РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 2-1522/11

пр. №

01 лютого 2011 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді Петренко Н.О.

при секретарі Савченко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 серпня 2006 року він працював на посаді сторожа у Святошинському районному у м. Києві військовому комісаріаті. 03 вересня 2010 року військовий комісар повідомив про його звільнення. Ні наказу, ні акту службового розслідування надано не було. Пізніше отримав витяг з наказу, де було вказано, що на підставі п.3 ст.40 КЗпПУ його звільнено з посади.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить суд поновити його на роботі на тій самій посаді сторожа відповідно до штатного розпису.

Представник відповідача та третьої особи позов не визнав та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи по справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Суд вирішує справу, дотримуючись правил ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, вимоги яких судом були розяснені учасникам розгляду справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №76 від 22.08.2006 року позивач був прийнятий на посаду сторожа у Святошинському районному у м. Києві військовому комісаріаті.

У відповідності до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районого у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до наказу №75 від 11.08.2010 року сторожа працівника ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

12.08.2010 року сторожа працівника ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про притягнення його до дисциплІнарної відповідальності та в присутності працівників комісаріату складено акт про те, що ОСОБА_1 від підпису під наказом відмовився.

03.09.2010 року відповідно до наказу по стройовій частині №52 ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

03.09.2010 року в присутності працівників військового комісаріату ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про його звільнення та складено акт про те, що він відмовився від підпису

Згідно п.1.13 Інструкції чергового військового комісаріату черговому, який несе чергування з 18-00 до 09-00, відпочивати (спати)- забороняється.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 10.08.2010 року під час добового чергування о 20-40 годині 7 серпня 2010 року, на робочому місці, він переодягнувся в спортивні штани, що і було зафіксовано під час перевірки віськового комісаріату. Суд критично відноситься щодо тверджень позивача про незаконність позбавлення його надбавки до посадового окладу згідно штатного розпису та штатного заміщення на 2007 р. з таких підстав.

Відповідно до акту службового розслідування від 02.09.2010 року сторож ОСОБА_1 під час чергування спить в кімнаті відпочинку. На питання комісара відповідає зухвало, лається. Основними причинами порушення працівником ОСОБА_1 вимог керівних документів щодо порядку несення чергової служби є особиста безвідповідальність, недисциплінованість та не бажання виконувати належним чином обов`язки чергового комісаріату.

Військовий комісар видав наказ №83 від 02.09.2010 року про призначення службового розслідування по факту невиконання обов`язків чергового ОСОБА_1 , який грубо порушує вимоги керівних документів щодо порядку несення чергової служби.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не оскаржував наказ про винесення йому догани. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади 03.09.2010 року, а заяву до суду подано 04.10.2010 року, тобто позивач пропустив місячний термін звернення до суду з моменту його звільнення.

Вмотивованих пояснень та доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Таким чином, з огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 233,235 КЗпП України; ст.ст. 15, 30, 62, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: