Справа № 2-4977/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2011 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Харечко С.П.

секретар - Хіміч З.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Рівненської обласної філії ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та визнання недійсними пунктів договору щодо права банку змінювати розмір процентів у односторонньому порядку,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та визнання недійсними пунктів договору щодо права банку змінювати розмір процентів у односторонньому порядку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що у серпні 2010 року під час чергового погашення кредиту вона помітила, що процентна ставка по кредитному договору зросла. Однак вона жодних повідомлень від банку не отримала, додаткових угод не укладала. Зважаючи на те, що зміна процентної ставки за договором кредиту є істотною умовою договору, право змінювати яку в односторонньому порядку не передбачено чинним законодавством, 30 листопада 2010 року вона звернулася до креуючого Рівненською обласною філією АКБ "Укрсоцбанк" із проханням знизити процентну ставку за кредитом до 18 %, як це передбачено договором кредиту, та здійснити відповідний перерахунок сплачених відсотків за користування кредитом у зв"язку з неправомірно підвищеною процентною ставкою.

У відповідь на її звернення 21.12.2010 р. отримала лист вих. № 34-10/514 від 21.12.2010 р., яким їй було повідомлено про відмову у задоволенні мого прохання. У листі зазначено, що відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ч.2 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг" комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну. винагороду по своїх операціях. Також банком зазначено, що у разі, якщо Позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором розмірами процентів та/або комісій, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в Договорі, повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Позиція банку в даному питанні суперечить таким вимогам чинного законодавства : ст. 4, 11. 15 Закону України "Про захист прав споживачів"; ст.56 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; "Правила надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту" (далі по тексту Правила), затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808).

Пропозиція щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому Банк повинен був надати мені розрахунки нової реальної вартості кредиту згідно вимог зазначених Правил, чого, на жаль, не відбулося.

Відповідно до п.3.5. Правил, Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Взагалі, дії Банку щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за наданим кредитом порушують приписи наступних нормативно-правових актів: ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Договір кредиту № 401Д розроблений Банком за стандартною формою кредитних договорів і містить у собі ознаки договору приєднання.

Відповідно до п. 2.6.1 Договору новий розмір процентної ставки дорівнюватиме розміру , що встановлюється Кредитором для цього виду кредитування на момент укладення Додаткової угоди. Передбачається також, що Позичальник повинен з'явитися до Кредитора у строк не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до відповідної дати, зазначеної в п. 2.6 цього договору, з метою підписання Додаткової угоди, в якій визначений новий розмір процентної ставки за користування кредитом на наступний рік. У свою чергу, п.2.6 Договору, жодних дат не містить. Повідомлень від банку про необхідність з'явитись для підписання Додаткової угоди вона не отримувала. Отже, невідомо, коли Позичальник повинен був з'являтись у банк для укладення зазначеної Додаткової угоди.

Згідно п.2.6.3 Договору у разі, якщо Позичальник не з'являється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування кредитом на наступний рік, або Сторони не зможуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, або не була отримана письмова згода Поручителя на збільшення процентної ставки, Позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) робочих днів повернути Кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції у повному обсязі.

Отже, пункти 2.6.1 та 2.6.3 Договору фактично надають Банку право запропонувати Позичальнику збільшити процентну ставку за користування кредитом, а у разі відсутності згоди Позичальника на зміну умов Договору вимагати дострокового стягнення кредиту, відсотків за користування ним, штрафних санкцій.

Отже, і самі договори, і відносини, що з них виникають, не можуть відокремлюватися від кредитної політики банку і не можуть спрямовуватися на забезпечення лише інтересів банку.

З огляду на викладене, положення пункту 2.6.3 Кредитного договору в частині права достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання Позичальником умов п. 2,6 Кредитного договору суперечать таким засадам цивільного законодавства як справедливість, розумність та добросовісність, які є притаманними для будь-яких зобов'язальних правовідносин, та їх закріплення у ст.З, ч.З ст.509, ст.627 Цивільного кодексу України регламентує обов'язковість їх застосування.

Наведене знайшло підтвердження у введеному в дію після укладення договору кредиту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором" від 21.01.2010 N 1822-VI, яким доповнено Статтю 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" двома новими частинами такого змісту.

Просить визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" щодо підвищення відсоткової ставки договором кредиту №401 Д від 26.06.2006 р. та зобов'язати знизити процентну ставку до розміру 18,0%. Зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок сплачених грошових коштів на погашення наступних платежів. Визнати недійсними пункти 2.6. п.п. 2.6.1, 2.6.2., 2.6.3 договору кредиту №401Д від 26.06.2006 р. як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та пояснення викладені у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що позовну заяву Позивача не визнають в повному обсязі з наступних підстав: Згідно статті 47 Закону України N 2121 -Ш від 7 грудня 2000 року "Про банки і банківську діяльність" комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

П.3.5. Постанови правління НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" визначає, що Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив па вартість кредитних ресурсів банку.

Протягом 2008 року в світовому фінансовому секторі відбулася низка драматичних подій, які значно обмежили доступ українських банків до зовнішніх джерел запозичень. Погіршення глобальної ліквідності, банкрутства провідних банків США, націоналізація кількох великих банків в США та у країнах Європи - усі ці наслідки нового витка світової фінансової кризи призвели до того, що навіть уряд України через занадто високу вартість відмовився від раніше запланованого залучення ресурсів у розмірі 1 млрд. дол., яке було передбачено Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» для фінансування дефіциту бюджету, а для українських компаній (у тому числі банків) залучення ресурсів на міжнародному ринку стаю практично неможливим. Впродовж II кварталу 2008 року уряд України спільно з Національним банком здійснили низку заходів, спрямованих на стримування інфляційних процесів в країні.

Враховуючи те, що вартість ресурсів у різних валютах в межах фінансового ринку однієї країни завжди тісно взаємопов'язана, зростання вартості гривневих ресурсів призвело до подорожчання ресурсів в іноземних валютах.

Усе вище перелічене ще більше загострило кризу ліквідності на внутрішньому фінансовому ринку, посиливши попит та призвівши до ще більшого подорожчання кредитних ресурсів як в національній, так і в іноземній валютах.

Деякі банки, не маючи змоги ані погасити наявні власні борги, ані рефінансуванні їх, опинилися перед загрозою банкрутства та змушені шукати стратегічних інвесторів, що погодяться здійснити їх санацію. Інші ж (у тому числі АКБ "Укрсоцбанк"), щоб не опинитися у подібній ситуації, враховуючи зростання з незалежних від них зовнішніх причин ціни обслуговування власних боргів перед вкладниками та кредиторами, опинившись перед загрозою неспроможності сплачувати борги та відсотки, були змушені піднімати процентні ставки по раніше виданим кредитам як в національній, так і в іноземних валютах.

У зв'язку з настанням події, не залежної від волі сторін договору, враховуючи підвищення облікової ставки Національного Банку України (постанова НБУ від 21.04.2008р. №107), зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, відповідно до вимог ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" листом від 06.08.2008 року №02-06/203 банком було попереджено Позивача про зміну процентної ставки за користування кредитом банку з 31.07.2008 року із 18 % до 21 % річних.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Відповідачем було повідомлено Позивача про зміну відсоткової ставки за кредитом письмово протягом 7 календарних днів : дати її зміни. Це повідомлення було відправлено рекомендованим листом і факт відправки підтверджується листом, (додаток №2) Ризик не отримання таких повідомлень, зокрема, у зв'язку із не повідомленням нової адреси Позивача, несе останній, оскільки п.3.3.12, 4.3, встановлюють обов'язок і відповідальність Позивача за неповідомлення про зміну адреси проживання.

Позивачем в серпні 2008 року перший раз було здійснено платіж по новій процентній ставці 21 %. Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України, Позивач вчинив письмовий правочин по зміні процентної ставки-схвалив зміну процентної ставки: повідомлення та додаткова угода до кредитного договору про зміну процентної ставки направлені у письмовому вигляді, а Позивачу при сплаті кредиту та процентів видано письмову квитанцію.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів ПАТ "Укрсоцбанк" належним чином повідомив Позивача про зміну процентної ставки за договором кредиту, а Позивач, сплачуючи проценти в новому розмірі, акцептував їх підвищення, що вказує на правомірність дій ПАТ „Укрсоцбанк" та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до узагальнень судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) зазначається, що якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Позивач вказує, що нібито дізнався про зміну відсоткової ставки у серпні 2010 року у зв'язку з чим звернулась в банк лише 30.11.2010 року.

Дізнавшись про зміну процентної ставки нібито в серпні 2010 року Позивач звернувся в банк лише 30.11.2010 року. Згідно договору кредиту чітко вбачається, що відповідно до п.2.6.3 договору кредиту передбачена можливість відмови Позичальника від підвищення відсоткової ставки за користування наданим кредитом, в даному випадку Позивач, відповідно до п.2.6.3. зобов'язаний був протягом 5 робочих днів повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції, у повному обсязі. З моменту відправлення повідомлення Позивачу, в якому повідомлялось про зміну відсоткової ставки, та з моменту коли Позивач дізнався про зміну процентної ставки, Позивач не відмовився від користування кредитними коштами, не повернув кредитору існуючу заборгованість за кредитом, не сплатив нараховані відсотки та можливі штрафні санкції, у повному обсязі та продовжує ним користуватись, що говорить про прийняття ним запропонованих Відповідачем нових умов договору кредиту, щодо нової процентної ставки, та підтверджує намір Позивача в подальшому користуватись наданими Відповідачем послугами та прийняття ним нових умов виконання договору кредиту.

Позивач посилається на те, що дії банку порушують: приписи ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України; ч.4 ст.55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

Посилання Позивача на ст.1056-1 ЦК України, ч.4 ст.55 «Про банки і банківську діяльність» (що набула чинності 09.01.2009 року) є безпідставним, оскільки зміна процентної ставки була здійснена до набрання чинності ст.1056-1 ЦК України, ч.4 ст.55 "Про банки і банківську діяльність". На підставі вищевикладеного просить суд: в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні предстанвик відповідача повністю підтримала пояснення викладені у запереченні проти позову, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову по справі в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, представник відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не обґрунтований та безпідставний, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Судом встановлено, що 26 червня 2006 року між мною, ОСОБА_1 (далі - Позичальник) та АКБ СР "Укрсоцбанк" (з 14 червня 2011 року - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") (далі - Кредитор) було укладено договір кредиту № 401Д. Відповідно до п. 1.1. даного Договору Кредитор падає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 000,00 (п'ятдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. зі сплатою 18,0 (вісімнадцять) процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього Договору.

У п. 2.6., 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 зазначено, що розмір процентної ставки переглядається Сторонами один раз на рік. про що укладається відповідна Додаткова угода між Кредитором та Позичальником. Новий розмір процентної ставки дорівнюватиме розміру, що встановлюється Кредитором для цього виду кредитування на момент укладення додаткової угоди. Позичальник повинен з"явитися до Кредитора в строк, не пізніше ніж за 3 робочі дні до відповідної дати, зазначеної в п. 2.6. цього Договору, з метою підписання Додаткової угоди, в якій зазначений новий розмір процентної ставки за користування Кредитом на наступний рік. У разі, якщо позичальник не з"являється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування Кредитом на наступний рік, або сторони не зможуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, або не була отримана письмова згода Поручителя на збільшення процентної ставки, Позичальник зобов"язаний протягом 5 робочих днів повернути кредитору існуючу заборгованість за Кредитом, нараховані відсотки та можливі штрафні санкції, у повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього Договору вважається припиненою.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач посилається на підставу недійсності правочинів, а саме на недотримання в момент вчинення правочинів ч. 1 ст. 205 ЦК України, а саме правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом в судовому засіданні не встановлено порушення будь-яких вимог статті 203 ЦК України під час підписання кредитного договору, а саме його пунктів, що регулюють зміну процентної ставки та не встановлено під час зміни відповідачем в односторнонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами порушення норм ЗУ "Про захисит прав споживачів", "Про банки та банківську діяльність"та Правил надання банками інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. П.3.5. Постанови правління НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" визначає, що Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише у разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив па вартість кредитних ресурсів банку.

