АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8373/11 Головуючий суддя І інстанції Зелінський
Провадження № Суддя доповідач Довгаль А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Довгаль Г.П.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі - Щегельському Д.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про стягнення недоотриманих сум щорічної разової допомоги до 5 травня за період 2007 - 2009 років, допомогу на оздоровлення за період 2007-2009 років та моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В обгрунтування позову посилався на те, що є інвалідом 2 групи і віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок захворювання Чорнобильської катастрофи, а також має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі.

Згідно ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліди війни мають право на отримання суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача ці суми.

Справа розглянута у відсутності сторін.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2010 року позов задоволено частково.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області призначити і виплатити ОСОБА_3 суми одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007 - 2009 років, з урахуванням раніше сплачених сум вищезазначеної соціальної допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те і це не заперечується сторонами, що позивач відноситься до 1 -ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому встановлено 2 групу інвалідності.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що для осіб, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії та інвалідами 2 групи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 8 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Пунктом ЗО ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік була призупинена дія положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і ст. 101 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік надано право Кабінету Міністрів України у 2007 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

У 2007 році щорічна допомога на оздоровлення громадянам, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС призначалась і виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі "Про соціальні гарантії громадян" положення пунктів 13 і 30 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» була зупинена на 2008 рік дія абзацу 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

В 2008 році як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 3 групи допомога на оздоровлення призначалась і виплачувалась також згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну дорогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п. п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, у 2007-2008 роках позивачу щорічна допомога на оздоровлення призначалась и виплачувалась до прийняття Конституційним Судом України рішень про визнання неконституційними окремих положень Законів України про Державний бюджет України на 2007-2008 роки.

Згідно ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому для перегляду та перерахунку розміру виплачених у 2007-2008 роках щорічної допомоги на оздоровлення не має підстав, так як рішення Конституційного Суду України набрали чинність відповідно тільки з 09.07.2007 р. та 22.05.2008 р. та їх дія не має зворотної сили.

У 2009 році статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Згідно ст. 61 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють відповідні видатки за загальним фондом бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України та у разі їх відповідності бюджетним паспортам. Щорічна допомога на оздоровлення, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачувалась також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну дорогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо позовних вимог в частині виплати одноразової щорічної грошової допомоги інваліду війни 2 групи у 2007-2009 році, судом враховано наступне, що позивачу було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2007-2009 роки.

Зазначені виплати до 5 травня мають разовий характер. Таким чином право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

З 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року розмір разової грошової допомоги до 5 травня, особам які мають статус інваліда війни були встановлені законом України « Про Державний бюджет на 2007 рік» та Законом України « Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», а отже управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області в вищезазначений період діяло на підставі та у межах повноважень, що визначено діючим законодавством України, оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли і управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області не мало повноважень здійснювати виплати до 5 травня у розмірах встановлених ч.5 ст. 12-15 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Виходячи з наведеного управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області діяло у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер виплат грошової допомоги до 5 травня, в момент її здійснення, ОСОБА_3 реалізував своє право на її отримання, і як наслідок у управління праці та соціального захисту населення припинився обовязок щодо її виплати.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що позовні вимоги в частині стягнення разової грошової допомоги до 5 травня за 2007-2009 роки не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області моральної шкоди в розмірі 500 гривень, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги в повному розмірі викликана не противоправними діями управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, а прийняттям законодавцем неконституційних положень до постанов Кабінету Міністрів України в період 2007-2009 років, а також визначення неконституційного порядку виплати соціальної допомоги.

Оскільки відсутня вина управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області в спричиненні матеріальної шкоди позивачу, то у ОСОБА_3 відсутнє право на стягнення моральної шкоди в розумінні ст. 1167 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно - правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобовязань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та обставин справи.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія судів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області відхилити.

Рішення ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2010 року залишити без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: