АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-6456/11 Головуючий суддя І інстанції Шульга
Провадження № 22-ц/2090/6758/11 Суддя доповідач Черкасов В.В.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Черкасова В.В. суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 27 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Пята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

В обгрунтуванні позову позивачка вказувала, що її бабуся, ОСОБА_7, 25.12.1962 року оформила договір дарування на належне їй домоволодіння №146 по вулиці Жовтневої революції у м.Харкові, яким цей будинок поділено на дві частини: 2/5 домоволодіння - брату позивача ОСОБА_6, при чому за ним закріплено право володіння усім будинком літ. «А» та право користування сараєм «Г» і льохом; а 3/5 домоволодіння - батьку позивачки ОСОБА_8, за ним закріплено право володіння всім будинком літ. «Б» та право користування сараями «В», «Д», половиною сараю «Г», вбиральнею «Г», забором та воротами.

Відповідно до договору дарування від 08.04.1992 року ОСОБА_1 стала власницею 3/5 частини домоволодіння свого батька, яку їй подарувала матір ОСОБА_9

Між тим, 20.10.1993 року оформлений договір дарування, відповідно до якого брат позивача ОСОБА_6 подарував 2/5 частини всього домоволодіння №146 по вулиці Жовтневої революції у м.Харкові ОСОБА_4.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_6 перекрутив зміст договору дарування від 1962 року та розпорядився частиною майна, яка йому ніколи не належала.

Тому позивачка просила суд визнати договір дарування від 20.10.1993 року недійсним та повернути сторони у положення, яке існувало до укладення цього договору.

В судовому засіданні у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_6 до участі у справі залучений його правонаступник ОСОБА_3.

В подальшому в якості співвідповідача залучена до участі у справі ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник проти позову заперечували, вказували, що підстав для визнання недійсним договору дарування від 20.10.1993 року немає. Сторони не претендують на інше майно, ніж те, яке відповідно договору 1962 року було подаровано ОСОБА_4 ОСОБА_10 ОСОБА_11, всі правонаступники якого також в подальшому не претендували на інше майно, ніж визначено договором 1962 року. Крім того, представник відповідача звернула увагу на тривалий час, що сплинув з моменту укладення договору 1993 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявлявся, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не надав. Судом першої інстанції ОСОБА_3 повідомлявся про день і час розгляду справи за допомогою оголошення в газеті, враховуючи наявність даних про зняття з реєстрації ОСОБА_3 в м. Харкові.

Притягнута до участі у справі за її власною заявою третя особа ОСОБА_5 проти позову заперечувала.

Представник третьої особи П'ятої Харківської державної нотаріальної контори про свою участь у справі не заявив та в судове засідання не з'явився.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 27 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_3 у судові засідання апеляційного суду не зявляється, належним чином повідомлявся про дні, час та місце розгляду справи.

Справа судовою колегію розглянута у відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦГЖ України.

В апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В обгрунтуванні доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем та її представником не надано суду належних доказів, які обґрунтовують її позовні вимоги та не доведено, що спірну угоду укладено з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, а також конкретної особи як члена суспільства, в тому числі інтересам позивача. Не доведено і наявність умислу у будь- якої сторони спірного договору дарування на порушення інтересів держави та суспільства, і як складової цього поняття - на заволодіння майном конкретного члена суспільства.

Такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірним є договір дарування від 20.10.1993 року, відповідно до якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в місті Харкові по вул. Жовтневої революції №146. Договором встановлено, що дане домоволодіння в цілому складається з жилих будинків літ. «А-1» жилою площею 28, 7 кв.м, літ. «Б-1» жилою площею 47, 8 кв.м та з надвірних будівель двох сараїв літ. «В, Г», льоха літ. «Д», вбиральні літ. «Е», огорож №1-5, зливної ями №4, замощення №3 (а.с.17-18).

