Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
Справа № 2-9469/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 року.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Юрдиги О.С.

при секретарі Бєлоусовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та реальний поділ будинковолодіння

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку та реальний поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що під час шлюбу ними за спільні кошти придбано вказаний будинок, право власності на який зареєстровано за відповідачкою. Зважаючи на те, що у нього немає іншого житла, просить суд провести реальний розподіл вказаного будинку із надвірними будівлями в рівних частках між ним та відповідачкою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пославшись на мотиви викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що будинок придбано за кошти її батьків, а провести його реальний розподіл неможливо, оскільки він складається лише із двох кімнат і кухні, загальною площею 46,5 кв.м. та житловою 37,2 кв.м.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі із 29.09.1996 року, який розірвано на підставі рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31.08.2009 року та зареєстровано в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 25.11.2009р. за №118 (свідоцтво про розірвання шлюбу від 25.11.2009р. серія НОМЕР_1 ).

За договором купівлі-продажу квартири від 14.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Василишин С.Й. та зареєстрованим в реєстрі за № 1156, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., житловою 37, 2 кв.м. та надвірні будівлі хлів з підвалом під літ. "Б", кам. хлів під літерою "В" та дерев"яна огорожа.

Згідно плану будівлі будинок складається із двох житлових кімнат площею 19, 2 кв.м. та 18,0 кв.м. кухні -площею 4 кв.м. та коридору 5,3 кв.м.

Як вбачається із технічного паспорту, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим БТІ від 16.09.2002 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

У житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , неповнолітній син ОСОБА_5 , 1998 року народження та ОСОБА_1 , який зареєстрований, але не проживає із серпня 2009 року.

22.10.2002р. між фермерським господарством "Березовське" (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого Позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 7500грн. Вказаний факт підтверджує довідка ФГ "Березовське" від 22.09.2009р. №8. Як пояснив у судовому засіданні позивач, саме ці кошти він позичав для придбання спірного будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25.12.2009року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними побудовами і спорудами АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час - шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, як зазначено в ст.68 Сімейного кодексу України.

За нормами ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що спірний будинок з надвірними побудовами і спорудами АДРЕСА_1 придбано сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю. Доводи відповідачки про те, що вказаний будинок належить її, так як придбаний за кошти батьків, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту нею не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Для визначення можливості реального розподілу спірного будинковолодіння судом призначалася будівельно-технічна експертиза, однак через не оплату позивачем її не проведено. Оскільки визначити можливість реального розподілу будинковолодіння іншим чином не можливо, суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за недоведеністю

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити слід задовольнити частково, визнавши право власності на власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як на майно нажите подружжям під час шлюбу.

Керуючись ст.ст. З, 10, 212, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу України, ст.60,63,68,69,70 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог про проведення реального поділу житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 82грн. 11 та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуюча суддя Юрдига О.С.