Загальновідомим фактом є те, що протягом 2008 року в світовому фінансовому секторі відбулася низка подій, які значно обмежили доступ українських банків до зовнішніх джерел запозичень. Погіршення глобальної ліквідності, банкрутства провідних банків США, націоналізація кількох великих банків в США та у країнах Європи усі ці наслідки нового витка світової фінансової кризи призвели до того, що навіть уряд України через занадто високу вартість відмовився від раніше запланованого залучення ресурсів у розмірі 1 млрд. дол., яке було передбачено Законом України "Про Державний бюджет на 2008 рік" для фінансування дефіциту бюджету, а для українських компаній (у тому числі банків) залучення ресурсів на міжнародному ринку стаю практично неможливим. Впродовж II кварталу 2008 року уряд України спільно з Національним банком здійснили низку заходів, спрямованих на стримування інфляційних процесів в країні.

Враховуючи те, що вартість ресурсів у різних валютах в межах фінансового ринку однієї країни завжди тісно взаємопов'язана, зростання вартості гривневих ресурсів призвело до подорожчання ресурсів в іноземних валютах.

Усе вище перелічене ще більше загострило кризу ліквідності на внутрішньому фінансовому ринку, посиливши попит та призвівши до ще більшого подорожчання кредитних ресурсів як в національній, так і в іноземній валютах.

Деякі банки, не маючи змоги ані погасити наявні власні борги, ані рефінансуванні їх, опинилися перед загрозою банкрутства та змушені шукати стратегічних інвесторів, що погодяться здійснити їх санацію. Інші ж (у тому числі АКБ "Укрсоцбанк"), щоб не опинитися у подібній ситуації, враховуючи зростання з незалежних від них зовнішніх причин ціни обслуговування власних боргів перед вкладниками та кредиторами, опинившись перед загрозою неспроможності сплачувати борги та відсотки, були змушені піднімати процентні ставки по раніше виданим кредитам як в національній, так і в іноземних валютах.

У зв'язку з настанням події, не залежної від волі сторін договору, враховуючи підвищення облікової ставки Національного Банку України (постанова НБУ від 21.04.2008р. №107), зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, відповідно до вимог ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" листом від 06.08.2008 року №02-06/203 банком було попереджено Позивача про зміну процентної ставки за користування кредитом банку з 31.07.2008 року із 18 % до 21 % річних.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Відповідачем було повідомлено Позивача про зміну відсоткової ставки за кредитом письмово протягом 7 календарних днів: дати її зміни. Це повідомлення було відправлено рекомендованим листом і факт відправки підтверджується листом. Ризик не отримання таких повідомлень, зокрема, у зв'язку із не повідомленням нової адреси Позивача, несе останній, оскільки п.3.3.12, 4.3, встановлюють обов'язок і відповідальність Позивача за неповідомлення про зміну адреси проживання.

Позивачем в серпні 2008 року перший раз було здійснено платіж по новій процентній ставці 21 %. Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України, Позивач вчинив письмовий правочин по зміні процентної ставки-схвалив зміну процентної ставки: повідомлення та додаткова угода до кредитного договору про зміну процентної ставки направлені у письмовому вигляді, а Позивачу при сплаті кредиту та процентів видано письмову квитанцію.

ПАТ "Укрсоцбанк" належним чином повідомив Позивача про зміну процентної ставки за договором кредиту, а Позивач, сплачуючи проценти в новому розмірі, акцептував їх підвищення, що вказує на правомірність дій ПАТ "Укрсоцбанк".

Відповідно до узагальнень судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.) зазначається, що якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

З моменту відправлення повідомлення Позивачу, в якому повідомлялось про зміну відсоткової ставки, та з моменту коли Позивач дізналася про зміну процентної ставки, Позивач не відмовилася від користування кредитними коштами, не повернула кредитору існуючу заборгованість за кредитом, не сплатила нараховані відсотки та можливі штрафні санкції, у повному обсязі та продовжує ним користуватись, що говорить про прийняття нею запропонованих Відповідачем нових умов договору кредиту, щодо нової процентної ставки, та підтверджує намір Позивача в подальшому користуватись наданими Відповідачем послугами та прийняття ним нових умов виконання договору кредиту.

Позивач посилається на те, що дії банку порушують: приписи ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України; ч.4 ст.55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність". Однак таке посилання судом до уваги не приймається, так як дані статті набули чинності 09 січня 2009 року, а зміна процентної ставки була здійснена до набрання чинності ст.1056-1 ЦК України, ч.4 ст.55 "Про банки і банківську діяльність".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Рівненської обласної філії ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та визнання недійсними пунктів договору щодо права банку змінювати розмір процентів у односторонньому порядку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.