В договорі вказано, що ці 2/5 частини домоволодіння належали ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 26.12.1962 року відповідно до якого ОСОБА_10 своїм синам подарувала ОСОБА_8 3/5 частини, а ОСОБА_6 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові, по вул. Жовтневої революції №146 прийняли у дар належне ОСОБА_10 домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові, по вул. Жовтневої революції №146, яке складалося з будинку цеглового, на дві кімнати, одної кухні, зазначеного в поповерховому плані під літ. «А»; другого будинку дерев'яного, обкладеного цеглою, на чотири кімнати, служб та надвірних будівель.

Таким чином за вищевказаним договором дарування у власність ОСОБА_8 на 3/5 частини домоволодіння перейшло з правом користування цілим будинком «Б», сараями «В», «Д», половиною сараю «Г», вбиральнею «Е», парканом та ворітьми, а у власність ОСОБА_6 поступило 2/5 частини домоволодіння з правом користування цілим будинком «А», половиною сараю «Г» та льохом (а.с. 4-5).

Згідно до договору дарування від 8.04.1992 року ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_1 3/5 частини домоволодіння в м. Харкові по вул. Жовтневої революції буд. №146. В договорі зазначено, що домоволодіння складається з будинку літ. «А», з цегли, жилою площею 28, 7 кв.м; жилого будинку літ. «Б», дерев'яного облюцованого цеглою, жилою площею 47, 8 кв.м; та надвірні будівлі при ньому гараж літ. «В», сарай літ. «Г», льох літ. «Д», туалет літ. «Е», зливна яма №4 та замощення №3, огорожі №1,2,5. Ці 3/5 частини домоволодіння належали ОСОБА_9 на підставі рішення народного суду Жовтневого району міста Харкова від 12 квітня 1989 року, справа №2-799/89, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 20.06.1989 року за реєстровим №1537. В оглядовій довідці, зазначеній в договорі, вказані конкретні подаровані приміщення та будови (а.с.25-26).

Відповідно до договору дарування від 20.10.1993 року посвідченого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в місті Харкові по вул. Жовтневої революції №146, не визначивши конкретні складові домоволодіння, які приходяться на 2/5 частини.

Однак, в тексті спірного договору є посилання на договір дарування від 26.12.1962 року, яким такі приміщення та будівлі і визначені. Крім того, в будь-якому випадку відповідно до договору дарування від 26.12.1962 року ОСОБА_6 належить саме 2/5 частини домоволодіння, якими він і розпорядився в спірному договорі дарування. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що будь-хто з подальших власників 2/5 частин домоволодіння фактично не претендував на інші будівлі, ніж визначені в договорі дарування від 26.12.1962 року як такі, що приходяться на ці 2/5 частини.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 11.03.2008 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_13 2/5 частини домоволодіння, розташованого в м. Харкові по вул. Жовтневої революції, 146 (а.с.8)

ОСОБА_6 помер 10.06.2008 року, що підтверджено копією актового запису про смерть №8924 від 11.06.2008 року та копією свідоцтва про смерть (а.с.39-40)

Згідно з відповіддю П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 10.12.2008 року після смерті ОСОБА_6 надійшла заява про прийняття спадщини від спадкоємця першої черги сина померлого ОСОБА_3, заведена спадкова справа №967/2008 р., також зазначено, що оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги, то права на спадкування вона не має (а.с.51)

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що враховуючи, що в позовних вимогах ОСОБА_1 ставить питання про визнання договору недійсним на час укладення і з підстав, які існували, на думку позивачки, під час його укладення, в даному випадку підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року.

Матеріалами справи встановлено, що договорами дарувань від 26.12.1962 року, від 8.04.1992 року, від 20.10.1993 року на 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в місті Харкові по вул. Жовтневої революції №146 були визначені конкретні складові домоволодіння, які приходяться на саме ці 2/5 частини. При цьому ніхто із власників цих 2/5 частин фактично не претендував на інші будівлі, ніж ті що були визначені в самому договорі.

Крім того, статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доводи представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 стосовно того, що договір дарування від 20.10.1993 року є недійсним, обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції та не приймаються колегією суддів, оскільки доказів цьому відповідно до ст.60 ЦПК України не надано.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.1ч.1ст.307, ст.308,313 п.іч.1 ст. 314,315,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 27 грудня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого касаційного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді