач подарувала спірну квартиру її сину ОСОБА_4

Як вбачається з постанови прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушенні кримінальної справи 18 червня 2009 року /а.с.46/ згідно висновків спеціаліста Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, рукописній текст та підпис від імені ОСОБА_2 в договорі дарування від 10.06.2003 року виконано не ОСОБА_2 а іншій особою. Крім того, сам факт наявності договору дарування на імя третьої особі з 2003 року, а не позивачки, свідчить про те, що її право продовжували порушати, оскільки вона так і не отримала у власність начебто належну їй квартиру.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в цей частині позовних вимог відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2011 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_5 (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання недійсними договору дарування квартири, визнання права власності на ? частину квартири як спільної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: